prop · GS0362 · 2005-03-01 00:00:00 — 25.2 anges att tillsynsmyndigheten skall ansvara för att fastställa villko- ren, eller godkänna de metoder som används för att beräkna eller fast- ställa villkoren, för anslutning och tillträde till nationella nät, inklusive överförings- och distributionstariffer och för tillhandahållande av balans- tjänster. Myndighetens fastställande eller godkännande skall ske på för- hand, dvs. innan villkoren börjar tillämpas. Även här har medlemsstat- erna möjlighet att välja mellan två olika tillsynssystem. Ett där tillsyns- myndigheten i förväg fastställer eller godkänner villkoren eller ett där tillsynsmyndigheten i förväg endast fastställer eller godkänner de meto- der som företaget använder för att beräkna eller fastställa villkoren. Naturgaslagen innehåller inga bestämmelser om balanstjänster eller balansansvar. För att överhuvudtaget kunna uppfylla kraven i direk- tivet om balanstjänster och balansansvar föreslår regeringen i avsnitt 17.2.1 att bestämmelser om detta skall införas i naturgaslagen. Reger- ingen föreslår där att villkoren för tillhandahållande av balanstjänster skall regleras och att en bestämmelse skall införas om att villkoren för att tillhandahålla balanstjänster skall vara objektiva och icke-diskriminerande. Med hänsyn till att tillsynsmyndigheten i varken godkänner villkoren för tillhandahållande av balanstjänster eller de metoder som används för att fastställa villkoren står det klart att den svenska lagstift- ningen måste ändras för att uppfylla direktivets krav. Vid val av tillsynsmetod gör sig i stort samma överväganden gällande som i frågan om tillsyn över överföringstariffer (avsnitt 30.1). Över- vägande skäl talar alltså för att i naturgaslagstiftningen införa en ordning där tillsynsmyndigheten på förhand godkänner de kriterier som ligger till grund för utformande av balansansvarsavtalen. Prövningen avser kraven på att kriterierna skall leda till att villkoren i balansavtalen är objektiva och icke-diskriminerande. Kravet på objektivitet syftar till en korrekt fördelning av det totala avgiftsbeloppet mellan berörda kunder. Avgifterna får vara olika mellan olika kunder men de olika avgiftsnivåerna måste någorlunda reflektera de kostnader som har för respektive kund. Att villkoren skall vara icke-diskriminerande innebär att något osakligt gynnande av en kund på bekostnad av en annan kund inte får förekomma. För att den systemansvariga myndigheten skall kunna ingå balans- ansvarsavtal till bör kravet på förhandsgodkännande av kriterierna börja gälla först avseende de avtal som hänför sig till det räkenskapsår som påbörjas . Regeringens förslag: Vid klagomål om att ett naturgasföretags anslutningsavgift, överföringstariff, lagertariff eller tariff för tillträde till förgasningsanläggning inte är objektiv eller icke-diskriminerande, skall tillsynsmyndigheten normalt pröva ärendet . Tiden får förlängas med ytterligare eller, om den som anhängiggjort ärendet samtycker, ännu längre. El- och gasmarknadsutredningens förslag överensstämmer i stort med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: I naturgasmarknadsdirektivets artikel 25.5 anges att varje part skall till tillsynsmyndigheten kunna ge in kla- gomål mot den som är systemansvarig för överförings- och distributions- system eller anläggning för kondenserad naturgas eller lager avseende de villkor, tariffer och metoder för anslutning och tillträde till nationella nät och anläggningar. skall avgöra ärendet, i egenskap av tvistelösande myndighet. Ett sådant ärende skall avgöras från det att klagomålet mottagits av tillsynsmyndigheten. Tids- perioden får förlängas med ytterligare om det behövs för att avgöra ärendet eller, om den klagande samtycker till detta, förlängas ytterligare. Den svenska naturgaslagstiftningen innehåller inte några tidsfrister inom vilka tillsynsmyndigheten skall fatta beslut efter det att ett klagomål kommit in till myndigheten. Bestämmelser om detta måste därför införas. I avsnitt 30.1 och 30.3 föreslår regeringen att det skall införas en ord- ning som innebär att tillsynsmyndigheten skall fatta beslut om godkän- nande av ett företags metoder för bestämmande av överföringstariffer respektive villkor för tillhandahållande av balanstjänst innan tarifferna respektive villkoren får träda i kraft. Ett sådant förfarande står i överens- stämmelse med bestämmelserna i artikel 25.24 i direktivet. De tidsfrister som anges i artikel 25.5 kan inte följas i de fall vi väljer att införa ett system där metoderna för bestämmande av överföringstarif- fer fastställs i förväg, respektive att tillsynsmyndigheten i förväg skall godkänna att de kriterier som ligger till grund för den systemansvariga myndighetens balansavtal, medan tillsynen i övrigt sker i efterhand. Om det skulle vara ett absolut krav att följa de angivna tidsfristerna även i dessa fall skulle det i praktiken innebära ett införande av bestämmande av tariffer och villkor i förväg. Detta är inte avsikten i direktivet. De i artikel 25.5 angivna tidsfristerna kan för del därför inte omfatta bestämmelserna i den föreslagna nya naturgaslagens 6 kap. om nivån på tariffer för överföring, lager och inmatning till en anläggning för konden- serad naturgas. På samma grund kan inte heller tidsfristerna anses om- fatta nivån på avgifterna för tillhandahållande av balanstjänst. Reger- ingen anser därför att tillsynsmyndighetens tidsfrister inte skall omfatta dessa bestämmelser. 30.5Preskriptionstid för överklagande av beslut om metoder m.m. Regeringens förslag: beslut om godkännande av metoder för bestämmande av överföringstariffer eller godkännande av villkoren för tillhandahållande av balanstjänst får överklagas från det att den som har rätt att klaga fått del av beslutet. Ett beslut om godkännande gäller och skall delges i en- lighet med bestämmelserna om kungörelsedelgivning i delgivningslagen (1970:428). El- och gasmarknadsutredningens förslag överensstämmer med re- geringens. Remissinstanserna har inte haft någon synpunkt i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Av bestämmelsen i naturgasmark- nadsdirektivets artikel 25.6 framgår att varje berörd part, med rätt till klagomål mot ett beslut om metoder som fattas enligt artikel 25.24, efter offentliggörandet av beslutet, eller om medlemsstaterna föreskriver detta, får inge ett klagomål för behandling. Ett sådant klagomål skall inte hindra verkställighet. I avsnitt 30.1 och 30.3 föreslår regeringen att det skall införas en ord- ning där tillsynsmyndigheten på förhand skall godkänna företagens metoder för bestämmande av överföringstariffer och på förhand skall godkänna villkoren för tillhandahållande av balanstjänst. beslut om metoder bör kunna överklagas. Med hänsyn till målens karaktär bör prövningen ske hos allmän förvaltnings- domstol. Enligt 22 § förvaltningslagen (1986:223) får ett beslut överkla- gas av den som beslutet angår om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. Enligt 23 § förvaltningslagen skall ett beslut överklagas skriftligt och ha kommit in till den myndighet som har meddelat beslutet från det att klaganden fick del av beslutet. Det finns inte skäl att frångå den i förvaltningslagen stadgade ord- ningen för överklagande av myndighets beslut. Den tid inom vilken till- synsmyndighetens beslut om metoder kan överklagas bör därför vara . Anledningen till att det i direktivets artikel 25.6 har införts en tidsfrist inom vilken en tillsynsmyndighets beslut om metoder senast kan över- klagas är att det ansetts vara viktigt att det inte skall råda någon osäkerhet om vilken metod ett företag skall tillämpa. Det är därför också viktigt att den tid inom vilken tillsynsmyndighetens beslut om metoder kan över- klagas börjar löpa. Därför bör tillsynsmyndighetens beslut om metoder delges dem som är berörda. Enligt 3 § delgivningslagen (1970:428) sker delgivning genom att den myndighet som ombesörjer delgivning sänder handlingen till den sökte och som bevis på att denne mottagit försändel- sen begärs delgivningskvitto eller mottagningsbevis (ordinär delgivning). Enligt 16 § delgivningslagen sker delgivning med en obestämd krets per- soner genom kungörelsedelgivning. För att säkerställa att överklagande- tiden börjar löpa, bör ett beslut om godkännande av metoder delges i en- lighet med delgivningslagens bestämmelser om kungörelsedelgivning. Enligt direktivets artikel 25.6 skall klagomål mot tillsynsmyndighetens beslut om metoder inte utgöra hinder för verkställighet. En bestämmelse om detta bör införas. Regeringens förslag: tillsynsansvar omfattar inte efterlevnaden av den föreslagna nya naturgaslagens bestämmelser i 5 kap. om kommunala naturgasföretag, i 7 kap. om övergripande systemansvar och balansansvar, med undantag för 5 och 6 §§, och i 8 kap. om överföring av naturgas till konsumenter. El- och gasmarknadsutredningens förslag överensstämmer inte med regeringens. Remissinstanserna: har anfört att bestämmelser om avbrytande av överföring av naturgas p.g.a. konsumentens avtalsbrott skall undantas från myndighetens tillsyn eftersom samma begränsning finns i tillsynen på elmarknaden och ett mer omfattande konsumentskydd på naturgasmarknaden inte kan anses rimligt. I övrigt har remissinstans- erna inte haft några synpunkter i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Den föreslagna nya naturgaslagens 5 kap. innehåller vissa bestämmelser om kommunala naturgasföretag. I 1 § anges att sådana företag, under vissa förutsättningar, får bedriva han- del med naturgas samt, i viss utsträckning, överföringsverksamhet med frångående av den s.k. lokaliseringsprincipen. I 2 § anges att om ett kommunalt naturgasföretag bedriver handel med naturgas skall verksam- heten drivas på affärsmässig grund och redovisas särskilt. Dessa be- stämmelser ställer krav på företagen och är därför av den karaktären att de kan kräva tillsyn. Om ett kommunalt företag inte driver verksamheten på affärsmässig grund, t.ex. genom underprissättning, skadar det konkurrensen på den konkurrensutsatta delen av gasmarknaden. Det kan därmed vara ett brott mot konkurrenslagens bestämmelser. Efterlevnaden av dessa bestämmel- ser står redan under tillsyn av och någon ytterligare tillsyn från tillsynsmyndighetens sida är därför inte nödvändig. Syftet med kravet att verksamheten skall redovisas särskilt är att för- hindra att den affärsmässiga verksamheten subventioneras med kommu- nala medel. Om sådan subventionering sker skadar det konkurrensen på den konkurrensutsatta delen av gasmarknaden och faller därmed inom tillsynsansvar. Dessutom kan det innebära att be- stämmelserna om användning av kommunens medel inte följs och en fråga för kommunens revisorer. Något behov av ytterligare tillsyn från tillsynsmyndighetens sida finns inte. Den föreslagna nya naturgaslagens 7 kap. avser skyldigheter för gas- leverantörer. Dessa verkar på en öppen, avreglerad marknad. Därför har det inte införts några offentligrättsliga sanktioner mot den gasleverantör som inte fullgör sina skyldigheter. Eventuella tvister som uppstår på grund av att en gasleverantör inte fullgör sina skyldigheter får därför lösas på sedvanlig civilrättslig väg, ytterst i allmän domstol. Dessa bestämmelser bör därför inte omfattas av tillsynen. I 7 kap. finns även bestämmelser som gäller den systemansvariga myndigheten. Något behov av tillsyn finns inte för huvuddelen av den systemansvariga myndighetens verksamhet. Undantag från detta gäller dock bestämmelsen i 5 § om att villkoren i balansavtalen skall vara objektiva och icke-diskriminerande och bestämmelsen i 6 § om att vill- koren i balansavtalen skall offentliggöras och att skriftlig uppgift om villkoren skall lämnas på begäran. Med undantag för nämnda två para- grafer bör alltså bestämmelserna i 7 kap. undantas från tillsynen. Den föreslagna nya naturgaslagens 8 kap. innehåller bestämmelser om rätten för en ledningsinnehavare att avbryta överföringen av gas till en konsument som gör sig skyldig till avtalsbrott. Bestämmelserna reglerar alltså förhållandet mellan två enskilda parter. Om det uppstår tvist mellan parterna om tillämpningen av bestämmelserna kan tvisten prövas vid Bestämmelserna är alltså av sådan natur att de normalt inte kan bli föremål för tillsyn. Den föreslagna naturgaslagens bestämmelser om konsumentskydd har utformats efter förebild i ellagstiftningen. I ellagen omfattas motsvarande bestämmelser om konsumentskydd inte av nätmyndighetens tillsyn. Det finns inte skäl att reglera tillsynsansvaret annorlunda i naturgaslagstift- ningen. har dock i sin rapport i cent- rum eller i kläm? (elmarknadsrapport 2003:2), pekat på att det, sedan inte längre har tillsyn över att företagen följer kon- sumentskyddsbestämmelserna i ellagen, saknas en instans som kontrolle- rar att villkoren följs. Regeringen kommer därför att följa utvecklingen inom området både på el- och naturgasmarknaderna och vid behov åter- komma till i frågan. 31Ökad transparens och åtskillnad mellan el- och fjärrvärmeverksamhet Regeringen föreslog i propositionen Energimarknader i utveckling bättre regler och tillsyn (prop. 2001/02:56) ett förbud mot gemensam verkställande direktör och gemensam styrelsemajoritet i elhandels- eller elproduktionsföretag och elnätsföretag. Syftet med förslaget var att för- svåra möjligheterna att övervältra kostnader mellan monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet. Att förhindra s.k. korssubventionering är en viktig förutsättning för väl fungerande el- och värmemarknader. avslog regeringens förslag i denna del (bet. 2001/02:NU9, 2001/02:180). menade att förslaget var behäftat med ett antal problem som kräver ytterligare beredning och överväganden. dagen anmodade regeringen att göra en förnyad prövning av frågan och återkomma till med ett nytt förslag. Särskilt bör frågan om kongruensen i regelverket för å ena sidan nätföretag och företag som be- driver produktion av och handel med el och å andra sidan fjärrvärme- företag och elhandelsföretag uppmärksammas. har haft i uppdrag att studera och överväga behovet av bestämmelser som reglerar åtskillnaden mellan elnätverk- samhet och elverksamhet samt fjärrvärmeverksamhet. har i sitt delbetänkande Tryggare fjärrvärme- Ökad transparens och åtskillnad mellan el- och fjärrvärmeverk- samhet (SOU 2003:115) föreslagit att det skall införas en skyldighet för den som bedriver fjärrvärmeverksamhet att särredovisa denna verksam- Syftet med detta krav är att komma till rätta med den risk för korssubventionering och prisdiskriminering som finns när fjärrvärme- verksamhet och verksamhet på elmarknaden bedrivs inom samma jurid- Enligt har den ökade transparens som följer av kravet på särredovisning givna begränsningar. sker är det svårt för tillsynsmyndigheten och andra att bedöma om t.ex. fjärrvärmekunderna i praktiken kommit att bidra till finansieringen också av andra verksamheter i företaget. De verksamheter som utredningen ser behov av att åtskilja från fjärr- värmeverksamheten är elmarknadsverksamheter. Dessa saknar, bortsett från elproduktion, nämnvärda synergieffekter av att drivas tillsammans med fjärrvärmeverksamhet. Utredningen har därför föreslagit att elmark- nadsverksamhet och fjärrvärmeverksamhet inte skall få bedrivas i samma juridiska person. För att i praktiken och inte endast formellt genomföra den juridiska åtskillnaden mellan fjärrvärmeverksamhet och elmarknadsverksamhet har föreslagit en åtskillnad av ledningsfunktioner, s.k. funktionell åtskillnad. Åtskillnaden bör, enligt utredningen, begrän- sas till situationer och funktioner där ett betydande inflytande över verk- samheten i den juridiska personen kan anses föreligga. Utredningen har därför föreslagit att fler än hälften av styrelseledamöterna i ett fjärr- värmeföretag inte får vara styrelseledamöter i ett och samma företag som bedriver elmarknadsverksamhet. Om hälften av styrelse- ledamöterna har sådana dubbla funktioner bör, enligt utredningen, samma förbud gälla för styrelsens ordförande och en verkställande direktör i ett fjärrvärmeföretag bör inte få vara verkställande direktör i ett företag som bedriver elmarknadsverksamhet. Regeringen har i avsnitt 7, såvitt avser förhållandena på elmarknaden, redovisat bedömningen att nyttan av att ha fler elleverantörer med till- hörande mångfald och lokal förankring överväger effekten av ett krav på ökad åtskillnad för de allra minsta elföretagen. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att det , i avvaktan på slutbetänkande, inte finns skäl att införa skärpta regler om åtskillnad. Regeringen avser att återkomma till frågan i samband med behandlingen av kommande betänkande. Regeringens förslag: En skyldighet införs för den som bedriver fjärr- värmeverksamhet att ekonomiskt särredovisa denna verksamhet. Vid redovisning av fjärrvärmeverksamhet skall den elproduktion som skett i ett kraftvärmeverk och försäljningen av denna el anses ingå i fjärr- värmeverksamheten. En revisor hos den som bedriver fjärrvärmeverksamhet skall göra en särskild granskning av redovisningen av verksamheten. Revisorn skall i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om redovisningen av fjärrvärmeverksamheten skett enligt gällande bestämmelser. Intyget skall av företaget ges in till nätmyndigheten. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten, får meddela närmare föreskrifter om redovisning av fjärrvärmeverk- samhet. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som kommenterat förslaget om särredovisning har tillstyrkt. har anfört att verket ser positivt på förslagets inriktning. Svensk Fjärrvärme har anfört att det föreslagna särredovisningskravet är en skälig och fullt tillräcklig åtgärd för att nå utredningens mål om transparens och tryggare kunder. har anfört att kravet på särredovisning är en nödvändig men också tillräcklig åtgärd för att tillgodose kravet på att förhindra otillåten korssubventionering inom den kommunala sektorn. har anfört att det är angeläget att en lagreglering kommer till stånd även om särredovisning redan tillämpas i stor utsträckning. Skälen för regeringens förslag: Ett grundläggande krav för att kunna skapa förtroende för fjärrvärmen och trygghet för kundkollektivet är att komma till rätta med den risk för korssubventionering och prisdiskrimi- nering som finns när fjärrvärmeverksamhet och verksamhet på elmark- naden bedrivs inom samma juridiska person. Det innebär att verksam- heterna bör redovisas på ett sätt som gör det möjligt att kontrollera de affärshändelser och dispositioner som skett inom den juridiska personen. Inte minst för kundernas del är det viktigt att det är möjligt att härleda intäkter och kostnader för olika verksamheter. Detta är särskilt viktigt i företag som också bedriver annan verksamhet, t.ex. avseende bredband eller lokaluthyrning. finns regler om särredovisning för kommunala företag som bedriver distribution av fjärrvärme i 7 kap. 2 § ellagen. En avgränsning mellan elnätverksamhet och fjärrvärmeverksamhet finns också i kravet på särredovisning av elnätverksamheten (3 kap. 2 § ellagen). Eftersom fjärrvärmen på många orter har en dominerande ställning på värmemark- naden, finns det skäl att avgränsa fjärrvärmeverksamheten i ekonomiskt hänseende även gentemot andra verksamheter och att utvidga omfatt- ningen till samtliga fjärrvärmeföretag oavsett ägarform. När det i fjärr- värmeverksamheten ingår ett kraftvärmeverk skall den elproduktion som skett i anläggningen och försäljningen av denna el anses ingå i fjärr- värmeverksamheten. Med ekonomisk åtskillnad avses en form av åtskillnad som är starkt knuten till den ekonomiska redovisningen av en juridisk persons verk- samhet. En juridisk persons externa redovisning omfattar den löpande bokföringen, årsbokslutet, års- och koncernredovisningarna samt delårs- rapporterna. Den löpande bokföringen innebär att insamling och sam- manställning sker av all löpande information om t.ex. ett företags affärs- händelser. Informationen ligger sedan till grund för årsbokslutet och företagets års- och eventuella koncernredovisningar. Årsbokslutet kan sägas sammanfatta de affärshändelser som har ägt rum . Det har ungefär samma karaktär som års- och koncernredovisningarna som dock syftar framför allt till att ge information till företagets intressenter. Delårsrapporterna kan beskrivas som bokslut för en del av ett räken- skapsår. Genom krav på att olika verksamheter inom en juridisk person skall särredovisas kan varje särredovisningspliktig verksamhet följas på ett tydligt sätt. Med särredovisning avses att en verksamhet som bedrivs i en juridisk person måste redovisas skilt från annan verksamhet i samma organisation. Detta innebär i korthet att den ekonomiska aktivitet som kan hänföras till en särredovisningspliktig verksamhet skall brytas ut och sammanställas i en årsrapport. Syftet med årsrapporten är att skilja ut den aktuella verksamheten från den övriga verksamheten, som om de hade bedrivits i olika juridiska personer. En svårighet är att fördela gemensamma kostnader (samkostnader), t.ex. administrations-, lokal- och kapitalkostnader, på olika produkter (kostnadsbärare) på ett sätt som motsvarar den faktiska resursanvändningen. I fördelningen måste man inte sällan tillämpa mer eller mindre ungefärliga fördelnings- metoder och göra skönsmässiga bedömningar. En ekonomisk åtskillnad såsom en skyldighet att särredovisa viss verksamhet inom en juridisk person bör därför om möjligt stöttas med någon form av anvisning för hur vissa gemensamma kostnader skall allokeras. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför ha möjlighet att utfärda närmare föreskrifter om detta. 32 Övervakning och rapportering 32.1Övervakning och rapportering på elmarknaden 32.1.1Underrättelse om allmännyttiga tjänster m.m. Regeringens bedömning: Regeringen bör underrätta kommissionen om vilka samhällsomfattande och allmännyttiga tjänster som ålagts elnäts- och elhandelsföretagen. Sådan underrättelse bör ske första gången . Underrättelser bör därefter ske . El- och gasmarknadsutredningens bedömning överensstämmer i stort med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter i denna fråga. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 3.9 i elmarknads- direktivet skall medlemsstaterna informera kommissionen om vilka åtgärder som vidtagits för att fullgöra förpliktelserna att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, inklusive konsument- och miljöskyddsåtgärder, och om åtgärdernas eventuella inverkan på nationell och internationell konkurrens, oavsett om åtgärderna kräver undantag från direktivet eller inte. Medlemsstaterna skall därefter underrätta kommissio- nen om eventuella ändringar av dessa åtgärder, oavsett om åtgärderna kräver undantag från direktivet eller inte. Direktivet innehåller inget krav på att företag inom elsektorn skall vara skyldiga att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Regeringen föreslår inte heller att företagen skall åläggas fler allmännyttiga tjänster utöver de som följer av ellagen. Rapporteringsskyldigheten i artikel 3.9 måste fullgöras oavsett om företagen åläggs att tillhandahålla samhålls- omfattande och allmännyttiga tjänster eller inte. Denna rapportering, som skall äga rum första gången därefter , bör fullgöras av regeringen. 32.1.2Övervakning och rapportering av åtgärder för försörjningstryggheten Regeringens bedömning: bör få i uppgift att följa och analysera den svenska elförsörjningssituationen. Uppgiften bör utföras i samråd med och resultera i en årlig rapport till regeringen. Regeringen bör rapportera resultatet av analyserna till Europeiska kommissionen. En sådan rapportering bör ske första gången och därefter vart- annat år. El- och gasmarknadsutredningens bedömning överensstämmer i stort med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter i denna fråga. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 4 i elmarknads- direktivet skall medlemsstaterna se till att frågor som rör försörjnings- tryggheten övervakas.