prop · GS0362 · 2005-03-01 00:00:00 — Förordningen innehåller också regler om rapportering till EG-kommis- sionen, påföljder, att nya utlandsförbindelser kan beviljas undantag från vissa bestämmelser i förordningen och elmarknadsdirektivet samt be- myndiganden till kommissionen att efter ett kommittéförfarande utfärda riktlinjer. En EG-förordning är bindande i sin helhet och direkt tillämplig i varje medlemsstat. I avsnitt 11 redovisas det huvudsakliga innehållet i förord- ningen. Regeringen har inte funnit några svenska regler som strider mot förordningen. Några ändringar av denna anledning föreslås därför inte. I avsnitt 12 föreslår regeringen däremot hur ärenden om en begäran om undantag för nya utlandsförbindelser i enlighet med artikel 7 i förord- ningen skall handläggas. Den tredje komponenten i det s.k. inre marknadspaketet är ett nytt natur- gasmarknadsdirektiv. Liksom beträffande det nya elmarknadsdirektivet kräver det nya naturgasmarknadsdirektivet väsentliga anpassningar av den nu gällande svenska lagstiftningen. Det finns många likheter mellan elmarknads- och naturgasmarknadsdirektiven, men då den svenska lag- stiftningen är mindre utvecklad på naturgasområdet än på elområdet krävs större anpassningar av naturgaslagstiftningen än ellagstiftningen. Naturgasmarknadsdirektivet innehåller dels kvantitativa ändringar om en ökad marknadsöppning och ett utvidgat tillämpningsområde, dels kvalitativa ändringar om rättslig åtskillnad för systemoperatörer för transmission och distribution, krav på särredovisning, regler för tillträde till transmissions- och distributionssystemen och lager samt inrättande av en självständig tillsynsmyndighet som i förväg godkänner åtminstone metoderna för tariffsättning. Direktivet innehåller också nyheter som gäller allmännyttiga tjänster, skydd för kunder, försörjningstrygghet och rapportering. Direktivet innehåller, förutom de här angivna huvudpunkt- erna, ett omfattande och detaljerat regelverk. har på uppdrag av Närings- departementet gjort en rapport om alternativ för systemansvar på natur- gasmarknaden. En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 8 och en förteckning över remissinstanserna i bilaga 10. I denna proposition lämnar regeringen förslag till genomförandet av naturgasmarknadsdirektivet i svensk lagstiftning. I avsnitt 13 redovisas det huvudsakliga innehållet i naturgasmarknadsdirektivet och en analys av den svenska lagstiftningens förenlighet med direktivets krav. I avsnitt 1430 behandlas de föreslagna lagändringarna. Åtskillnad mellan el- och fjärrvärmeverksamhet beslutade regeringen att tillkalla en särskild utre- dare med uppdrag att se över fjärrvärmens konkurrenssituation på vär- memarknaden (dir. 2002:160). I utredningsuppdraget ingick att genom- föra den kompletterande analys på el- och värmeområdet som tillkännagett när det gäller åtskillnad mellan nätverksamhet och konkur- rensutsatt verksamhet på elmarknaden såvitt avser avgränsningen mellan elverksamhet och fjärrvärmeverksamhet (bet. 2001/02:NU9, rskr. 2001/02:180). överlämnade delbetänkan- det Tryggare fjärrvärmekunder transparens och åtskillnad mellan el- och fjärrvärmeverksamhet (SOU 2003:115). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 6. lagförslag återges i bilaga 7. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstans- erna finns i bilaga 11. En sammanfattning av remissinstansernas syn- punkter finns i (dnr N2003/8819/ESB). I avsnitt 31 lämnar regeringen förslag till regler om särredovisning av fjärrvärmeverksamhet. Sänkt gräns för timvis mätning Regeringen bedömde i propositionen Vissa elmarknadsfrågor (prop. 2002/03:85) att kravet på timmätning borde skärpas genom att gränsen sänks, från eller , till att omfatta samtliga uttagspunkter med ett säkringsabonnemang som överstiger och att detta krav borde gälla från . Regeringen avsåg då att återkomma med förslag i dessa delar. I avsnitt 33 lämnas förslag till en sänkt gräns för timvis mätning av elförbrukning. Strategi för den fortsatta avvecklingen av kärnkraften presenterade Socialdemokraterna, en strategi för den fortsatta avvecklingen av kärnkraften. För information redovisas strategin i avsnitt 34. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över de lagförslag som finns i bilaga 12. Lagrådets yttrande finns i bilaga 13. Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag. I avsnitt 9.1 och 9.2 samt i författningskommentaren till vissa paragrafer kommente- rar regeringen närmare Lagrådets synpunkter. Därutöver har vissa redak- ändringar gjorts i lagtexten. 4 Huvuddragen i elmarknadsdirektivet och rådets direktiv /54/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphörande av direktiv /92/EG (elmarknadsdirektivet) antogs . Elmarknadsdirektivet innehåller dels kvantitativa ändringar, som en ökad marknadsöppning, dels kvalitativa ändringar om rättslig åtskillnad för systemoperatörer för överföring och distribution, krav på särredovis- ning, regler för nättillträde samt inrättandet av en självständig tillsyns- myndighet som i förväg godkänner åtminstone metoderna för tariffsätt- ningen. Därutöver innehåller direktivet vissa nyheter som gäller allmän- nyttiga tjänster, angivande av elens ursprung, försörjningstrygghet, upp- handling av ny kapacitet, regler för anskaffande av el för att täcka nät- förluster, rapportering samt handel med tredje land. Direktivet innehåller, förutom de här angivna huvudpunkterna, ett omfattande och detaljerat regelverk. Här (avsnitt 4.3.14.3.8) görs en sammanfattande beskrivning av elmarknadsdirektivet och bedömningar av om det behövs åtgärder för att genomföra de olika artiklarna i svensk rätt. I direktivets ingress anges ett antal mål. Det huvudsakliga målet är att skapa en fullständigt fungerande inre marknad för el där rättvis konkur- rens råder (punkten 31). Viktigt blir därför rätten till tillträde till nät på icke-diskriminerande och transparenta grunder till ett skäligt pris (punkt- erna 57), att transporttjänsten och produktion och försäljning av el bedrivs i separata juridiska personer och att det råder åtskillnad mellan dessa verksamheter (punkten 8). Mer homogena villkor, samma grad av berättigande och en effektiv tillsyn som garanterar icke-diskriminerande tillträde till näten (punkterna 14 och 15) samt en harmonisering av tariff- tillsynen mellan de olika medlemsstaternas tillsynsmyndigheter (punkten 18) är en förutsättning för en fungerande marknad. Grundläggande är också att alla elkunder fritt skall kunna byta elleverantör genom ett steg- vis öppnande av marknaden (punkterna 2021). Hushållskundernas och de små företagens rätt att få tillgång till el av bestämd kvalitet och till jämförbara priser samt en hög kvalitet på de samhällsomfattande tjänst- erna är vidare viktigt för genomförandet av den inre marknaden för el (punkterna 24 och 26). 4.1Kapitel I Omfattning och definitioner Regeringens bedömning: Den svenska ellagens tillämpningsområde överensstämmer med direktivets omfattning. Kapitel I, Omfattning och definitioner, innehåller två artiklar. Artikel 1 anger direktivets omfattning. Där sägs att det i direktivet fast- ställs gemensamma regler för produktion, överföring, distribution och leverans av el. Av artikeln framgår också att direktivet innehåller regler för elsektorns organisation och funktion, tillträde till marknaden, kriterier och förfaranden som skall tillämpas för anbud, för beviljandet av tillstånd och för driften av system. Artikel 2 innehåller 31 definitioner. I ellagens (1997:857) första kapitel anges att lagen skall tillämpas på elektriska anläggningar och i vissa fall ge föreskrifter om handel med el. Den svenska ellagens tillämpningsområde överensstämmer med direkti- vets omfattning 4.2Kapitel II Allmänna regler för organisationen av sektorn Regeringens bedömning: De regler som följer av den svenska ella- gen innebär att principerna i direktivet är uppfyllda. Ellagens bestäm- melser om allmännyttiga tjänster är klart definierade, öppna, icke-dis- kriminerande, kontrollerbara och står inte i strid med fördragets kon- kurrens- och rörlighetsregler varför den svenska lagstiftningen i dessa avseenden uppfyller direktivets krav. För hushållens rätt att få el levererad av viss kvalitet och till rimliga priser behövs inga ändringar i svensk rätt, förutom i fråga om för- farandet för fastställande av villkor och tariffer (se avsnitt 9). Direktivets bestämmelser om tillhandahållande av statlig ersättning och exklusiva rättigheter är inte relevanta för . Det behövs inga regeländringar för att leva upp till direktivets krav om skydd för slutförbrukarna. Det svenska regelverket om bl.a. rätt att byta leverantör och om tvistlösning samt myndigheternas tillsyn och de standardavtal som elbranschen utarbetat tillsammans med Konsu- mentverket är tillräckliga. I fråga om märkning av el behöver ellagstiftningen kompletteras med regler som innebär en skyldighet att ange ursprunget av den el som säljs. Bevakningen av den svenska försörjningstryggheten är säkerställd Nya regler med anledning av artikel 4 behövs inte. Några lagstift- ningsåtgärder behövs inte heller för vad som i artikel 5 sägs om tek- niska säkerhetskriterier och konstruktions- och driftkrav. Kapitel II, Allmänna regler för organisationen av sektorn, omfattar artiklarna 3, 4 och 5. Elföretag skall drivas enligt principerna i direktivet I artikel 3 första punkten anges att medlemsstaterna skall säkerställa att elföretag drivs enligt principerna i direktivet för att uppnå en konkurrens- utsatt och hållbar elmarknad. Vidare anges att det inte får ske någon dis- kriminerande åtskillnad mellan dessa företag i fråga om rättigheter eller skyldigheter. De regler som följer av den svenska ellagen innebär att principerna i direktivet är uppfyllda. Krav som skall vara uppfyllda om företag åläggs att tillhandahålla allmännytt7iga tjänster I artikel 3 andra punkten finns bestämmelser om allmännyttiga tjänster. Punkten ger medlemsstaterna möjlighet att ålägga företag inom elsektorn att tillhandahålla allmännyttiga tjänster i det allmänna ekonomiska in- tresset. Sådana tjänster kan avse tillförlighet, inbegripet försörjnings- trygghet, regelbundenhet i leveranserna, kvalitet och pris samt miljö- skydd, inbegripet klimatskydd och energieffektivitet. Åligganden skall vara klart definierade, öppna, icke-diskriminerande och kontrollerbara. När det gäller försörjningstrygghet, styrning av energieffektivitet och energiefterfrågan för att uppfylla de miljömål som avses i denna punkt får medlemsstaten införa långtidsplanering, varvid hänsyn skall tas till att tredje part kan komma att ansöka om tillträde till systemet. En medlems- stat som ålägger ett företag en allmännyttig tjänst måste fullt ut beakta tillämpliga bestämmelser i om upprättande av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 86. Vad som menas med allmännyttiga tjänster är inte definierat i vare sig direktivet eller EGfördraget. Det har också visat sig att det råder oenig- het mellan medlemsstaterna om hur allmännyttiga tjänster skall definie- ras. Regeringens uppfattning om vad som är allmännyttiga tjänster i svensk lagstiftning utgår, enligt propositionen om genomförande av och rådets direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för el, m.m. (prop. 1997/98:158) från följande synsätt. Gemensamt för de ålagda tjänsterna inom elområdet är att kunderna skall garanteras vissa tjänster och viss kvalitet på dessa. I allmännyttig ligger att garantierna måste komma hela eller delar av kundkollektivet till del. Detta framgår också av att allmännyttiga tjänster bara får åläggas i det allmänna ekonomiska intresset. För att anses som en allmännyttig tjänst skall ett åläggande, enligt regeringens uppfattning, innebära ett åläggande att gentemot hela eller delar av kundkollektivet lämna en viss garanti som har positiv innebörd för kundkollektivet. Detta innebär att ålagda allmännyttiga tjänster kan medföra att ett företag tvingas avvika från ett kommersiellt riktigt beteende som i vissa fall kan innebära en konkurrensnackdel för företaget. Med denna definition innehåller ellagen ett antal föreskrifter som är att anse som allmännyttiga tjänster. Det är i huvudsak nätföretag som är ålagda sådana tjänster. Nätföretagen är t.ex. ålagda att tillhandahålla små elproducenter vissa allmännyttiga tjänster. De föreskrifter i ellagen som kan anses gälla allmännyttiga tjänster är klart definierade, öppna, icke- diskriminerande, kontrollerbara och står inte i strid med fördragets kon- kurrens- och rörlighetsregler. Den svenska lagstiftningen uppfyller alltså direktivets krav i denna del. Hushåll och små företag skall ha rätt till elleveranser av viss kvalitet och till rimliga priser Artikel 3 punkten tre anger att medlemsstaterna skall se till att alla hushållskunder, och när medlemsstaten anser det lämpligt, små företag, det vill säga företag som har färre än 50 anställda och en årlig omsättning som inte överstiger , har rätt till samhällsomfattande tjänster, det vill säga elleveranser av en bestämd kvalitet till rimliga priser. Medlemsstaterna får i detta syfte utse en sistahandsleverantör. Detta skall genomföras på ett öppet och icke-diskriminerade sätt och får inte hindra öppnandet av marknaderna enligt vad som föreskrivs i artikel 21. Medlemsstaterna skall också ålägga distributionsföretagen att ansluta kunderna till sina nät enligt villkor och tariffer som fastställts i enlighet med förfarandet i artikel 23.2. När det gäller nättjänsten, dvs. själva transporten av el, gäller enligt ellagen (3 kap. 9 § första och andra styckena) att den som har nätkonces- sion är skyldig att på skäliga villkor överföra el för annans räkning och att överföringen skall vara av god kvalitet. Den som har nätkoncession är också enligt ellagen skyldig att ansluta en anläggning till sin ledning eller till sitt ledningsnät om det inte föreligger synnerliga skäl. elledning inte får byggas utan tillstånd, nätkoncession, omfattas i princip alla elnät av dessa bestämmelser. Vad avser leveransen av el finns ingen skyldighet för elleverantörerna att tillse att hushållskunder får ett skäligt pris sedan reglerna om leveranskoncession upphörde att gälla den 1 no- I gengäld kan alla svenska hushållskunder nu i stället kost- nadsfritt byta elleverantör. Möjligheten att byta elleverantör säkerställer att de svenska konsumenterna kan få elleveranser till rimliga priser. Några åtgärder från svensk sida för att uppfylla direktivet i denna del behövs inte, förutom de ändringar som kommer att krävas med anledning av förfarandena i artikel 23.2 vilka behandlas under avsnitt 9. Regler när en medlemsstat tillhandahåller ersättning eller exklusiva Artikel 3 punkten fyra innehåller regler som skall gälla när en medlems- stat tillhandahåller ekonomisk ersättning, annan form av ersättning och exklusiva rättigheter för att åliggandena i artikel 3.2 och 3.3 skall upp- Någon sådan ersättning eller exklusiva rättigheter som avses före- kommer inte i . Bestämmelsen saknar därför relevans för svenskt Åtgärder för att skydda slutförbrukarna Enligt artikel 3 punkten fem skall medlemsstaterna vidta lämpliga åtgär- der för att skydda slutförbrukare, och särskilt se till att utsatta kunder skyddas, bl.a. genom åtgärder för att hjälpa dem undvika avstängning Vidare anges att medlemsstaterna får vidta åtgärder för att skydda slutförbrukare i avlägsna områden och att de skall garantera en hög konsumentskyddsnivå, särskilt i form av klara och begripliga avtals- villkor, allmän information och mekanismer för tvistlösning. Vidare skall medlemsstaterna se till att berättigade kunder i praktiken kan byta till ny leverantör. Åtminstone när det gäller hushållskunder skall dessa åtgärder bland annat omfatta dem som anges i direktivets bilaga A. I denna bilaga anges bl.a. att det i konsumentens avtal med elleverantören skall anges leverantörens namn och adress, de tjänster som tillhandahålls, tjänste- kvalitet och tidpunkt för den ursprungliga inkopplingen. Vidare skall avtalet innehålla uppgift om hur information om t.ex. aktuella tariffer kan erhållas. Slutligen skall bl.a. avtalets löptid anges. I gäller att alla elanvändare kan fritt byta elleverantör. Enligt reglerna i 8 kap. 5 § ellagen är samtliga elleverantörer leveransskyldiga gentemot sina kunder. Leveransskyldigheten upphör om abonnemanget upphör, om en annan elleverantör tar över leveransen eller om över- föringen av el får avbrytas på grund av att elanvändaren har försummat sina skyldigheter gentemot elleverantören. Särskilda bestämmelser om överföring och leverans till konsumenter finns vidare i ellagens 11 kap. om konsumentskydd. Här regleras bl.a. när överföringen av el får brytas. Av 4 kap. 11 § ellagen framgår också att den som har nätkoncession på begäran och utan dröjsmål skall lämna skriftlig information om sin nät- tariff. Tariffen skall också offentliggöras i den del som avser avgifter och övriga villkor för överföring av el. Ytterligare regler om publicering finns i Närings- och teknikutvecklingsverkets föreskrifter (NUTFS 1999:1). Någon skyldighet för en elleverantör att publicera sina priser finns däremot inte. När det gäller mekanismer för tvistlösning mellan innehavare av nät- koncession och nätkunderna finns särskilda regler i 3 kap. ellagen. I 3 kap. 6 och 7 §§ regleras tvister om nätkoncessionshavarens anslutnings- skyldighet och i 11 § finns regler för tvister när det gäller kostnaden för mätare och dess installation i uttagspunkten. Förutom ellagens bestäm- melser om tvistlösning i det enskilda fallet utövar tillsyn över lagens bestämmelser enligt 12 kap. 1 § andra stycket. Till- synen avser ellagens bestämmelser och föreskrifter och villkor som med- delats med stöd av lagen med undantag av frågor om el- och driftsäkerhet samt elleverantörernas skyldigheter enligt 8 kap. och bestämmelserna i 7, 10 och 11 kap. samma lag. Vidare kan pröva tvister mellan kon- sumenter och elleverantörer. Nämnden kan däremot inte pröva tvister som avser mängden av förbrukad el. Därtill måste värdet av det som yrkas överstiga . Med hänsyn till de mekanismer för tvist- lösning som redan införts, både när det gäller nättjänster och leverans av el, behöver några särskilda åtgärder för att införa direktivet i svensk rätt inte vidtas i denna del. Ellagstiftningen saknar dock bestämmelser om villkoren i elhandels- och nätföretagens avtal med konsumenter. Avtalens utformning regleras inte heller av annan konsumentlagstiftning. Konsumentköplagen (1990:932) är t.ex. inte tillämplig på köp av el eftersom el inte är en lös sak. Elbran- schen tillämpar generellt standardavtal gentemot konsumenter. Detta gäller både avtalen mellan konsumenter och nätföretag och avtal mellan konsumenter och elleverantörer. Konsumentskydd i form av klara och begripliga avtalsvillkor faller inom ramen för och verksamheter och de standardavtal som elbranschen tillämpar gentemot konsumenter har utarbetats av elbranschen tillsam- mans med . En sådan ordning bör därmed enligt reger- ingens bedömning tillförsäkra att avtalsvillkoren gentemot konsumenter blir klara och begripliga. De delar i bilaga A som avser information bör enligt regeringens be- dömning kunna uppfyllas genom att nät- och elhandelsföretagen publice- rar den avsedda informationen på t.ex. en webbsida eller liknande. Kon- sumentverket bör också, inom ramen för sitt arbete med elbranschens standardvillkor, övervaka att elbranschens aktörer uppfyller de krav som framgår av Bilaga A gentemot konsumenterna. Om detta inte kan säker- ställas genom frivilliga överenskommelser har regeringen beredskap för att återkomma till i denna fråga. Artikel 3 punkten sex innehåller bestämmelser om märkning av el. Med- lemsstaterna skall se till att elleverantörerna på eller i samband med fak- turorna och i reklam som riktar sig till slutförbrukare anger varje enskild energikällas andel av den genomsnittliga bränslesammansättningen som företaget använt . Detta skall göras med åtminstone en hänvisning till befintliga referenskällor (t.ex. webbsidor) där informa- tion finns tillgänglig för allmänheten om den inverkan på miljön som elframställningen från den sammanlagda bränslesammansättning som elleverantören använt under det föregående året har, åtminstone i form av utsläpp av koldioxid och radioaktivt avfall. För den el som anskaffats på en elbörs eller importerats från ett företag som är beläget utanför gemen- skapen kan aggregerade uppgifter som börsen eller företaget tillhanda- hållit under föregående år användas. Medlemsstaterna skall vidta nöd- vändiga åtgärder för att se till att den information som leverantörer till- handahåller sina kunder är tillförlitlig. När det gäller angivande av elens ursprung finns i svensk lagstiftning vissa bestämmelser om el från förnybara energikällor. Enligt lagen (2003:437) om ursprungsgarantier avseende förnybar el, som trädde i kraft , har de producenter som producerar el från för- nybara energikällor rätt att få sin el certifierad. Lagen är baserad på EG:s direktiv /77/EG av om främjande av el produ- cerad från förnybara energikällor. Genom lagen (2003:113) om elcertifi- kat har också ett system att främja el som producerats från förnybara energikällor introducerats i . Något system som innebär en skyldighet för en elleverantör att ange elens ursprung finns dock inte i svensk lagstiftning. Elleverantörerna kan visserligen självmant certifiera ursprunget av den el som säljs genom t.ex. märkning Bra miljöval och genom syste- met för certifierade miljövarudeklarationer, EPD (Declaration). De frivilliga systemen är emellertid endast avsedda för el som producerats ur s.k. förnybara energikällor. För att uppfylla direktivet bedömer regeringen att ellagstiftningen bör kompletteras med regler som innebär en skyldighet att ange ursprunget av den el som säljs. Frågan behandlas vidare i avsnitt 5. Möjlighet att inte tillämpa vissa bestämmelser i direktivet Enligt artikel 3 åttonde punkten får en medlemsstat besluta att inte tillämpa bestämmelserna i artikel 6, 7, 20 och 22 i direktivet i den utsträckning som tillämpningen av dessa bestämmelser rättsligt eller i praktiken skulle hindra elföretagen från att fullgöra de allmännyttiga tjänster som de har blivit ålagda. En förutsättning för att en medlemsstat skall få använda möjligheten att inte tillämpa de ovan angivna artiklarna är att handelns utveckling inte påverkas i en sådan utsträckning att det strider mot gemenskapens intressen, vartill räknas bl.a. konkurrens när det gäller berättigade kunder samt artikel 86 i fördraget. Artiklarna 6, 7, 20 och 22 reglerar möjligheterna att anlägga ny pro- duktionskapacitet, skyldigheten att lämna tillträde till elsystemet och slutligen rätten att bygga direktledningar, dvs. en ledning som förbinder två kunder vid sidan av det gemensamma elsystemet. Regeringen anser inte att det för svenskt vidkommande är aktuellt att underlåta att tillämpa dessa artiklar i direktivet. Medlemsstaternas skyldighet att informera kommissionen I artikel 3 nionde punkten regleras medlemsstaternas skyldighet att in- formera kommissionen om de åtgärder som vidtagits för att fullgöra för- pliktelserna om samhällsomfattande och allmännyttiga tjänster, inklusive konsument- och miljöskyddsåtgärder. Medlemsstaterna skall vidare ange åtgärdernas eventuella inverkan på nationell och internationell konkur- rens, oavsett om dessa kräver undantag från direktiv eller inte. Enligt samma punkt skall medlemsstaterna underrätta kommissio- nen om eventuella ändringar av ovanstående åtgärder, oavsett om de kräver undantag från detta direktiv eller inte. I avsnitt 32 redovisar regeringen hur de rapporteringar som krävs en- ligt direktivet avses att ske. Artikel 4 innehåller bestämmelser om övervakning av försörjningstrygg- heten.