prop · GS03131 · 2005-03-22 00:00:00 — Skälen för regeringens bedömning: I det danska domstolsväsendet har det i tvistemål vuxit fram ett institut som kallas för tilkendegivelse (tillkännagivande). Med detta menas ett besked från rätten till parterna om hur saken kommer att avgöras, dvs. ett slags förhandsbesked om domens innehåll. Tillkännagivandet lämnas normalt efter en huvud- förhandling och syftar till att parterna skall träffa en förlikning i överensstämmelse med tillkännagivandet. Till skillnad mot vad som är fallet i svensk rätt behöver förlikningen inte stadfästas genom dom för att kunna verkställas. Den vinner inte heller materiell rättskraft. Om tillkännagivandet inte godtas, skrivs en fullständig dom som inte avviker från tillkännagivandet när det gäller själva slutet men kan innehålla utförligare domskäl. Dagens svenska rättegångsförfarande innehåller, till skillnad från det danska, ofta kontinuerliga förlikningsansträngningar från rättens sida. Flera remissinstanser har, utan att dock motsätta sig förslaget, ifrågasatt om systemet därför kommer att användas i någon större omfattning. Ett tillkännagivande innebär att rätten ger parterna ett förslag till förlikning sedan målet gåtts igenom i sak, bevisningen tagits upp och slut- anföranden hållits. Förlikningsförslaget lämnas med utgångspunkt i en bedömning av målet och får samma innehåll som domen skulle ha fått eller kommer att få om någon part inte godtar tillkännagivandet. Detta är något helt nytt i svensk processrätt. Flera remissinstanser, bl.a. , och vid , har ansett att det inte är sannolikt att en part som kommer att förlora målet skulle godta en förlikning med det innehållet. Detta i sin tur reser farhågor för att rätten i tillkännagivandet, i syfte att öka sannolikheten för att detta skall godtas av båda parter, ger uttryck för ett slags kompromisslösning utan att detta är befogat i övrigt. Ett antal remissinstanser har pekat på andra problem som kan upp- komma vid ett införande av det aktuella systemet i . Till exempel har bl.a. , Hovrätten för samt och Länsrätten i , framhållit att bestämmelsen i 12 kap. 5 § sekretesslagen om att en beslutad men inte meddelad dom skall vara hemlig måste ses över, om rätten skall få redovisa sin uppfattning om utgången i målet innan domen meddelas. , , och tar samtliga upp frågan att förlorande part efter tillkänna- givandet åberopar nya omständigheter och bevis och i det sammanhanget gör invändning om jäv. Regeringen konstaterar att det är fråga om att introducera en helt nytt institut i svensk processrätt. Det finns flera frågor som behöver besvaras innan det går att ta ställning till om institutet bör införas. Regeringen har för avsikt att tillsätta en utredning som skall se över bl.a. frågan om det bör införas ett alternativt förfarande för tvistlösning i de allmänna dom- stolarna. Mot denna bakgrund bör utredningens förslag om tillkänna- givande inte genomföras. Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft den dag regeringen bestämmer. I fråga om krav på prövningstillstånd vid över- klagande av domar och beslut som har meddelats före ikraftträdandet skall äldre bestämmelser gälla. De nya bestämmelserna om avtal att inte överklaga en dom skall gälla endast för avtal som har ingåtts efter ikraft- trädandet. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att brottmål där åtal väckts före ikraftträdandet får avgöras utan huvudförhandling endast om den tilltalade har fått upplysning om att målet kan komma att avgöras utan huvudförhandling och han eller hon inte begär en sådan förhandling. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att äldre bestämmel- ser skall gälla i fråga om prövningstillstånd vid överklagande av avgöranden som har meddelats före ikraftträdandet. Remissinstanserna: Remissinstanserna invänder inte mot förslagen. anser att det är viktigt att installation av utrustning för inspelning och uppspelning samordnas med installation av video- konferensutrustning. Skälen för regeringens förslag: Reformen bör träda i kraft möjligt. Införandet av de nya bestämmelserna om ljud- och bildupp- tagning förutsätter emellertid att teknisk utrustning för inspelning av bild och ljud är på plats. Installationen av denna utrustning måste föregås av ett omfattande inventeringsarbete av frågor som rör bl.a. behov och val av utrustning, hur lagring skall ske och hur bild och ljud skall kunna separeras. Även en installation av utrustning för videokonferens måste föregås av ett på flera sätt liknande förberedelsearbete. Vidare måste ett upphandlingsförfarande vidtas. Det är även viktigt att tid reserveras för utbildning och information. Det är nödvändigt att utrustning för inspel- ning och uppspelning av bild finns på plats i domstolarna innan de nya bestämmelserna om dokumentation av förhörsutsagor börjar gälla. Med hänsyn till att det är osäkert när tekniken kan vara installerad och klar att användas bör enligt regeringens uppfattning tidpunkten för ikraft- trädandet av lagändringarna överlåtas på regeringen att bestämma. Rege- ringen avser att ge i uppdrag att vidta de nödvändiga åtgärder som krävs för att lagförslagen skall kunna träda i kraft. Som anförts såväl av utredningen som i promemorian är utgångs- punkten när det gäller ikraftträdandet av processrättslig lagstiftning att nya regler bör tillämpas genast efter ikraftträdandet. I fråga om krav på prövningstillstånd vid överklagande av ett avgörande som har meddelats före ikraftträdandet bör emellertid, på samma sätt som vid tidigare reformer angående prövningstillstånd, äldre regler gälla. och beslut som har meddelats före ikraftträdandet av de nya bestämmelserna kommer därmed inte att omfattas av krav på prövningstillstånd om något sådant krav inte gäller enligt de äldre reglerna. Enligt regeringens mening framstår det däremot inte som ändamålsenligt att hovrätterna, efter ikraftträdandet, skall behöva hantera olika utformade tillståndgrunder och tillståndförfaranden beroende på om ett mål eller ärende, som krävt prövningstillstånd redan enligt äldre regler, överklagats före eller efter Det finns därför anledning att låta de nya tillstånds- Prop. 2004/05:131 grunderna och ändringarna i handläggningen av prövningstillstånd i Som utredningen föreslagit bör ett mål, där åtal har väckts före ikraft- trädandet, få avgöras utan huvudförhandling endast om den tilltalade har fått upplysning om att målet kan komma att avgöras utan huvud- förhandling och han eller hon inte begär sådan förhandling. Detta bör emellertid anges i själva balken, eftersom det rimligen bör gälla även om åtalet har väckts senare (se förslaget till 45 kap. 10 a § RB). Bestämmelserna om att det även i FT-mål skall vara möjligt att ingå avtal om att inte överklaga en dom innan tvisten uppkommit, se avsnitt 13.2, bör inte få retroaktiv verkan. Detta innebär att äldre lydelse av bestämmelserna i 49 kap. 2 § och 54 kap. 2 § bör gälla för avtal som ingåtts före ikraftträdandet. 15 Kostnader och andra konsekvenser Förslagen som regeringen nu lägger fram syftar till att skapa modernare och mer ändamålsenliga rättegångsregler. Förslagen innebär bl.a. att handläggningen av mål och ärenden i större utsträckning skall kunna anpassas till förhållandena i det enskilda fallet. Flera av förslagen syftar till att tydliggöra att också parterna har ett ansvar för att processen drivs framåt mot ett avgörande. Förslagen om att utvidga och förändra systemet med prövningstillstånd liksom förslaget om att hovrätten som huvudregel skall använda videoupptagningar av tingsrättsbevisningen vid sin prövning skapar förutsättningar för en mer ändamålsenlig hand- läggning utifrån utgångspunkten att tyngdpunkten i rättskipningen skall ligga i första instans. De presenterade förslagen kan antas leda till en rad positiva konse- kvenser. Domstolarnas verksamhet kan bedrivas mer effektivt, bl.a. genom att handläggningstiderna kan förkortas och att risken för inställda förhandlingar minskar. Detta innebär i sin tur bl.a. att medborgarnas berättigade krav på att få sin sak prövad inom rimlig tid bättre kan tillgodoses och att pressen på de som deltar i rättegångar, inte minst på brottsoffer och vittnen, kan minska. Kortare handläggningstider innebär vidare tids- och arbetsvinster för såväl parter, ombud och andra som deltar i en domstolsprocess liksom för domstolarna. Vidare torde för- slagen innebära att parternas rättegångskostnader och kostnaderna för det allmänna kan minska. Som utredningen har konstaterat är det svårt att göra några beräkningar av de ekonomiska konsekvenserna av förslagen eftersom det är svårt att bedöma hur stort genomslag förslagen kommer att ha. Reformen bör därför utvärderas när den har varit i kraft . En sådan utvärdering bör omfatta såväl vilka ekonomiska konsekvenser reformen har fått som vilka övriga effekter förslagen har fått för såväl enskilda som för det allmänna. Kostnaden för upprättande av den informationsskrift som avses i avsnitt 12.4.13 måste anses vara försumbar och ryms inom befintliga Särskilt om den nya tekniken och investeringsbehovet Förslaget om dokumentation av förhörsutsagor genom ljud- och bild- upptagning förutsätter att domstolarna har tillgång till utrustning för inspelning och uppspelning. Det är nödvändigt att denna utrustning vid ikraftträdandet finns tillgänglig i samtliga domstolar för att bestämmel- serna om såväl denna teknikanvändning som handläggningen i överrätt skall kunna tillämpas. Kostnaderna för införskaffandet av sådan utrustning skall finansieras inom befintliga ramar. När det gäller användning av videokonferens har , , , , Statens krimi- naltekniska laboratorium, och Rättsmedicinal- verket på uppdrag av regeringen redovisat sin syn på tekniken (se dnr Ju2004/3070/DOM). Myndigheterna har i sina redovisningar pekat på de positiva effekter ett utnyttjande av tekniken enligt deras bedömning kan ge och även kommit överens om att på ett antal sätt verka för att en användning av videokonferenstekniken kommer till stånd . Det är inte nödvändigt att utrustning för videokonferens finns installe- rad vid samtliga domstolar vid ikraftträdandet av de bestämmelser som möjliggör användning av videokonferens. För att uppnå de positiva fördelarna som tekniken kan ge är det dock viktigt att sådan utrustning successivt installeras i domstolarna. 16.1Förslaget till lag om ändring i Lagförslaget innebär bl.a. att ett antal paragrafer upphävs. Det gäller 42 kap. 10 § och 47 kap. 10 §, som reglerar användning av telefon vid sammanträden. De ersätts av regler om användning av ljudöverföring och ljud- och bildöverföring i 5 kap. Det gäller vidare 46 kap. 7 §, om bevisupptagning vid en huvud- förhandling i brottmål. Bestämmelsen om upptagande av skriftlig bevisning på visst sätt regleras i stället i 46 kap. 6 § fjärde stycket. Bestämmelserna i 46 kap. 7 § om användning av telefon i rättegång ersätts av regler om användning av ljudöverföring och ljud- och bildöverföring i 5 kap. Det gäller slutligen 50 kap. 11 §, 51 kap. 11 §, 52 kap. 10 § som reglerar vissa frågor om handläggningen av en fråga om prövnings- tillstånd. De ersätts av bestämmelser i 50 kap. 7 a §, 51 kap. 7 a § och 52 kap. 6 a §. 2 kap. 4 § Hovrätten är domför med tre lagfarna domare. I mål som överklagats från tingsrätt skall dock minst fyra lagfarna domare delta när hovrätten avgör målet, om tings- rätten bestått av tre lagfarna domare. Om en av de lagfarna domarna får förhinder sedan huvudförhandling har påbörjats, är rätten ändå domför. Flera än fem lagfarna domare får inte delta i hovrätten. I brottmål gäller, i stället för bestämmelserna i första stycket, att hovrätten är domför med tre lagfarna domare och två nämndemän. Om en av de lagfarna domarna eller en av nämndemännen får förhinder sedan huvudförhandling har Prop. 2004/05:131 påbörjats, är rätten ändå domför. Flera än fyra lagfarna domare och tre nämndemän får inte delta. Finns det inte anledning att döma till svårare straff än böter och är det i målet inte fråga om företagsbot, är hovrätten domför även med den samman- sättning som anges i första stycket. Detsamma gäller vid handläggning som inte sker vid huvudförhandling. Vid behandling av frågor om prövningstillstånd skall hovrätten bestå av tre lagfarna domare. Ett prövningstillstånd som inte är begränsat enligt 49 kap. 14 a § första stycket får dock meddelas av en lagfaren domare, om frågan är enkel. Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse eller efter det att ett över- klagande har förfallit vid sammanträde som avses i 50 kap. 10 § eller 51 kap. 10 § är hovrätten domför med en lagfaren domare. Detsamma gäller vid beslut om undanröjande av tingsrättens avgörande sedan käromålet återkallats. Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål får utföras av en lagfaren domare i hovrätten eller, om de inte är av sådant slag att de bör förbehållas lagfarna domare, av en annan tjänsteman i hovrätten som har tillräcklig kunskap och erfarenhet. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om detta. Bestämmelserna i 4 kap. 13 § gäller även för andra tjänstemän än domare när de utför åtgärder enligt femte stycket. (Jfr 2 kap. 4 § i Ds 2001:36.) Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4.12, innehåller bestäm- melser om hovrättens sammansättning. Paragrafen har ändrats så att behörigheten för ensamdomare blivit mer omfattande. Av den föreslagna nya lydelsen av tredje stycket följer att en lagfaren domare ensam kan bevilja prövningstillstånd som inte är begränsat till en viss del av målet enligt 49 kap. 14 a § första stycket. En förutsättning för detta är att tillståndsfrågan är enkel. Däremot kan en ensam domare inte besluta om att prövningstillstånd inte skall ges. Genom tillägget i fjärde stycket klargörs att en lagfaren domare också kan besluta om undanröjande av tingsrättens avgörande sedan käromålet återkallats. Behörigheten innefattar även vissa följdbeslut, t.ex. i fråga om rättshjälpskostnader. Femte stycket har ändrats endast i språkligt hänseende. 5 kap. Om offentlighet och ordning m.m. vid domstol (Rubriken saknar motsvarighet i SOU 2001:103.) I kapitlet finns bestämmelser om offentlighet, ordning och, genom införandet av de nya bestämmelserna i 1012 §§, om användning av ljudöverföring och ljud- och bildöverföring. Rubriken har justerats för att omfatta även de . 5 kap. 9 § Det ankommer på rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid rättens sam- manträden och att meddela de ordningsregler som behövs. Ordföranden får utvisa den som stör förhandlingen eller på annat sätt uppträder otillbörligt. Ordföranden får också begränsa antalet åhörare i rättssalen för att undvika trängsel. En bildupptagning i eller en bildöverföring från rättssalen får ske endast om det följer av lag. Rätten får förbjuda annans ljudupptagning eller ljudöverföring under ett förhör, om det kan antas att upptagningen eller överföringen besvärar den som hörs i sådan grad att det blir till men för utredningen. Om någon som har utvisats tränger sig in i rättssalen eller om någon i övrigt inte lyder en tillsägelse som har meddelats för att upprätthålla ordningen, får rätten besluta att han eller hon skall häktas och kvarbli i häkte så länge Prop. 2004/05:131 sammanträdet pågår, dock inte längre än . Om säkerhetskontroll i domstol finns särskilda föreskrifter. (Jfr 5 kap. 9 § i SOU 2001:103 och 5 kap. 9 § i Ds 2001:36.) Paragrafen, som reglerar frågor om ordning och säkerhet i rättssalen, har berörts i avsnitt 5.1.3. Första stycket har ändrats i språkligt hänseende. om rättens möjligheter att förbjuda annans ljudupptagning och förbudet mot fotografering omarbetats och flyttats till ett nytt andra stycke. Av det nya andra stycket första meningen följer att en bildupptagning i eller en bildöverföring från rättssalen får ske endast om det följer av lag. Detta innebär att det som huvudregel gäller ett förbud mot sådan upptagning eller överföring. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak det tidigare fotograferingsförbudet i första stycket. Ändringen är dels språk- lig, dels ett klargörande av att förbudet omfattar såväl upptagning som överföring av bild. Med att en bild tas upp avses här fotografering och sådan inspelning med videoteknik eller liknande som medför att upptagningen kan användas . alla former av direktsändning, t.ex. en TV-sändning. bär vidare att undantag från förbudet kan göras i lag. främst är av intresse är möjligheten att ta upp bild vid inspelning av förhör och syn enligt 6 kap. 6 och 6 a §§ och möjligheten att överföra bild dels vid användning av videokonferens enligt 5 kap. 10 och 11 §§, dels vid användning av sidosal enligt 5 kap. 12 § och vid medhörning enligt 36 kap. 18 §. I samtliga dessa fall är det endast rätten som kan ta upp eller överföra bilden. I andra stycket andra meningen regleras möjligheten för rätten att förbjuda annans upptagning eller överföring av ljud. i huvudsak motsvarar vad som har reglerats i första stycket fjärde meningen, har ändrats på så sätt att uttrycket tar upp förhör på fonetisk väg har ersatts med uttrycket ljudupptagning eller ljudöverföring under Ändringen innebär dels en språklig modernisering, dels ett klargörande av att regeln omfattar såväl upptagning som överföring av Med upptagning menas här situationer då ljudet genom inspelning på band eller på annat sätt tas till vara så att det kan återges vid ett senare Med överföring avses alla former av direktsändning, t.ex. genom Det blir genom bestämmelsens utformning möjligt för rätten att t.ex. förbjuda en ljudöverföring av ett förhör utan att förbjuda en ljudupptagning av samma förhör. Detta förutsätter dock att över- föringen men inte upptagningen besvärar förhörspersonen i sådan grad att det blir till men för utredningen. Uttrycket till men för utred- ningen överensstämmer med gällande rätt och är inte avsett att ha annan innebörd än det haft (jfr prop. 1979/80:87 s. 10). I tredje stycket, som motsvarar det hittillsvarande andra stycket, har endast språkliga ändringar gjorts. 5 kap. 10 § Parter och andra som skall delta i ett sammanträde inför rätten skall infinna sig i rättssalen eller där sammanträdet annars hålls. Om det finns skäl för det, får rätten besluta att en part eller annan som avses i första stycket i stället skall delta genom ljudöverföring eller ljud- och bild- Vid bedömningen av om det finns skäl för ett sådant deltagande skall rätten särskilt beakta 1.de kostnader eller olägenheter som skulle uppkomma om den som skall delta i sammanträdet måste infinna sig i rättssalen, och 2.om någon som skall delta i sammanträdet känner påtaglig rädsla för att vara närvarande i rättssalen. Ett deltagande enligt andra stycket får inte ske, om det är olämpligt med hänsyn till ändamålet med personens inställelse och övriga omständigheter. Den som deltar i ett sammanträde genom ljudöverföring eller ljud- och bildöver- föring skall anses ha inställt sig inför rätten. (jfr 5 kap. 10 § i SOU 2001:103.) Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om deltagande vid sammanträden genom ljudöverföring och genom ljud- och bildöver- föring. Den har behandlats i avsnitt 5.1 och 5.2. Huvudregeln, som finns i första stycket, är att den som skall delta i ett sammanträde inför rätten skall vara fysiskt närvarande i rättssalen eller där sammanträdet annars hålls. Av andra stycket framgår att rätten kan besluta om att ett deltagande får ske på annat sätt, dvs. genom ljudöverföring eller ljud- och bild- överföring. I detta stycke, tillsammans med det tredje stycket, regleras också under vilka förutsättningar rätten får fatta ett sådant beslut. Ljud- överföring motsvarar i denna bestämmelse telefon enligt gällande lagstiftning medan ljud- och bildöverföring motsvarar videokonferens enligt lagen (1999:613) om försöksverksamhet med videokonferens i rättegång. Den nya terminologin är avsedd att vara teknikneutral och täcka även andra sätt att överföra ljud och bild än de som finns . Det är endast rätten som kan besluta om att ett deltagande genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring kan ske. Det innebär att åklagaren inte har möjlighet att med stöd av 45 kap. 16 § andra stycket kalla en person att delta på det sättet. Paragrafen omfattar alla sammanträden enligt balken, oavsett vad som skall behandlas vid sammanträdet, såväl under ett måls förberedelse som i samband med avgörandet. Den är också tillämplig i samtliga instanser. Den i paragrafen angivna tekniken kan användas såväl i fråga om parter som i fråga om andra personer som skall delta i ett sammanträde. Det gäller inte bara dem som skall höras i bevissyfte utan även t.ex. ombud, vårdnadshavare och tolkar. Vid bedömningen av om ett deltagande genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring skall ske skall rätten beakta vilka skäl som kan finnas för det och styrkan av dessa. I stycket nämns två omständigheter som rätten särskilt skall beakta vid sin bedömning. Den första omständig- heten gäller de kostnader eller olägenheter som en inställelse inför rätten annars skulle medföra. Med detta avses inte endast kostnader eller olägenheter för den person frågan rör, t.ex. resekostnader, utan även kostnader eller olägenheter för andra som kan uppkomma om personen i stället skall infinna sig i rättssalen. Det kan t.ex. vara kostnader för att transportera frihetsberövade. Den andra omständigheten som anges är att personen i fråga känner en påtaglig rädsla för att vara närvarande i rättssalen. Det kan t.ex. gälla vissa mål om grov eller organiserad brottslighet. Det är dock inte typen av mål som är det avgörande utan den rädsla personen känner. Rädslan bör inte framstå som abstrakt eller Genom att rädslan skall vara påtaglig markeras en viss skillnad mot den situationen att någon enligt 36 kap. 18 § behöver visas ut ur rättssalen när ett vittne eller en målsägande skall höras. Tröskeln är satt något högre och möjligheten till s.k. medhörning bör alltid övervägas i första hand. Att kostnader, olägenheter och rädsla angetts särskilt i paragrafen utesluter inte att det kan finnas någon annan anledning till att låta en part eller någon annan delta i sammanträdet genom ljudöverföring eller genom ljud- och bildöverföring. Ett exempel kan vara säkerhetsskäl. Av tredje stycket framgår att en förutsättning för att en person skall kunna delta genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring är att ett sådant deltagande inte är olämpligt med hänsyn till ändamålet med personens inställelse och övriga omständigheter. Vid rättens prövning av ändamålet med personens inställelse bör hänsyn tas framför allt till vilken roll personen har, målets karaktär och vad som skall avhandlas vid sammanträdet. Omständigheter som måste beaktas kan t.ex. vara rättens möjligheter att värdera bevisning eller behovet av personlig närvaro i syfte att få till stånd förlikningsdiskussioner. Vid bedömningen av om ett deltagande skall ske genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring bör normalt stor hänsyn tas till parternas uppfattning i frågan. Parterna har emellertid inte ett avgörande inflytande i fråga om formen för inställelsen, utan det är rätten som har det yttersta ansvaret. Som regel bör det inte komma i fråga att mot en parts vilja besluta att denne skall delta genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Undantag bör dock kunna göras för de fall det framstår som motiverat med ett sådant deltagande. Det kan bl.a. gälla vid omhäkt- ningsförhandlingar, om betydelsen av att parten infinner sig i rättssalen inte bedöms uppväga t.ex. de kostnader eller olägenheter som då skulle uppkomma. När det gäller personer som skall höras i bevissyfte måste i allmänhet stor hänsyn tas till önskemål från den part som åberopat bevisningen. Även motpartens uppfattning kan i många fall vara relevant och bör därför beaktas. Om parterna, framför allt i dispositiva tvistemål, är ense om att en person kan delta genom ljud- och bildöverföring, saknas det i allmänhet anledning för rätten att göra en annan bedömning.