prop · GS03131 · 2005-03-22 00:00:00 — Som poängterats av vid kan målet, efter det att ett sammanträde har hållits under förberedelsen, komma i ett nytt läge och parten kan då vilja muntligen argumentera utförligare och i andra avseenden än vad han eller hon gjort under förberedelsen. I ett sådant fall torde parten ofta kunna anföra goda skäl för att en begäran om huvudförhandling skall bifallas. Utrymmet för att tillämpa en regel som den föreslagna torde därför vara litet. Till detta kommer, vilket påtalats av bl.a. Justitie- kanslern, att regeln förutsätter att det är samma domare som deltar vid förberedelsesammanträdet som sedan fattar det slutliga avgörandet i målet, något som ytterligare är ägnat att begränsa den praktiska betydelsen av förslaget. Mot denna bakgrund anser regeringen att såväl rättssäkerhetsskäl som effektivitetshänsyn talar för att parterna även i fortsättningen skall ha en absolut rätt till huvudförhandling i tingsrätten när målet är tvistigt. Utredningens förslag bör alltså inte genomföras i denna del. Utredningen har inte haft i uppdrag att överväga ändringar som gäller specifikt för hovrättsprocessen. Något förslag om ändrade regler för huvudförhandling i hovrätt har följaktligen inte lämnats. Inte heller i promemorian har det föreslagits några ändringar av reglerna om huvud- förhandling i hovrätt. Regeringen har därför inte underlag att föreslå några ändringar i detta avseende. Genom de nya regler för presentation av muntlig bevisning i hovrätt som regeringen föreslår i avsnitt 12.5 kommer emellertid utrymmet för att i hovrätt avgöra ett mål utan huvud- Prop. 2004/05:131 förhandling i praktiken ändå att öka något. 9 Avgörande i brottmål Enligt gällande rätt kan ett brottmål i tingsrätt avgöras utan huvud- förhandling endast i vissa speciella fall. tingsrätten meddela dom när åklagaren har lagt ned åtalet på grund av bristande bevisning och den tilltalade, enligt 20 kap. 9 § RB, yrkar fri- Tingsrätten kan även meddela frikännande dom utan huvudförhandling när en målsägande har ansökt om stämning men hans eller hennes framställning inte innefattar laga skäl för åtalet eller om det annars är uppenbart att åtalet är ogrundat (47 kap. 5 § RB). tingsrätten, om den finner att det är uppenbart att åklagaren inte är behörig att väcka åtal eller om det finns något annat rättegångshinder som innebär att ansökan inte kan tas upp till prövning, avvisa stämnings- ansökan enligt 45 kap. 8 § RB och därigenom avgöra målet utan huvud- Av dessa fall är det endast vid en tillämpning av 47 kap. 5 § RB som rätten gör någon egentlig prövning av den tilltalades skuld. Någon motsvarighet till den möjlighet som finns att avgöra ett tvistemål i tingsrätt på handlingarna efter en prövning i sak finns därutöver inte för En möjlighet att avgöra ansvarsfrågan utan huvudförhandling finns emellertid inom ramen för reglerna om strafföreläggande och före- läggande av ordningsbot. Reglerna för dessa summariska straffprocesser finns i 48 kap. RB och innebär att frågan om ansvar för vissa brott som hör under allmänt åtal får tas upp av åklagare genom strafföreläggande eller av polisman genom föreläggande av ordningsbot. innebär att den misstänkte föreläggs ett straff för godkännande omedel- Ett strafföreläggande kan avse vissa bötesstraff eller, under särskilda förhållanden, villkorlig dom, eventuellt i förening Ordningsbot kan föreläggas endast i form av en penningbot. Ett föreläggande av ordningsbot eller ett strafföreläggande som har godkänts av den misstänkte gäller som en dom som har vunnit laga kraft. Godkänns inte föreläggandet, väcks normalt åtal enligt vanliga regler. Frågan om avgörande av brottmål utan huvudförhandling bör också ses i ljuset av möjligheterna att avgöra ett sådant mål vid huvudförhandling i den tilltalades utevaro. Kan saken utredas tillfredsställande, får målet, enligt 46 kap. 15 a § RB, under vissa närmare angivna villkor avgöras trots att den tilltalade har inställt sig endast genom ombud eller har Om den tilltalade inte har erkänt, är dock utrymmet för att ta upp muntlig bevisning och avgöra målet förhållandevis litet. Även i hovrätten är utrymmet för att avgöra brottmål utan huvud- förhandling relativt begränsat. Hovrätten får avgöra sådana mål utan huvudförhandling först och främst om det är uppenbart att överklagandet Kan saken utredas tillfredsställande, får dessutom målet i vissa särskilt angivna fall avgöras utan huvudförhandling. åklagaren har överklagat endast till den tilltalades förmån eller om endast Prop. 2004/05:131 den tilltalade har överklagat och hans eller hennes ändringsyrkande godtas av motparten. Det gäller vidare om det inte finns anledning att döma den tilltalade till ansvar eller ådöma honom eller henne påföljd eller döma till annan påföljd än böter och villkorlig dom eller sådana påföljder i förening. Det gäller slutligen om parterna har begärt att målet skall avgöras utan huvudförhandling eller om ingen av parterna, sedan fråga väckts om avgörande utan huvudförhandling, haft någon invänd- ning mot detta. För prövning som inte avser själva saken behöver huvud- förhandling inte hållas. Begär en part huvudförhandling, skall en sådan hållas om det inte är uppenbart obehövligt (51 kap. 13 § RB). Kravet på huvudförhandling i brottmål mjukas upp Regeringens förslag: Det införs en möjlighet att i tingsrätten avgöra vissa brottmål på handlingarna. En huvudförhandling skall inte behöva hållas, om det saknas anledning att döma någon till annan påföljd än böter och en förhandling varken begärs av någon av parterna eller behövs med hänsyn till utredningen i målet. Avser åtalet någon som är under , skall dock huvudförhandling alltid hållas. Har åklagaren några önskemål om hur målet skall handläggas, bör dessa anges i stämningsansökan. Utredningens förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens, frånsett att utredningen inte gör något uttryckligt undantag för mål med unga lagöverträdare (se SOU 2001:103 s. 159164). Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som särskilt kommenterat förslaget, däribland JO, , , Riksåklagaren och , tillstyrker att det införs en möjlighet att avgöra brottmål på handlingarna. Flera, däribland Hovrätten över och , Riksåklagaren och ett antal åklagarmyndigheter, framhåller dock att mål med unga lagöverträdare även i fortsättningen alltid bör avgöras efter en huvudförhandling. tingsrätt och i , bl.a. med motiveringen att utrymmet för att avgöra ett brottmål utan huvudförhandling om den tilltalade förnekar brott i praktiken kommer att vara mycket litet. remissinstanser anser att det bör krävas ett uttryckligt samtycke från den tilltalade för att målet skall kunna avgöras utan huvudförhandling. Hovrätten över och bör möjligheten att avgöra brottmål utan huvudförhandling begränsas till mål där den tilltalade har erkänt Enligt Brottsoffermyndigheten bör huvudförhandling kunna avvaras även i mål där det inte finns anledning att döma till annat än högst sex månaders fängelse. Åklagarkammaren i anser att även villkorlig dom bör kunna dömas ut utan huvudförhandling. Skälen för regeringens förslag: Som framgått ovan finns det inga möjligheter att i tingsrätt vid allmänt åtal avgöra ett brottmål på handlingarna efter en prövning av den tilltalades skuld. sättning att ett mål ändå kan utredas tillfredsställande, finns det däremot en möjlighet att under vissa förhållanden avgöra brottmål i sak trots att den tilltalade uteblir från huvudförhandlingen i tingsrätten. En huvud- förhandling måste emellertid alltid hållas. Enligt utredningen finns det ett antal mål som i stället skulle kunna avgöras genom ett rent skriftligt förfarande utan att kvaliteten på avgörandet försämras. Regeringen instämmer i den bedömningen. Förekommer det ingen muntlig bevisning som behöver tas upp vid en huvudförhandling och kan målet utredas tillfredsställande utan att den tilltalade hörs muntligt inför domstolen, saknas det ofta anledning att hålla en huvudförhandling. En sådan slutsats har ett stort stöd bland remissinstanserna. Särskilt de åklagar- myndigheter som yttrat sig över förslaget är positiva till möjligheterna att avgöra vissa brottmål på handlingarna. Det bör således öppnas för en möjlighet att kunna avgöra vissa brott- mål i sak utan huvudförhandling. En förutsättning för att ett avgörande på handlingarna skall kunna komma i fråga är att en huvudförhandling inte behövs med hänsyn till utredningen. Hovrätten över och har ansett att detta bör innebära att möjligheterna att avgöra brottmål på handlingarna begränsas till erkända mål. I likhet med vad som gäller vid handläggning i den tilltalades utevaro anser dock rege- ringen att det saknas skäl för en sådan begränsning. I stället får denna fråga, på samma sätt som sker för tvistemål, framför allt bedömas utifrån vilken utredning och bevisning som skall presenteras i målet och vilket behov av muntlig förhandling som därvid finns. Vidare bör det krävas att den tilltalade kan förväntas ta till vara sin rätt t.ex. föra fram sina synpunkter eller åberopa bevisning lika väl i skrift som vid en huvudförhandling. I övrigt kan den praxis som utvecklats kring möjlig- heterna att avgöra mål i den tilltalades utevaro vara vägledande. En annan förutsättning för att ett brottmål skall kunna avgöras på handlingarna bör enligt regeringens mening vara att det inte är aktuellt att döma till någon mera ingripande påföljd. Det finns remissinstanser, bl.a. , som har ansett att både fängelse och villkorlig dom borde kunna dömas ut utan huvudförhandling. Regeringen anser att detta skulle föra för långt. Som utredningen har föreslagit är det i stället rimligt att gränsen dras vid mål i vilka det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter. Om också andra påföljder ingår i straffskalan för det aktuella brottet bör dock inte ha någon betydelse. Det avgörande bör vara den påföljd som kan bli aktuell att döma ut i det enskilda fallet. Med detta synsätt kan t.ex. vissa mål om snatteri, skadegörelse, olovlig körning, rattfylleri och brott mot lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål komma att avgöras utan huvudförhandling. Av framför allt rättssäkerhetsskäl och för att den enskilde skall uppleva att han eller hon får en rättvis rättegång bör en huvudförhandling enligt regeringens mening vidare alltid hållas om en part begär det. En remiss- instans har ansett att det bör uppställas ett krav på uttryckligt samtycke från den tilltalade för att målet skall kunna avgöras utan huvud- förhandling. Regeringen delar inte den uppfattningen. På motsvarande sätt som gäller om målet kan komma att avgöras i den tilltalades utevaro bör i stället den tilltalade, om målet kan komma att avgöras utan huvud- förhandling, upplysas om det och om sin rätt till muntlig förhandling. En bestämmelse om detta bör tas in i . Upplysningen kan lämpligen sändas ut i samband med stämningen. Även om en huvudförhandling inte behövs av utredningsskäl eller inte Prop. 2004/05:131 begärs av någon av parterna kan det enligt utredningen finnas andra skäl som talar för att en huvudförhandling bör hållas. Utredningen nämner som exempel massmedialt mycket uppmärksammade mål. Som ett annat exempel nämner utredningen vissa ungdomsmål där det kan vara av vikt för domstolen att ha en direkt och personlig kontakt med den tilltalade. Utredningen har därför föreslagit en bestämmelse om att huvud- förhandling alltid skall hållas, om det är påkallat av något annat skäl. Några remissinstanser, bl.a. Hovrätten för och Justitie- kanslern, har ställt sig avvisande till att en omfattande massmedie- bevakning i målet skall kunna utgöra ett självständigt skäl till att hålla huvudförhandling. Regeringen delar den uppfattningen. För det första torde det vara relativt sällsynt att bötesmål tilldrar sig något större intresse från massmedias eller allmänhetens sida. Det kan därför ifrågasättas om det finns något behov av en reglering som träffar en sådan situation. För det andra kan det på ett principiellt plan ifrågasättas om hänsyn bör tas till omständigheter som ligger helt utanför processen. Enligt regeringen är det inte rimligt att mot parternas vilja sätta ut målet till huvudförhandling, trots att det inte är motiverat av utredningsskäl eller partshänsyn. Någon bestämmelse av det slag som utredningen har föreslagit bör därför inte införas. I likhet med flera av remissinstanserna, bl.a. Riksåklagaren anser regeringen att det bör göras ett uttryckligt undantag i lag för mål med unga lagöverträdare. Att den unge får sammanträffa personligen med företrädare för rättsväsendet tjänar ett viktigt pedagogiskt syfte och är också en bärande tanke bakom flera av bestämmelserna i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Är den tilltalade under , bör en huvudförhandling därför alltid hållas. För att underlätta för domstolen vid bedömningen av om ett mål lämpar sig för ett avgörande på handlingarna bör åklagaren redan i stäm- ningsansökan ange om huvudförhandling kan behövas. Även för den tilltalade kan det vara av värde att känna till åklagarens uppfattning i denna fråga på ett så tidigt stadium som möjligt. I bör därför föreskrivas att åklagaren i stämningsansökan bör ange om han eller hon har några önskemål om hur målet skall handläggas. I tvistemål skall parterna, innan ett mål avgörs utan huvudförhandling, beredas tillfälle att skriftligen slutföra sin talan, om de inte redan kan anses ha gjort det. Detsamma bör enligt regeringens mening gälla i brottmål. En bestämmelse om detta bör tas in i . 10Hänvisningar till handlingar vid en huvudförhandling Enligt 43 kap. 5 § och 46 kap. 5 § RB skall ett sammanträde för huvud- förhandling vara muntligt. Bestämmelserna gäller även för huvudför- handling i högre rätt (50 kap. 17 §, 51 kap. 17 § och 55 kap. 15 § RB). Kravet på muntlighet innebär att processmaterialet skall läggas fram i muntlig form. Muntlighetskravet är dock inte absolut. Parterna får ge in och läsa upp skriftliga inlagor eller andra skriftliga anföranden, om rätten finner att det skulle underlätta förståelsen av ett anförande eller i övrigt vara till fördel för utredningen. Vidare får vad en part anfört under förberedelsen i tvistemål och som finns dokumenterat i akten läsas upp, om de uppgifter parten lämnar vid huvudförhandlingen avviker från tidigare lämnade uppgifter eller parten underlåter att yttra sig eller det i övrigt finns särskilda skäl (43 kap. 7 § tredje stycket RB). Dessutom kan en tidigare förhörsutsaga under liknande omständigheter få läsas upp vid ett förhör som hålls i bevissyfte (36 kap. 16 § andra stycket och 37 kap. 3 § första stycket RB). Vid en huvudförhandling i tvistemål och brottmål som hålls trots att en part inte är närvarande, skall rätten i den mån det behövs se till att det ur handlingarna läggs fram vad han eller hon har anfört (43 kap. 7 § fjärde stycket och 46 kap. 6 § tredje stycket RB). Bestäm- melserna gäller även i högre rätt (50 kap. 18 §, 51 kap. 18 § och 55 kap. 15 § RB). Har huvudförhandling hållits, får domen grundas endast på det som har förekommit vid den förhandlingen (17 kap. 2 § och 30 kap. 2 § RB). Reglerna innebär sedda tillsammans med kravet på muntlighet att rätten, när huvudförhandling har hållits, inte får lägga något annat till grund för sitt avgörande än det som sagts vid förhandlingen. Ett praktiskt viktigt undantag från kravet på muntlighet och omedel- barhet finns för skriftliga bevis. Enligt 43 kap. 8 § och 46 kap. 7 § RB får tingsrätten besluta att skriftliga bevis skall anses som upptagna vid huvudförhandlingen utan att de läses upp vid denna. Det får endast ske om båda parterna medger det, om rättens ledamöter tagit del av bevisen och om det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna. Bestäm- melserna är tillämpliga endast på det som enligt utgör skriftliga bevis och alltså inte på annan bevisning i skriftlig form, t.ex. sakkunnigutlåtanden. Bestämmelserna gäller även i högre rätt (50 kap. 17 §, 51 kap. 17 § och 55 kap. 15 § RB). Hålls huvudförhandling i tvistemål i förenklad form enligt 42 kap. 20 § andra stycket RB, anses vad som ägt rum under det sammanträde då den muntliga förberedelsen avslutades ha ägt rum även vid huvud- förhandlingen utan att det behöver ha upprepats vid denna. En förut- sättning för att materialet skall få läggas till grund för domen är emellertid att det har lagts fram muntligt vid sammanträdet under förberedelsen. Det är alltså inte möjligt att grunda avgörandet på handlingar som parterna hänvisat till under förberedelsen utan att närmare ha gått in på dem muntligen. Endast det som har sagts vid en huvudförhandling eller vid ett sammanträde som närmast föregått en huvudförhandling i förenklad form enligt 42 kap. 20 § andra stycket RB kan alltså läggas till grund för domen. Kravet på muntlighet mjukas upp Regeringens förslag: Vid en huvudförhandling får, om rätten finner det lämpligt, processmaterial presenteras genom hänvisningar till handlingar i målet. Slutanföranden skall dock även i fortsättningen alltid hållas i muntlig form. Utredningens förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens (se SOU 2001:103 s. 182192). Promemorians förslag: För hovrättsprocessens del föreslås att rätten får besluta att den överklagade domen och handlingar som har legat till grund för denna, en inspelning eller en uppteckning av ett tingsrätts- förhör samt en handling som ingår i hovrättens akt helt eller delvis skall anses vara framlagda vid huvudförhandlingen utan att de har lästs upp eller spelats upp vid förhandlingen. Parternas skall underrättas om beslutet innan huvudförhandlingen avslutas (se Ds 2001:36 s. 114120). Remissinstanserna: Utredningens förslag får ett positivt bemötande från remissinstanserna. Flera poängterar dock att muntlighet även i fortsättning bör vara huvudregel och att möjligheterna att hänvisa till skriftliga handlingar bör användas med försiktighet, särskilt i brottmål. Enligt bl.a. Riksåklagaren och flera åklagarmyndigheter bör till de muntliga inslagen i domstolarnas handläggning av brottmål även i fortsättningen höra yrkanden, motpartens inställning och åklagarens gärningsbeskrivning. och i anser att också sakframställningen i allmänhet bör hållas i muntlig form. Enligt i bör, såvitt gäller brottmål, möjligheterna att hänvisa till handlingar begränsas till speciella fall, t.ex. omfattande mål om ekonomisk brottslighet eller mål som rör komplicerade tekniska förhållanden. Förslaget avstyrks i sin helhet av Även promemorians förslag får ett positivt bemötande från remiss- instanserna. Några remissinstanser anser dock att det inte bör genomföras utan ytterligare överväganden och samordning med utredningens förslag. uttrycker viss tveksamhet till förslaget att en inspelning eller en uppteckning av ett tingsrättsförhör skall kunna bli process- material i hovrätten genom en hänvisning till inspelningen eller uppteckningen. Flera remissinstanser framför synpunkter på den lagtekniska utform- ningen av förslagen. Skälen för regeringens förslag I likhet med utredningen och flertalet remissinstanser anser regeringen att muntlighetsprincipen även i fortsättningen bör spela en central roll när det gäller formerna för hur processmaterialet presenteras för domstolen vid en huvudförhandling. En muntlig handläggningsform skapar normalt det bästa underlaget för en riktig bevisvärdering som den underlättar för rätten och parterna att uppfatta vad som utgör process- material. Som utredningen har konstaterat finns det dock fall där en strikt tillämpning av kravet på muntlighet leder till att förfarandet blir tungrott, tidsödande och kostnadskrävande som det kan försvåra för rätten och parterna att tillgodogöra sig vad parterna anför till stöd för sin talan. I stora eller komplicerade mål med ett omfattande skriftligt processmaterial torde det vara mycket svårt för såväl parterna som rätten att tillgodogöra sig materialet endast på grundval av det som sägs vid huvudförhandlingen. Det är därför ofta en förutsättning för att rättegången skall kunna genomföras på ett bra sätt att de inblandade går igenom det skriftliga materialet mycket noga redan före huvudförhandlingen. Så sker också regelmässigt. Som har påpekats av flera av remissinstanserna, bl.a. och Länsrätten i samt , skulle det vara en fördel om huvud- förhandlingen i dessa fall kunde fokusera på den muntliga bevisningen och sådana frågor som rätten eller parterna vill lyfta fram särskilt vid en muntlig genomgång. Det skulle öka möjligheterna för rätten och parterna att tillgodogöra sig processmaterialet som den tid som går åt till själva huvudförhandlingen skulle kunna kortas. I mål av detta slag stora och komplicerade mål med ett omfattande skriftligt material skulle ett system som tillåter hänvisningar till skriftliga handlingar uppenbarligen ha betydande fördelar. Bland annat vissa mål om ekonomisk brottslighet och mål med tekniska inslag, såsom miljö- eller patentmål, har lyfts fram särskilt av remissinstanserna. Det innebär dock inte att ökade möjligheter att hänvisa till material som tillkommit under förberedelsen skulle vara utan betydelse även i andra typer av mål. I mål där enskilda som processar utan ombud har svårig- heter att uttrycka sig muntligen inför rätten och lägga fram sin sak vid huvudförhandlingen skulle det kunna underlätta genomförandet av huvudförhandlingen om det var möjligt att hänvisa till t.ex. ett protokoll från en muntlig förberedelse eller en sammanställning av parternas ståndpunkter som rätten gjort enligt 42 kap. 16 § RB. Men även i brottmål torde det i en del fall finnas fördelar med att ersätta vissa muntliga moment med en hänvisning till handlingar, framför allt när skriftlig bevisning och olika former av sakkunnigutlåtanden skall läggas fram samt när viss utredning om den tilltalades personliga förhållanden skall gås igenom. Vad som har sagts talar enligt regeringens mening för en viss uppmjukning av kravet på muntlighet. Närmare om förutsättningarna för att hänvisa till handlingar Utredningen har föreslagit att olika slag av framställningar vid huvudför- handlingen med rättens tillstånd skall kunna göras genom hänvisningar till handlingar i målet. Det gäller yrkanden, redovisning av ståndpunkter, utvecklande av talan, presentation av bevisning i skriftlig form och, i brottmål, genomgång av den tilltalades personliga förhållanden, För- slaget gäller samtliga tre instanser. När det gäller brottmålsprocessen har flera remissinstanser, bl.a. Riksåklagaren och flera åklagarmyndigheter, anfört att möjligheterna att hänvisa till skriftliga handlingar bör användas med särskild försiktighet. Regeringen delar den bedömningen. Medan rättskipningen i tvistemål i princip innebär att det allmänna ställer viss verksamhet till enskildas förfogande för tvistlösning, kännetecknas brottmålsprocessen på ett helt annat sätt av maktutövning mot enskilda. För den enskildes upplevelse av en rättvis rättegång är det av stor betydelse att förfarandet är lättbegrip- ligt och överskådligt. Även om den tilltalade företräds av en försvarare får det inte råda någon tvekan om att den tilltalade själv förstår vad anklagelserna innebär. Flertalet brottmål torde avgöras enklast och bäst efter en huvudförhandling med övervägande muntliga inslag, i vart fall i första instans. Mot denna bakgrund har bl.a. Riksåklagaren ansett att till de muntliga inslagen i brottmålsrättegången även i fortsättningen bör höra presenta- tionen av yrkandet, gärningsbeskrivningen och motpartens inställning. och i har gjort gällande att också sakframställningen i allmänhet bör presenteras i muntlig form. Regeringen är i och för sig av samma uppfattning. Enligt regeringen saknas det dock anledning att uttryckligen undanta dessa moment i förhandlingen från möjligheterna att ersätta en muntlig före- dragning med en hänvisning till handlingar i målet. Det bör i stället överlämnas till domstolarna att i det enskilda fallet avgöra när en hänvisning till handlingar kan vara lämplig.