prop · GT0346 · 2005-11-03 00:00:00 — Enligt 6 kap. 2 § första stycket står barn under vårdnad av båda sina föräldrar eller en av dem, om inte rätten har anförtrott vårdnaden till en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Vårdnadshavaren har enligt 6 kap. 2 § andra stycket ett ansvar för barnets personliga förhållanden och skall se till att barnets behov enligt 6 kap. 1 § blir tillgodosedda. Vidare skall vårdnadshavaren se till att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till barnets ålder, utveckling och övriga omständigheter samt tillfredsställande försörjning och utbildning. Av 6 kap. 11 § föräldra- balken framgår att vårdnadshavaren har en rätt och en skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter, dock skall han eller hon i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. En konsekvens av regeln i 6 kap. 11 § är att vårdnadshavaren har befogenhet att bl.a. bestämma barnets vistelseort samt att fordra att barnet utlämnas av den som utan stöd i lag undanhåller barnet. Av 7 kap. 1 § andra stycket framgår att föräldrars underhållsskyldighet för sina barn som huvudregel sträcker sig till barnets 18-årsdag. Om barnet går i skolan är föräldrarna underhållsskyldiga så länge barnet går i skolan, dock längst till dess barnet fyller . Till skolgång räknas grund- och gymnasieskola och annan jämförlig grundutbildning. Enligt 10 kap. 2 § första stycket är föräldrar som gemensamt är vårdnadshavare för sina barn också förmyndare för dessa. Om någon av föräldrarna är underårig, har förvaltare eller blivit entledigad från förmynderskapet är den andre föräldern enligt samma lagrum ensam förmyndare för barnet. Om den ene föräldern är ensam vårdnadshavare är denne enligt samma lagrums andra stycke också ensam förmyndare för barnet. Särskilt förordnade vårdnadshavare är enligt 10 kap 2 § normalt även förmyndare för barnet. Förmyndare skall enligt 12 kap. 1 § första stycket förvalta den omyndiges tillgångar och företräda denne i angelägenheter som rör dennes tillgångar. gällde att en förmyndare också var skyldig att sörja för den omyndiges person. Genom förmynderskapsreform (SFS 1994:1433, prop. 1993/94:251) renodlades emellertid vårdnads- och förmynderskapsbegreppen på så sätt att skyldigheten för en förmyndare att sörja för den omyndiges person togs Prop. 2005/06:46 bort (se prop. 1993/94:251 s. 209). Ett barns personliga intressen bevakas således som regel av vårdnadshavaren ensam medan förmynderskapet numera huvudsakligen avser den omyndiges ekonomiska angelägenheter. Enligt 12 kap. 4 § måste emellertid förmyndaren beakta den omyndiges personliga förhållanden vid medelsanvändningen. Det gäller alltså att avgöra vad som behövs för den omyndiges uppehälle, utbildning och nytta i övrigt. 5.10.3God man i förmyndarens ställe Kan en förmyndare på grund av sjukdom eller av någon annan anledning inte utöva förmynderskapet skall överförmyndaren förordna god man att i förmyndarens ställe vårda den underåriges angelägenheter, enligt 11 kap. 1 § . Den gode mannen har således att förvalta den omyndiges tillgångar och företräda denne i angelägenheter som rör tillgångarna. 5.11Lagen om god man för ensamkommande barn Regeringen tillsatte en särskild utredare för att utvärdera bl.a. förmynderskapsreform. I utredningens direktiv angavs att utredaren skulle följa upp de lagändringar som genomfördes i syfte att förbättra det rättsliga skyddet för i första hand ensamkommande barn, och överväga om ytterligare åtgärder behövde vidtas för att stärka skyddet för dessa barn. Utredningen överlämnade delbetänkandet God man för ensamkommande flyktingbarn, (SOU 2003:51). Regeringen överlämnade proposition 2004/05:136, Stärkt skydd för ensamkommande barn, till . Den nya lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn trädde i kraft . trädde vissa andra lagändringar, bl.a. i , i kraft. Enligt 2 § lagen om god man för ensamkommande barn skall överförmyndaren förordna en god man att i vårdnadshavares och förmyndares ställe ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter. Ansökan om god man får enligt 3 § samma lag göras av och av socialnämnden i den kommun där barnet vistas. Överförmyndaren får också självmant ta upp frågan. Enligt motiven skall den gode mannen vara det nav kring vilket alla barnets angelägenheter samordnas. Den gode mannen skall ha regelbunden kontakt med barnet, det hem barnet vistas i, den som företräder barnet i pågående utlänningsärende, barnets skola etc. Det framhålls också i propositionen att den gode mannen har möjlighet att utöva ett avgörande inflytande över barnets boende. Den gode mannen kan i barnets intresse förbjuda barnet att lämna en viss plats, t.ex. ett familjehem. Om barnet skulle avvika och sedan återfinnas hos någon annan kan den gode mannen begära att länsrätten beslutar om åtgärd för att flytta över barnet till henne eller honom. 5.12Svenska bestämmelser om internationella förhållanden 5.12.1Allmänt om bestämmelser om internationella förhållanden De internationella bestämmelserna inom svensk lagstiftning som rör barns rättsskydd består dels av regler som gäller endast i förhållande till vissa stater, dels av allmänna regler. De förra reglerna har tillkommit genom internationella överenskommelser. Flera frågor regleras överhuvudtaget inte i lag eller förordning utan har fått sin lösning endast i praxis. I förhållande till de nordiska länderna tillämpas förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. Förordningen reglerar bl.a. domstols behörighet att pröva yrkanden om t.ex. äktenskapsskillnad och när avgöranden från andra nordiska länder skall erkännas. I lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område finns ytterligare bestämmelser om bl.a. verkställighet av vårdnadsavgöranden som meddelats i ett annat nordiskt land. I förhållande till EU:s medlemsstater (med vissa undantag) tillämpas II-förordningen, (EG) 2201/2003, som antogs och började tillämpas . Förordningen ersätter den tidigare II-förordningen (EG) 1347/2000. I den nya förordningen finns bestämmelser om domstols behörighet och om föräldraansvar. Bestämmelserna om domstols behörighet i mål om föräldraansvar bygger i huvudsak på reglerna , se avsnitt 5.5. tillsattes en utredning för att bl.a. utreda frågan om hur den konventionen skall införlivas med svensk rätt. Utredningen om föräldraansvar och skydd av barn i internationella situationer (Ju 2004:03) beräknas lämna sitt slutbetänkande . Lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn (verkställighets- lagen) införlivar dels , dels Europa- rådskonvention. Lagen tillämpas i förhållande till de stater där respektive konvention trätt i kraft. Allmänna bestämmelser finns i lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (lag). I lagen finns bestämmelser om i vilka fall svensk domstol får ta upp ett äktenskapsmål och frågor om vårdnad. Lagen innehåller också regler om erkännande av utländska beslut om äktenskapsskillnad. Vidare behandlas frågor om förmynderskap för underåriga. 5.12.2Regler om förmynderskap och god man Ensamkommande barn kommer företrädesvis från länder med vilka saknar internationella överenskommelser. Av betydelse för ensamkommande barn blir således främst lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn och lag. I samband med införandet av lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn har ett tillägg gjorts i 4 kap. 3 § lag. I ett tredje stycke föreskrivs nu att om Prop. 2005/06:46 den underårige omfattas av lagen om god man för ensamkommande barn, gäller i stället den lagen samt att när en särskilt förordnad vårdnadshavare enligt utsetts för en sådan underårig så tillämpas svensk lag beträffande förmynderskapet. Utländska vårdnadsavgöranden gäller i endast under förut- sättning av stöd i lag, se NJA 1974 s. 629. Som tidigare nämnts under avsnitt 5.12 gäller i förhållande till EU:s medlemsstater II- förordningen. anslutning till Europarådskonvention innebär att vårdnadsavgöranden som beslutats i de stater där konventionen trätt i kraft erkänns i , jfr lag (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn. Vidare erkänns i nordiska vårdnadsavgöranden bl.a. enligt förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap samt enligt lag (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område. Även schweiziska vårdnadsavgöranden erkänns i enligt lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i . Det finns inte några allmänna regler som motsvarar lag. I princip gäller att frågan om vårdnad avgörs av lagen i det land där den underårige senast hade sin hemvist. 5.13Sekretesslagen och andra sekretessbestämmelser Sekretesslagen (1980:100), SekrL innehåller bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och om förbud att lämna ut allmänna handlingar. Sekretessen gäller både mot enskilda medborgare och myndigheter, 1 kap. 2 och 3 §§ SekrL. Enligt 1 kap. 3 § andra stycket SekrL får en sekretessbelagd uppgift hos en myndighet inte röjas för annan verksamhetsgren inom en och samma myndighet, när verksamhetsgrenarna är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. I lagtext och förarbeten har inte getts någon definition av begreppet verksamhetsgren, utan vad som avses får avgöras från fall till fall. har inte tillämpat sekretess mellan sina boendeenheter och de enheter som behandlar frågor om uppehållstillstånd eftersom verksamhetsgrenarna inte ansetts själv- ständiga i förhållande till varandra. I fråga om ensamkommande asylsökande barn som vistats på boendeenheter i regi har kritik framförts mot att bristen på sekretess kan medföra att barnen inte vågar anförtro sig åt personalen. Socialtjänstsekretessen regleras huvudsakligen i 7 kap. 4 § SekrL. Av denna paragraf kan utläsas att sekretess gäller inom för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående Med socialtjänst jämställs enligt 7 kap. 4 § tredje stycket Prop. 2005/06:46 SekrL bl.a. ärenden om bistånd åt asylsökande och andra utlänningar. Sekretessen inom får dock vika i vissa fall. Enligt 11 kap. 6 § första stycket utlänningslagen (1989:529) skall social- nämnden, på begäran av regeringen, , Migrations- verket eller en polismyndighet lämna uppgifter om en utlännings personliga förhållanden, om uppgifterna behövs i ett ärende om uppehållstillstånd eller för verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning. Sekretess utgör aldrig hinder mot att uppgift lämnas ut om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet, 1 kap. 5 § SekrL. Regleringen i 12 kap. 10 § första stycket SoL erinrar bl.a. om denna möjlighet. I paragrafens första stycke erinras vidare om innehållet i 14 kap. 2 § femte stycket SekrL som ger socialnämnden möjlighet att anmäla brott i vissa fall. 6Mottagningsprocessen för asylsökande och andra utlänningar 6.1 Mottagandet av asylsökande m.fl. i för organiserad överföring och mottagning av asylsökande. tid var mottagandet av asylsökande och andra utlänningar som kom till på egen hand i princip ett uppdrag som åvilade vistelse- kommunerna i enlighet med reglerna för . förordningen (1979:1120) om ersättning för bistånd till flyktingar m.fl. tillerkändes kommunerna i vissa fall rätt till ersättning för kostnader avseende ekonomisk hjälp som utgått med stöd av dåvarande socialhjälpslagen (1956:2). avgav den invandrarpolitiska kommittén (IPOK) sitt betänkande Invandringspolitiken Förslag, (SOU 1983:29). att staten borde ha ett huvudansvar för att de som här i landet avvaktar uppehållstillståndsprövning tas om hand. I propositionen Mottagande av flyktingar och asylsökande m.m. (prop. 1983/84:124) föreslog regeringen att det statliga ansvaret för överföring och mottagande av flyktingar skulle föras över från AMS till . Förslaget i propositionen 1983/84:124 om mottagande av flyktingar och asylsökande m.m. medförde att förordningen (1979:1120) om ersättning för bistånd till flyktingar m.fl. upphävdes och ersattes av förordningen (1984:683) om statlig ersättning för mottagande av flyktingar och vissa andra utlänningar. gavs kommunerna rätt till statlig ersättning både för utlänningar som ansökt om uppehållstillstånd och för sådana utlänningar som redan Förordningen (1984:683) om statlig ersättning för mottagande av flyktingar och vissa andra utlänningar upphävdes då förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. trädde i kraft. I den nya förordningen reglerades därefter frågan om kommunernas rätt till ersättning för mottagande av flyktingar eller vissa andra utlänningar oberoende av om dessa erhållit uppehållstillstånd eller endast ansökt om sådant. I propositionen Mottagande av asylsökande m.m. (prop. 1993/94:94) föreslogs införandet av den nu gällande lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Av denna lag framgår att har huvudansvaret för de kategorier av utlänningar som omfattas av lagens 1 § första stycket 1 och 2, dvs. för asylsökande samt för utlänningar som erhållit uppehållstillstånd med eller efter tillfälligt skydd. I lagen sägs också att för dessa personkategorier skall driva förläggningar. Den tidigare omnämnda förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. har förändrats på så sätt att den nu enbart behandlar kommunernas rätt till ersättning för personer som erhållit uppehållstillstånd (se nedan). Den del som tidigare avsåg kommunernas rätt till ersättning för personer som ansökt om asyl eller uppehållstillstånd flyttades till en ny förordning; förordningen (2002:1118) om statlig ersättning för asylsökande m.fl. Kommunernas rätt till ersättning enligt förordningen (2002:1118) om statlig ersättning för asylsökande m.fl. kompletteras också av andra förordningar. Av förordningen (2001:976) om utbildning, förskole- verksamhet och skolbarnomsorg för asylsökande barn m.fl. följer t.ex. att barn som omfattas av 1 § första stycket lagen om mottagande av asylsökande m.fl. har rätt till utbildning bl.a. i grundskola. Denna rätt till utbildning kompletteras av en möjlighet för kommunen att få ersättning av staten för nedlagda kostnader, 5 § förordningen (2002:1118) om statlig ersättning för asylsökande m.fl. Landstingen och kommunerna har också, enligt förordningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande samt förordningen (2002:1118) om statlig ersättning för asylsökande m. fl., möjlighet att få ersättning för hälso- och sjukvård som lämnas till personer som omfattas av 1 § första stycket 1 och 2 lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Resterande bestämmelser i förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. reglerar kommunernas rätt till ersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar som erhållit uppehållstillstånd. Enligt 1 § denna förordning skall träffa överenskommelser med kommuner om mottagande av skyddsbehövande och andra utlänningar som anges i 3 §. Av 2 § framgår att en kommun som träffat överenskommelse enligt 1 § har rätt till en årlig grund- ersättning enligt 9 §. Enligt 3 § har en kommun rätt till schablon- ersättning och ersättning för särskilda kostnader för 1.utlänningar som har överförts till med stöd av ett särskilt regeringsbeslut, 2.utlänningar som har fått uppehållstillstånd och som har tagits emot i kommunen efter att ha varit registrerade vid en förläggning för asylsökande, 3.andra utlänningar som har fått uppehållstillstånd med tillämpning av 3 § eller 4 § första stycket 5 utlänningslagen (1989:529) eller motsvarande äldre bestämmelser, 4.utlänningar som har fått uppehållstillstånd på grund av sin anknytning till en utlänning som avses under 1-3 och ansökt om uppehållstillstånd från det att den person som han eller hon har anknytning till först togs emot i en kommun. Skillnaden mellan en kommun som träffat överenskommelse om mot- tagande med och övriga kommuner är alltså att den förstnämnda, förutom schablonersättning och ersättning för särskilda kostnader, har rätt till årlig grundersättning. 6.1.1Särskilt om mottagandet av ensamkommande barn Den svenska mottagningsprocessen för asylsökande ensamkommande barn har inte reglerats särskilt i författning. Från främst kommunernas sida har gjorts gällande att bristen på författningsreglering har medfört att det alltjämt kvarstår oklarheter vad gäller ansvarsfördelningen såväl mellan och kommunerna som mellan kommunerna, jfr t.ex. och (avsnitt 7.2) och revisorers rapport (avsnitt 7.4). Nedan ges en översiktlig beskrivning av det initiala mottagandet av asylsökande ensamkommande barn före införandet av den nya lagen om god man för ensamkommande barn (se ovan under 5.11). Mottagandet kan se olika ut på olika platser i landet men följer i huvudsak den beskrivning som ges nedan. Nuvarande mottagnings- och ansökningsförfarande Enligt uppmärksammas majoriteten av de ensamkommande barnen i samband med att de anmäler sig vid någon av transitenheter. Det är sällsynt att barn upptäcks vid den svenska gränsen. Vid transitenheten framför barnet vanligtvis sin begäran om asyl och/eller uppehållstillstånd. Endast ett fåtal av de ensamkommande barnen har några identitetshandlingar. De flesta uppger emellertid att de har föräldrar antingen i hemlandet eller i något tredje land, men det är enligt svårt att få barnens uppgifter verifierade. Det före- kommer att får kontakt med barnens föräldrar i hemlandet, men det är sällan kontakterna leder fram till en återförening, eftersom barnets föräldrar som regel anser att det är bättre för barnet att det får stanna i och därför motarbetar ett återvändande. Avsaknaden av identitetshandlingar gör det vidare svårt att avgöra om en person fyllt . En del asylsökande utger sig för att vara i hopp om att få en mer gynnsam behandling av sin asylansökan. Den första åtgärd som vidtas när ett ensamkommande barn utan kända vårdnadshavare anlänt till transitenheten är att denna enhet underrättar i kommunen om att det anlänt ett ensamkommande barn. Saknar barnet bostad i förs barnet oftast till något av Migrations- verkets grupp- eller ungdomsboenden. Placeringen är beroende av barnets ålder. Barn placeras regelmässigt i grupphem medan barn mellan erhåller plats i ungdomsboenden. enheter fanns per i , , , , , , , , , och . Många av de ensamkommande barnen har emellertid släktingar i som efter medgivande av i den aktuella kommunen kan ta hand om barnet. Ofta tillåts ett ensamkommande barn att temporärt bo hos sådana släktingar i avvaktan på att utreder frågan om lämpligt boende för barnet, jfr 6 kap. 6 och 7 §§ socialtjänstlagen (2001:453), SoL, och att Migrations- verket prövar frågan om uppehållstillstånd. Enligt bor mer än hälften av de ensamkommande barnen i s.k. eget boende, dvs. hos släkt och vänner. Övriga barn saknar släktingar och stannar därför kvar på barn- och ungdomsenheter medan deras ansökan om uppehållstillstånd behandlas. i den kommun där transitenheten är belägen flyttar normalt över barnets ärende till den kommun där barnet kommit att bo. Överförmyndaren i den nya kommunen underrättas om att barnet befinner sig i kommunen varefter god man förordnas för barnet. Även hälso- och sjukvården samt skolväsendet underrättas om barnets ankomst. Den gode mannen är skyldig att biträda barnet med upprättandet av ansökan om uppehållstillstånd. Denne medverkar också vid under- rättelser om beslut. Riskerar barnet att avvisas skall ett offentligt biträde förordnas för barnet, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Det offentliga biträdet blir utan särskilt förordnande det ensam- kommande barnets ställföreträdare i ärendet om uppehållstillstånd om det inte förordnats en god man för barnet. Det åvilar, som ovan nämnts, i den kommun där barnet vistas att utan dröjsmål utreda barnets behov av insatser samt att slutligt besluta om barnets boende, 11 kap. 1 och 2 §§ samt 6 kap. 1 och 6 §§ SoL. Av flera rapporter har emellertid framkommit att i vissa kommuner underlåter att utreda barnets behov och det tilltänkta boendets lämplighet (jfr avsnitt 7.2.1 såvitt gäller och avsnitt 7.4 såvitt avser revisorers rapport). Särskilt vanligt är det att underlåter utredning när barnet placeras på något av barn- och ungdoms- boenden. Kommunerna har som förklaring anfört bl.a. att barn som placerats på grupphem eller ungdomsboenden inte skulle vara kommunens ansvar. Från kommunernas sida har ibland också hävdats att det inte finns någon vårdnadshavare som kan samtycka till åtgärder enligt socialtjänstlagen, varför utredning är meningslös. Hur många kommuner som faktiskt underlåter att utreda eller utreder de ensamkommande barnen i enlighet med vad socialtjänstlagen föreskriver har inte kunnat klarläggas. Klart är emellertid att det före- kommer att kommuner utreder de ensamkommande barnen på föreskrivet sätt. Socialtjänstlagens regler om vård bygger dock som nämnts på frivilliga insatser och när det gäller barn måste även vårdnadshavaren samtycka till föreslagen vårdåtgärd. Eftersom ensamkommande barn saknar vårdnadshavare finns ingen som formellt kan samtycka till åtgärder. Kan barnet inte förmås att frivilligt medverka till den föreslagna vården får därför fatta beslut om omhändertagande för tvångsvård enligt lagen (1990:52) med särskilda Prop. 2005/06:46 bestämmelser om vård av unga. Asylsökande ensamkommande barns boende Ensamkommande barn som anländer till och söker asyl registreras i mottagandesystem och bor oftast vid en boendeenhet som drivs av verket. De kan också bo hos släktingar eller andra närstående. Av nedanstående tabell framgår fördelningen av denna grupp barn i olika boendeformer och åldersintervaller . Asylsökande ensamkommande barns boendeformer och åldersintervaller 6.1.2Barn som beviljats uppehållstillstånd Ett ensamkommande barn som beviljats uppehållstillstånd och är registrerad vid en av mottagandeenheter omfattas inte längre av reglerna i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. När barnet kommunplacerats och fysiskt flyttat ut till kommunen, upphör ansvar för barnet därför i alla delar och kommunerna ansvarar för barnet enligt vad som föreskrivs i socialtjänstlagen. Om barnet, då uppehållstillstånd meddelas, vistas vid något av grupphem eller ungdomsboenden, är det i regel aktuellt att flytta barnet till ett anläggningsboende för asylsökande barn som har beviljats uppehållstillstånd. Sådana boenden finns inom ett begränsat antal kommuner i landet. hade överenskommelser med fem kommuner om grupphemsboende med totalt ca 60 platser. I det fall barnet placeras vid sådant boende övertar denna kommun oftast socialtjänstansvaret för barnet. Om barnet är privatplacerat hos en släkting när beslutet om uppehållstillstånd meddelas medför beslutet som regel ingen förändring av barnets placering. Barnet bor kvar hos släktingen och den kommun i vilken släktingen bor blir fortsättningsvis introduktionskommun. Är barnet formellt placerat i ett familjehem när barnet beviljas uppe- hållstillstånd blir effekten densamma. Det förekommer dock att familje- hemmet ligger i en annan kommun än den som beslutat om placeringen. I detta fall finns ingen klar praxis för om placeringskommunen eller familjehemskommunen skall ansvara för introduktion och insatser enligt socialtjänstlagen för barnet efter beslutet om uppehållstillstånd. En kommun som tar emot ett barn med uppehållstillstånd har i vissa Prop. 2005/06:46 fall möjlighet att få ersättning för de kostnader som mottagandet av barnet medför, jfr 3 § förordning (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m.