prop · GS0385 · 2005-03-16 00:00:00 — Skyldigheten för revisorn att avgå motiverades vid bestämmelsens tillkomst med att förutsättningarna för ett gott samarbete mellan företagsledningen och revisorn i den aktuella situationen uppen- barligen är för handen (se prop. 1997/98:99 s. 165 f.). Vi anser att detta argument fortfarande har bärkraft och är således inte be- redda att ställa oss bakom samfundets förslag. Den tid inom vilken revisorn skall avgå och göra anmälan till åklagare är, som ovan har nämnts, . Revisorn behöver dock inte avgå eller göra anmälan, om den ekonomiska skadan av det misstänka brottet har ersatts och övriga menliga verkningar av gärningen har avhjälpts eller om det misstänkta brottet redan har anmälts till polismyndighet eller åklagare. Bestämmelserna ger i praktiken styrelsen en frist för att vidta åtgärder som kan minska eller undanröja de menliga verk- ningarna för bolaget. Kommittén har ansett att tvåveckorsfristen är alltför kort och har föreslagit att den förlängs . Vi delar kom- mitténs uppfattning. Redan sammankallandet av ett styrelsesammanträde kan ta en stor del av den nuvarande tidsfristen i anspråk. Vi föreslår alltså att tidsfristen förlängs . Att styrelsen får en på sig att vidta adekvata åtgärder torde inte få några ogynnsamma effekter för brottsbekämpningen. Liksom tidigare bör revisorn över huvud taget inte kunna avvakta med anmälan till åklagare, om det kan antas att en underrättelse till styrelsen framstår som meningslös eller stri- dande mot syftet med underrättelseskyldigheten (t.ex. vid kollusions- fara). Av 10 kap. 31 § aktiebolagslagen framgår att revisorn är skyldig att i revisionsberättelsen anmärka om han eller hon har funnit att bolaget inte har betalat sådana skatter och avgifter som avses i 1 kap. 1, 1 b och 2 §§ skattebetalningslagen (1997:483) i rätt tid. har förordat att revisorn inte skall ha någon sådan skyldighet. samband med en lagändring som trädde i kraft den (se prop. 2001/02:25, s. 9598, 2001/02:SkU10, 2001/02:124). Enligt vår mening bör revisorns skyldighet i detta avseende bestå. Enligt 10 kap. 33 a § aktiebolagslagen är revisorn vidare skyldig att skicka ett exemplar av revisionsberättelsen till , om revi- sionsberättelsen innehåller vissa slag av anmärkningar, bl.a. sådana som avses i 10 kap. 31 §. Syftet är att tillförsäkra en säkrare tillgång till s.k. orena revisionsberättelser. har förordat att denna revisorns skyldighet tas bort. Samfundet har i stället föreslagit att (), sedan myndigheten har mottagit en oren revisionsberättelse från bolaget, sänder den vidare till . Vi konstaterar att med en sådan ordning blir tillgång till de orena revisionsberättelserna beroende av att bolagen skickar in revisionsberättelserna till i föreskriven Prop. 2004/05:85 tid. I de fall revisionsberättelserna innehåller anmärkningar av det aktu- ella slaget finns det emellertid uppenbarligen en särskild risk för att så inte sker. Vi är därför inte beredda att ansluta oss till samfundets förslag. 8.2Allmän och särskild granskning Regeringens förslag: Liksom skall aktiebolagslagen innehålla be- stämmelser om allmän och särskild granskning. Personer som utför allmän granskning skall även i fortsättningen benämnas lekmannare- visorer. Kommitténs förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regering- ens förslag (SOU 2001:1 s. 255257). Kommittén har dock i stället för benämningen lekmannarevisor föreslagit allmän granskare. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört eller haft några invändningar om reglerna om allmän och särskild granskning i allmän- het. för regelgranskning NNR har dock ifrågasatt om regelverket behöver vara så omfattande som det kommittén föreslår. Beträffande beteckningen på det bolagsorgan som har kallats för lekmannarevisor har flertalet remissinstanser tillstyrkt kommitténs för- slag eller inte haft några invändningar. , , STAREV (samarbetsorgan för kommuner och landsting med egna revisionskontor) och tre av de kommuner som har yttrat sig har dock avstyrkt förslaget och framfört alternativen förtroenderevisor eller förtroendevald revisor. vid har ansett att lekmannarevisor är en bra term. Förslaget i utkast till lagrådsremiss 2004- 02-09: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens förslag. I utkast- et föreslås dock benämningarna verksamhetsgranskning och verksam- hetsgranskare i stället för allmän granskning respektive lekmanna- revisor. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft några in- vändningar mot förslaget i utkastet. och har dock ansett att om benämningen lekmannare- visor ändras, bör förtroendevald revisor väljas. Även Landstingsrevi- sorerna i har avstyrkt förslaget benämningen verksamhetsgranskare. FAR har uttalat att också bolagets valde revisor granskar bolagets verksamhet och de benämningar som föreslås i utkastet därför kan ge upphov till missförstånd. Skälen för regeringens förslag Reglerna om allmän och särskild granskning I den nuvarande aktiebolagslagen finns regler som gör det möjligt att utse personer med uppgift att göra en allmän granskning av bolagets verk- samhet utöver den lagstadgade revisionen. Reglerna trädde i kraft (se prop. 1997/98:99 s. 170184, bet. 1997/98:LU26 s. 23 Lagen innehåller också bestämmelser om särskild granskning av bolagets förvaltning och räkenskaper under viss förfluten tid eller av Prop. 2004/05:85 vissa åtgärder eller förhållanden i bolaget. sker fortlöpande och har i väsentliga avseenden samma karaktär som revisionen men den utförs av någon som inte behöver ha den formella kompetens som en revisor måste ha. Detta slag av granskning har sär- skild betydelse i offentligägda bolag, främst kommunala bolag, där den utgör ett väsentligt inslag i det svenska systemet för insyn och kontroll av offentligt bedriven verksamhet. Särskild granskning är en åtgärd av mera extraordinär natur, avsedd att användas för att undersöka mera avgränsa- de förhållanden. Sådan granskning torde ha särskild betydelse för skyd- det av minoritetsaktieägares rätt. Reglerna om allmän och särskild granskning fyller enligt vår mening alltjämt viktiga funktioner (se a. prop. s. 171 och 185). Det kan noteras att reglerna om särskild granskning tycks stå väl i samklang med den internationella utvecklingen. I den rapport som den av tillsatta Wintergruppen har avgett förordas bestämmelser om special investigation rights. Vi föreslår därför att de nuvarande reglerna om allmän och särskild granskning förs över till den nya lagen. I den nuvarande aktiebolagslagen regleras allmän granskning i 20 paragrafer. En remissinstans har, med hänvisning till att granskningen sker på frivillig grund, satt i fråga om regelverket behöver vara så om- fattande. Enligt vår uppfattning är dock de nuvarande bestämmelserna som reglerar sådant som granskningens innehåll, hur resultatet av gransk- ningen skall redovisas, vilka skyldigheter övriga bolagsorgan har gente- mot granskaren (lekmannarevisorn) samt utseende av granskaren motiverade. Ett upphävande av den ena eller den andra av dessa bestäm- melser är enbart ägnad att leda till osäkerhet om vad som gäller i det berörda avseendet. Detta gagnar inte en effektiv granskning. Vi anser därför att det saknas anledning att korta ner regleringen. Om benämningen på den person som utför allmän granskning Såsom har framgått ovan har reglerna om allmän granskning tillkommit förhållandevis . En kontroversiell fråga vid reglernas tillkomst var vad det nya slaget av granskare skulle kallas. I promemorian som låg till grund för propositionen, Ds 1996:65, förordades benämningen förtro- enderevisor (se s. 49 f.). Efter remisskritik föreslog regeringen i stället benämningen lekmannarevisor. Vid riksdagsbehandlingen av regeringens förslag uttalade lagutskottet följande (bet. 1997/98:LU26). Ordet lekman för tankarna till en person som inte är fackman och saknar er- forderliga kunskaper för sina uppgifter. Med beaktande av vad som i propositionen redovisats beträffande lekmannarevisorns uppgifter () anser utskottet att en sådan revisor otvivelaktigt måste ha gedigna fackkunskaper på en mängd olika områden, särskilt när det gäller aktiebolagsrätt och ekonomi. Benämningen lek- mannarevisor är därför inte lyckad och kan t.o.m. leda till felaktiga slutsatser beträffande vikten av den granskning som en sådan revisor utför. Enligt utskottets mening är emellertid den i motionen föreslagna benämningen förtroenderevisor inte heller lämplig. Ordet förtroende för tankarna till förtroendevalda. Benäm- ningen förtroenderevisor kan också, såsom några av remissinstanserna varit inne på, antyda att auktoriserade och godkända revisorer skulle sakna aktieägarnas för- Även med tanke på att en lekmannarevisor skall kunna utses också i andra Prop. 2004/05:85 aktiebolag än kommunala anser utskottet också av den anledningen att begreppet förtroenderevisor inte bör komma i fråga. Enligt utskottets mening bör regeringen i det fortsatta arbetet med anledning av återstående betänk- anden överväga en annan benämning på den person som skall utföra den gransk- ning som anges i 11 kap. aktiebolagslagen. Även uttalade att benämningen lekmannarevisor inte är lyckad (bet. 1998/99:KU30). Sedan lagstiftningen har trätt i kraft har liknande synpunkter förts fram i brev till från lekmannarevisorer i kommunala aktiebolag (Ju 2000/5171, 5672). Benämningen på den person som utför granskningen bör givetvis åter- spegla den funktion och betydelse som personen har i bolaget, även hos dem som annars inte är förtrogna med bolagsrätt. Såsom lagutskottet på- pekat kan benämningen lekmannarevisor ge en felaktig bild av den kompetens som fordras för att fullgöra granskningen. Det finns därför skäl att överväga om det i den nya lagen bör användas en annan benämn- ing för de personer som utför den allmänna granskningen. Kommittén har föreslagit benämningen allmän granskare. Det är en benämning som ansluter till den benämning som redan är etablerad i lagtexten, allmän granskning. Några remissinstanser har dock kritiserat benämningen under hänvisning till att den är alltför intetsägande. Vi har viss förståelse för denna kritik och vill därför inte förorda kommitténs förslag. Några remissinstanser, framför allt företrädare för kommunala intres- sen, har föreslagit benämningarna förtroenderevisor eller förtroende- vald revisor. Dessa ord har den fördelen att de ger relevanta association- er till de uppgifter som lekmannarevisorerna har i kommunala bolag. Såsom påpekades av såväl lagutskottet som flera remissinstanser lagstiftningsärende är emellertid benämningar där ordet förtroende ingår mindre lämpliga. Vi anser att invändningarna har samma bärkraft . Det finns också en risk för att detta slag av granskare förväxlas med bolagets revisorer. Vi är därför inte beredda att förorda förtroenderevi- sor eller förtroendevald revisor. I utkast till lagrådsremiss har före- slagits benämningen verksamhetsgranskare. Bl.a. Svenska kommunför- bundet och har motsatt sig även detta förslag. Förbunden har därvid uppgett att benämningen lekmannarevisor nu har börjat vinna acceptans i kommunala sammanhang. Om benämningen nu skall ändras måste det därför, enligt förbunden, finnas så goda skäl för detta att den nya benämningen framstår som klart bättre än den gamla; så är inte fallet beträffande verksamhetsgranskare. Enligt vår mening är det svårt att finna någon benämning på den per- son som utför allmän granskning mot vilken det inte kan riktas några slag av invändningar. Vad och Landstingsför- bundet har erfarit om den acceptans som benämningen lekmannarevisor numera har fått inom den kommunala sektorn får anses innebära att tidigare invändningar mot den benämningen har minskat i betydelse. Vi förordar därför att benämningen lekmannarevisor behålls. 9.1Allmänt om ökning av aktiekapitalet 9.1.1Frågor som aktualiseras vid ökning av aktiekapitalet Kreditgivare kräver ofta att ett bolag har en viss balans mellan främman- de (upplånat) kapital och eget kapital. För att ett bolag skall kunna låna pengar är det därför ofta nödvändigt att bolagets eget kapital är av en viss storlek. För ett bolag som expanderar kan det visa sig att det aktiekapital som har fastställts vid bolagets bildande är otillräckligt. I bl.a. sådana situationer kan det uppkomma ett behov av att öka aktiekapitalet. Ökning av aktiekapitalet kan användas också som ett sätt att skaffa ytterligare rörelsekapital. Regler om ökning av aktiekapitalet finns i 4 och 5 kap. i den nuva- rande aktiebolagslagen. I 4 kap. regleras ökning av aktiekapitalet genom nyemission och fondemission. 5 kap. innehåller bestämmelser om ökning av aktiekapitalet genom utgivning av konvertibla skuldebrev eller skul- debrev förenade med optionsrätt till nyteckning. Vid ökning av aktiekapitalet aktualiseras många av de frågor som vi har berört när det gäller bolagets bildande. Sålunda är frågan om hur man säkerställer att bolaget verkligen tillförs medel som svarar mot aktiekapitalet av central betydelse även i samband med en ökning av aktiekapitalet. Som vi har varit inne på ligger det såväl i borge- närernas som i aktieägarnas intresse att regelsystemet erbjuder garantier för att bolagets registrerade aktiekapital motsvaras av tillgångar som faktiskt har kommit bolaget till godo. Det krävs därför särskilda regler av delvis samma slag som vid aktiebolags bildande. En annan viktig fråga handlar om vem som skall ha rätt till de nya aktier som ges ut i samband med ökningen av aktiekapitalet. Utgivandet av nya aktier kan få konsekvenser för de befintliga aktiernas värde och för de tidigare aktieägarnas ställning i bolaget. Det är därför nödvändigt att de befintliga aktieägarnas intressen skyddas på ett ändamålsenligt sätt. Av särskild betydelse i detta hänseende är reglerna om aktieägarnas före- trädesrätt till nyemitterade aktier. Dessa regler innefattar flera problem och svåra avvägningar. Som exempel kan nämnas de problem som kan aktualiseras i de fall då det finns aktier av olika slag i bolaget. I de följande avsnitten kommer vi att behandla ovan nämnda frågor och andra frågor som har att göra med ökning av aktiekapitalet. 9.1.2 Metoder för ökning av aktiekapitalet Regeringens förslag: Ett aktiebolag skall kunna öka sitt aktiekapital En fondemission skall ske genom att aktiekapitalet tillförs belopp som hämtas från fritt eget kapital, reservfond eller upp- skrivningsfond eller genom att värdet av en anläggningstillgång skrivs Det skall vara möjligt men inte nödvändigt att ge ut nya aktier i samband med en fondemission. Aktiekapitalet skall också kunna ökas genom tillskott från aktieägare Detta skall kunna ske genom att bolaget ger ut nya aktier mot omedelbar betalning (nyemission), innehavare av teckningsoptioner, som bolaget har gett ut, tecknar aktier i bolaget mot betalning, eller innehavare av konvertibler, som bolaget har gett ut, byter ut konver- tiblerna mot aktier i bolaget. Kommitténs förslag: Överensstämmer i väsentliga delar med rege- ringens förslag (SOU 1997:22 s. 214 f.). Kommittén har dock förordat termen tillskottsemission för sådan ökning av aktiekapitalet som inte utgör fondemission. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte haft några in- vändningar mot kommitténs förslag. har ifrågasatt begreppet tillskottsemission. Bakgrund: Enligt den nuvarande aktiebolagslagen kan aktiekapitalet ökas på fyra sätt. Ett sådant sätt är fondemission. Kännetecknande för en fondemission är att ökningen sker utan tillskott från aktieägarna. Aktie- kapitalökningen sker i stället genom överföring från andra poster under rubriken i balansräkningen eller genom uppskrivning av vär- det på anläggningstillgångar. I det senare fallet ställs skillnaden mellan det gamla och det nya värdet (uppräkningsbeloppet) på balansräkningens tillgångssida mot en motsvarande ökning av aktiekapitalets storlek på balansräkningens passivsida. En fondemission kan ske med eller utan ut- givande av nya aktier. Om några nya aktier inte ges ut, skrivs det nomi- nella värdet av bolagets aktier upp med ett belopp som sammanlagt svarar mot ökningen av aktiekapitalet. I annat fall utfärdas nya aktier med ett motsvarande sammanlagt nominellt värde. Gemensamt för de tre övriga sätten att öka aktiekapitalet är att de sker genom tillskott från befintliga eller blivande aktieägare. Ett sätt är ny- emission¸ dvs. bolaget ger ut nya aktier, varvid betalningen för de nya aktierna helt eller delvis tillförs aktiekapitalet. Ett annat sätt är emission av konvertibla skuldebrev med därpå följande konvertering av en skuld till aktiekapital. Det innebär att bolaget ger ut skuldförbindelser med vilka det följer en rätt för innehavaren att längre fram byta ut skuld- förbindelsen mot aktien. När det sker ett sådant utbyte (konvertering), överförs bolagets skuld till aktiekapitalet. Det tredje sättet att öka aktie- kapitalet är att bolaget ger ut skuldförbindelser till vilka är knutna optioner att teckna aktier i bolaget; ökningen av aktiekapitalet sker då i samband med att innehavaren av optionen utnyttjar sin teckningsrätt. Skälen för regeringens förslag: En ökning av bolagets aktiekapital ger upphov till en mängd frågor, inte minst vad gäller rätten till de nya aktier som ges ut i samband med ökningen. Det är därför nödvändigt att i aktiebolagslagen ha regler om hur ökning av aktiekapitalet skall gå till. Enligt vår uppfattning bör de ökningsmetoder som gäller behållas. Vi återkommer senare till vad som närmare bör gälla beträffande respek- tive metod. I den nuvarande aktiebolagslagen behandlas ökningsmetoderna på så sätt att fond- och nyemission regleras i ett kapitel (4 kap.) medan emission av konvertibler och skuldebrev förenade med optionsrätt till ny- teckning behandlas i ett annat (5 kap.). Bestämmelserna i 5 kap. åter- fanns ursprungligen i en särskild lag om konvertibla skuldebrev m.m. men fördes sedermera väsentligen oförändrade över till aktiebolagslagen. har påtalat bär emissionskapitlen spår av att ha Det finns bl.a. mot den bakgrunden anledning att se över systematiken och terminologin i regelsystemet. Kommittén har föreslagit en ny systematisk uppdelning av reglerna och vissa terminologiska nyheter. Enligt kommitténs förslag bör syste- matiken utgå från skillnaden mellan sådan kapitalökning som sker utan kapitaltillskott utifrån och övriga metoder för kapitalökning. I gällande rätt betecknas den förstnämnda formen för ökning av aktiekapitalet fondemission, medan de andra formerna ofta identifieras med hjälp av de värdepapper som emitteras som ett led i aktiekapitalökningen (ny- emission av aktier, emission av konvertibla skuldebrev etc.). Kom- mittén har föreslagit att begreppet fondemission behålls. För övriga slag av ökning av aktiekapitalet har kommittén föreslagit ett nytt sam- lingsbegrepp, tillskottsemission I doktrinen har begreppet fondemission ifrågasatts (se i 2000-01 s. 856). Det har påpekats att denna metod för ökning av aktiekapitalet inte förutsätter att nya aktier ges ut och att det därför är missvisande att tala om emission. Vi anser att övervägande skäl talar för att behålla det vedertagna be- greppet fondemission och att även i fortsättningen låta det omfatta också de fall då några nya aktier inte ges ut. Däremot är vi inte beredda att förorda det samlingsbegrepp som kommittén har föreslagit för övriga slag av ökning av aktiekapitalet, tillskottsemission. Visserligen innebär dessa slag av ökning av aktiekapitalet alltid att bolaget tillförs kapital utifrån och att bolaget ger ut nya aktier. Inom ramen för förfa- randet kommer bolaget emellertid också att kunna ge ut andra värde- papper teckningsoptioner och konvertibler och det finns därför en risk att det av kommittén föreslagna begreppet kommer att uppfattas som en beteckning på dessa emissioner och inte som en beteckning på sättet att öka aktiekapitalet. Enligt vår uppfattning behövs det inte heller något samlingsbegrepp. Den bedömningen sammanhänger med det förslag till lagtext som vi lägger fram; medan kommittén har föreslagit att de tre formerna av tillskottsemission skall behandlas i ett gemensamt kapitel i den nya lagen, föreslår vi att de tre formerna lagtekniskt behandlas var och en för sig (se vidare nedan). De tre regelverken bör emellertid bygga på en gemensam systematisk grund. En annan terminologisk fråga gäller benämningen på sådana skulde- brev som kan konverteras till aktier. I den nuvarande aktiebolagslagen används begreppet konvertibla skuldebrev. Kommittén har föreslagit att detta begrepp ersätts med konvertibler. Vidare har kommittén före- slagit att optionsrätt till nyteckning fortsättningsvis benämns teck- ningsoption. De begrepp som kommittén har föreslagit torde vara väl så vanliga som de begrepp som används i lagtexten. Mot den bakgrunden anser vi att det i denna del är lämpligt att i den nya lagen övergå till den terminologi som kommittén har föreslagit. Som redan har nämnts behandlas ökningsmetoderna i den nuvarande aktiebolagslagen på så sätt att fond- och nyemission regleras i ett kapitel (4 kap.) medan emission av konvertibler och skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning behandlas i ett annat (5 kap.). Kommittén har föreslagit en annan disposition; ett kapitel med allmänna bestämmelser följt av ett kapitel om fondemission och ett kapitel om övriga metoder för kapitalökning (tillskottsemission). Det sistnämnda kapitlet i kom- mitténs förslag innehåller dels gemensamma bestämmelser för samtliga ökningsmetoder som regleras i kapitlet, dels särskilda bestämmelser för respektive ökningsmetod. Som vi redan har uttalat delar vi i princip kommitténs uppfattning att bestämmelserna om de ökningsmetoder som ryms inom kommitténs samlingsbegrepp tillskottsemission bör vila på en gemensam systema- tisk grund. står det klart att bestämmelsernas närmare innebörd och utformning måste skilja sig åt i olika avseenden beroende på vilken ökningsmetod det är fråga om. Enligt vår uppfattning finns det därför nackdelar med den lagtekniska lösning som kommittén har valt. Från ett användarperspektiv torde det vara bättre att reglerna om de olika emissionstyperna hålls isär i separata kapitel. Vi föreslår därför att reglerna om ökning av aktiekapitalet disponeras på följande sätt: ett kapitel med allmänna bestämmelser om ökning av aktiekapitalet och upptagande av vissa lån, ett kapitel om fondemission, ett kapitel om nyemission av aktier, ett kapitel om emission av teckningsoptioner med åtföljande teckning av nya aktier, ett kapitel om emission av konvertibler med åtföljande konvertering till nya aktier, samt ett kapitel med särskilda bestämmelser om vissa riktade emissioner m.m. Regeringens förslag: Befintliga aktieägare skall som huvudregel ha företrädesrätt till de nya aktier som ges ut i samband med ökning av aktiekapitalet. Kommittén förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 1997:22 s. 242 f. och 353). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot kommitténs förslag. Skälen för regeringens förslag: En central fråga vid ökning av aktie- kapitalet är vem som skall ha rätt till nya aktier som ges ut i samband med ökningen. De nuvarande bestämmelserna bygger på principen att de befintliga aktieägarna skall ha företrädesrätt till de nya aktierna och att aktierna skall fördelas bland dem i förhållande till det antal aktier de äger (jfr 4 kap. 2 § aktiebolagslagen). De bestämmelser som kommittén har föreslagit bygger på samma princip. När det gäller fondemission ligger det enligt vår uppfattning närmast i sakens natur att de befintliga aktieägarna skall ha rätt till de nya aktier som ges ut vid emissionen. Som vi har varit inne på känneteck- nas en fondemission av att aktiekapitalet ökas utan att bolaget tillförs något kapital utifrån. Ökningen sker i stället genom bokföringsmässiga åtgärder. Sålunda innebär en fondemission i realiteten enbart att bolagets eget kapital fördelas på fler aktier än tidigare eller om några nya aktier inte ges ut att varje akties bokföringsmässiga värde höjs.