prop · GS03133 · 2005-03-23 00:00:00 — överträdelsen är allvarlig skall försäkringsföretagets koncession förverkas eller, om det är tillräckligt, varning meddelas. får avstå från ingripande om en överträdelse är ringa eller ursäktlig, om försäkringsföretaget gör rättelse eller om någon annan myndighet har vidtagit åtgärder mot försäkringsföretaget och dessa åtgärder bedöms tillräckliga. 9 § Om ett försäkringsföretag för förmedling av försäkringar utnyttjar någon som inte är berättigad att utöva försäkringsförmedling, skall förelägga försäkringsföretaget att upphöra med detta. Detsamma gäller om ett försäkringsföretag för förmedling av försäkringar utnyttjar någon som inte är berättigad att förmedla sådana försäkringar som förmedlingen avser. Ingripande mot utländska försäkringsförmedlare 10 § Om en försäkringsförmedlare som utövar försäkrings- enligt 3 kap. 1 § bryter mot denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller på annat sätt visar sig olämplig att utöva försäkringsförmedling, får förelägga försäkringsförmedlaren att göra rättelse. Om rättelse inte sker, får inspektionen förbjuda försäkringsförmedlaren att utöva försäkringsförmedling här i landet. skall underrätta behörig myndighet i försäkrings- förmedlarens hemland om åtgärder som har vidtagits med stöd av denna paragraf. 11 § Om en utländsk försäkringsförmedlare utövar försäkringsförmedling i enligt 3 kap. 2 §, skall 13 §§ tillämpas på verksamheten här. skall underrätta behörig myndighet i försäkrings- förmedlarens hemland om åtgärder som har vidtagits med stöd av denna paragraf. 12 § Om en försäkringsförmedlare, ett försäkringsföretag eller en utländsk försäkringsförmedlare som utövar försäkringsförmedling i enligt 3 kap. 2 § har meddelats beslut om anmärkning eller varning enligt 1, 8 eller 11 §, får besluta att försäkri- ngsförmedlaren, försäkringsföretaget eller den utländska försäkrings- förmedlaren skall betala straffavgift. Avgiften tillfaller staten. 13 § Straffavgiften skall fastställas till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av omsättningen närmast föregående räkenskapsår för försäkringsförmedlaren, försäkrings- företaget eller filialen till en sådan utländsk försäkringsförmedlare som avses i 3 kap. 2 §. Om överträdelsen har skett under försäkrings- förmedlarens, försäkringsföretagets eller filialens första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättningen annars saknas eller är bristfälliga, får den uppskattas. Avgiften får inte vara så stor att försäkringsförmedlaren eller försäkringsföretaget därefter inte uppfyller kraven i 6 kap. 1 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse eller 1 kap. 1 a § första stycket försäkringsrörelselagen (1982:713). När avgiftens storlek fastställs, skall särskild hänsyn tas till hur allvarlig den överträdelse är som har föranlett anmärkningen eller varningen och hur länge överträdelsen har pågått. 14 § Om en försäkringsförmedlare, ett försäkringsföretag eller en utländsk försäkringsförmedlare som utövar försäkringsförmedling i enligt 3 kap. 1 eller 2 § låter bli att lämna de upplysningar som föreskrivits med stöd av 9 kap. 2 § 9, får besluta att försäkringsförmedlaren, försäkringsföretaget eller den utländska försäkringsförmedlaren skall betala en förseningsavgift med högst . Avgiften tillfaller staten. Verkställighet av beslut om straffavgift eller förseningsavgift 15 § Straffavgiften eller förseningsavgiften skall betalas till Finans- inspektionen efter det att beslutet om den har vunnit laga kraft eller den som anges i beslutet. 16 § beslut att påföra straffavgift eller försenings- avgift får verkställas utan föregående dom eller utslag om avgiften inte har betalats inom den tid som anges i 15 §. 17 § Om straffavgiften eller förseningsavgiften inte betalas inom den tid som anges i 15 §, skall lämna den obetalda avgiften Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. 18 § En straffavgift eller förseningsavgift som påförts faller bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet vann laga kraft. Ingripande mot den som saknar tillstånd eller registrering 19 § Om någon utövar försäkringsförmedling i utan att vara berättigad till det, skall förelägga denne att upphöra med verksamheten. Detsamma gäller om en försäkringsförmedlare förmedlar försäkringar av ett slag som denne inte är berättigad att förmedla eller utövar sådan sidoverksamhet som avses i 5 kap. 1 § första stycket utan att vara registrerad för det. Är det osäkert om verksamheten omfattas av lagen, får Finans- inspektionen förelägga den som utövar verksamheten att lämna de upplysningar om verksamheten som behövs för att bedöma om lagen är tillämplig. 20 § får förena föreläggande eller förbud enligt denna lag med vite. 1 § Regeringen får meddela föreskrifter om vilka allvarliga förmögenhetsbrott och vilken allvarlig ekonomisk brottslighet som avses i 2 kap. 5 § 2 och om hur registerkontrollen enligt 2 kap. 46 §§ skall gå till. 2 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.vad försäkringsföretaget i övrigt skall iaktta enligt 2 kap. 4 § i samband med anmälan och kontroll av anknutna försäkringsförmedlare, 2.vad som i övrigt skall avses med god vandel enligt 2 kap. 5 § 2, 3.vilken kunskap och kompetens som krävs enligt 2 kap. 5 § 3, 4.sådan försäkring för skadeståndsskyldighet som avses i 2 kap. 5 § 4 och 6 § första stycket 2, 5.vilken insikt och erfarenhet som krävs enligt 2 kap. 6 § första stycket 3, 6.vad den juridiska personen i övrigt skall iaktta enligt 2 kap. 6 § andra stycket i samband med kontroll av anställda, 7.vad försäkringsförmedlaren skall iaktta enligt 5 kap. 6 § vid hantering av klagomål, 8.vad försäkringsförmedlaren skall iaktta enligt 6 kap. 6 § när det gäller dokumentation av försäkringsförmedlingen och utlämnande av sådan dokumentation, försäkringsföretag eller en utländsk försäkringsförmedlare enligt 7 kap. 4 § skall lämna till för dess tillsynsverksamhet, och 10. sådana avgifter för tillsyn som avses i 7 kap. 7 §. 1 § beslut enligt 8 kap. 19 § andra stycket får inte överklagas. Andra beslut av enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. får bestämma att ett beslut om förbud, föreläggande eller återkallelse skall gälla . 2 § beslut att avskriva en anmälan eller att vägra eller återkalla en registrering får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol från den dag då klaganden fick del av beslutet. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Genom lagen upphävs lagen (1989:508) om försäkringsmäklare. 3.Försäkringsmäklare som vid lagens ikraftträdande är registrerad hos enligt 3 § första och andra styckena lagen om försäkringsmäklare, får fortsätta att utöva verksamheten till och med den 31december 2005 eller, om en ansökan om tillstånd enligt den nya lagen har inkommit till senast , till dess att ansökan har prövats slutligt. gäller bestämmelserna i lagen om försäkringsmäklare. 4.Övriga fysiska eller juridiska personer som för lagens ikraftträdande utövar försäkringsförmedling som omfattas av lagen får fortsätta att utöva verksamheten till och med eller, om det senast till har inkommit en ansökan om tillstånd, eller till har inkommit en anmälan för registrering som anknuten försäkringsförmedlare, till dess att ansökan eller anmälan har prövats slutligt. 5.I fråga om förmedlingsavtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. 6.En fråga om ingripande enligt 8 kap. bedöms enligt äldre bestämmelser om någon omständighet som föranleder frågan om ingripande hänför sig till tiden före lagens ikraftträdande. Detta gäller dock inte om en tillämpning av de nya bestämmelserna skulle leda till ett mindre strängt ingripande. För beslut som har meddelats enligt lagen om försäkringsmäklare skall bestämmelserna i den lagen gälla för överklagande och vid handläggningen av överklagandet. Förslag till lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713) Härigenom föreskrivs1 att 7 kap. 16 § försäkringsrörelselagen (1982:713)2 skall upphöra att gälla vid utgången av . 1Jfr och rådets direktiv /92/EG av om försäkringsförmedling (EGT L 9, 15.01.2003 s. 3, Celex 32002L0092). 2Lagen omtryckt 1995:1567. Senaste lydelse av 7 kap. 16 § 1999:600. Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse Härigenom föreskrivs1 att 1 kap. 3 b § lagen (1991:981) om värde- pappersrörelse skall ha följande lydelse. inte för verksamhet som bedrivs inte för verksamhet som bedrivs av den som är registrerad som av den som är registrerad för förmedling av alla slag av första stycket 1 och 2 lagen försäkringar eller bara livförsäk- 1. verksamheten endast 1 kap. 7 och 9 §§ lagen (2004:46) 1 kap. 7 och 9 §§ lagen (2004:46) 2. kunders order vidarebefordras endast direkt till fondbolag och 2. kunders order vidarebefordras fondföretag som avses i 1, och endast direkt till fondbolag, företag som avses i 1, och 3. mäklaren i denna verksamhet inte tar emot kunders medel eller denna verksamhet inte tar emot kunders medel eller fondandelar. Denna lag träder i kraft , men tillämpas inte på försäkringsmäklare som utövar verksamhet enligt lagen (1989:508) om försäkringsmäklare med stöd av punkten 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (2005:000) om försäkringsförmedling. 1Jfr och rådets direktiv /92/EG av om försäkringsförmedling (EGT L 9, 15.01.2003 s. 3, Celex 32002L0092). 2Senaste lydelse 2004:56. Förslag till lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. Härigenom föreskrivs1 att 3 § lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. skall ha följande lydelse. Om rätt för vissa utländska företag att driva verksamhet i finns särskilda bestämmelser, nämligen 1.för kreditinstitut 4 kap. 1, 2 och 46 §§ lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, 2.för värdepappersföretag 1 kap. 3 c § och 2 kap. 7 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, 3.för finansiella institut 4 kap. 3 § lagen om bank- och finansierings- rörelse, 4.för utländska försäkringsgivare lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares verksamhet i , 5.för börser, auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisationer 2 kap. 7 §, 7 kap. 2 § respektive 8 kap. 3 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet, 6.för centrala värdepappersförvarare 2 kap. 6 § lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument, 7.för förvaltningsbolag och fondföretag 1 kap. 611 §§ lagen (2004:46) om investeringsfonder, 8.för utgivare av elektroniska pengar 2 kap. 8 § samt 5 kap. 6 och 7 §§ lagen (2002:149) om utgivning av elektroniska pengar, 9. för företag som driver inlåningsverksamhet 2 § lagen (2004:299) om inlånings- verksamhet. 9.för företag som driver inlåningsverksamhet 2 § lagen (2004:299) om inlånings- verksamhet, och Denna lag träder i kraft . 1Jfr och rådets direktiv /92/EG av om försäkringsförmedling (EGT L 9, 15.01.2003 s. 3, Celex 32002L0092). 2Senaste lydelse 2004:310. Förslag till lag om ändring i lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt Härigenom föreskrivs1 att 2 och 5 §§ lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt2 skall ha följande lydelse. Bestämmelserna i denna lag gäller fysiska och juridiska personer som driver 1.bank- eller finansieringsrörelse enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, 3.verksamhet av det slag som beskrivs i 1 kap. 3 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, 4.verksamhet som kräver anmälan till eller ansökan hos enligt lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet eller lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet, 5. verksamhet av det slag som beskrivs i 1 § lagen (1989:508) om försäkringsmäklare, 5. försäkringsförmedling enligt lagen (2005:000) om försäkrings- förmedling, 6.verksamhet för utgivning av elektroniska pengar enligt lagen (2002:149) om utgivning av elektroniska pengar, 7.fondverksamhet enligt lagen (2004:46) om investeringsfonder, 8.verksamhet som fastighetsmäklare enligt fastighetsmäklarlagen (1995:400), 9.verksamhet för kasinospel enligt kasinolagen (1999:335), 10.verksamhet som godkänd eller auktoriserad revisor, eller 11.yrkesmässig verksamhet som består i att lämna råd i avsikt att påverka storleken på en skatt eller avgift (skatterådgivare). Lagen gäller endast sådan mot kunder inriktad verksamhet som avses i första stycket. I fråga om verksamheter som avses i första stycket 17 gäller lagen även filialer i till utländska juridiska personer med huvudkontor i utlandet. Bestämmelser om uppgiftsskyldighet för vissa andra fysiska och juridiska personer finns i 9 c §. 1Jfr och rådets direktiv /92/EG av om försäkringsförmedling (EGT L 9, 15.01.2003 s. 3, Celex 32002L0092). 2Lagen omtryckt 1999:162. 3 Senaste lydelse 2004:1182. Livförsäkringsföretag och företag som driver verksamhet enligt 1 § lagen (1989:508) om försäkringsmäklare behöver inte utföra identitetskontroll med anledning av ett försäkringsavtal vars årliga premie uppgår till ett premie uppgår till ett belopp motsvarande högst . Identitetskontroll behöver inte heller göras med anledning av betalningar som görs från ett konto som har öppnats hos ett kreditinstitut som hör hemma inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Livförsäkringsföretag och försäkringsförmedlare enligt lagen (2005:000) om försäkrings- förmedling behöver inte utföra identitetskontroll med anledning av ett försäkringsavtal vars årliga premie uppgår till ett belopp motsvarande högst eller vars engångspremie uppgår till ett belopp motsvarande högst . Identitetskontroll behöver inte heller göras med anledning av betalningar som görs från ett konto som har öppnats hos ett kreditinstitut som hör hemma inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Denna lag träder i kraft . 4 Senaste lydelse 2004:1182. Förslag till lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister Härigenom föreskrivs1 att 9 § lagen (1998:620) om belastningsregister skall ha följande lydelse. En enskild har rätt att på begäran skriftligen få ta del av samtliga uppgifter ur registret om sig själv. Sådana uppgifter skall på begäran lämnas ut utan avgift en gång per kalenderår. En enskild som behöver ett En enskild som behöver ett registerutdrag om sig själv för att registerutdrag om sig själv för att kunna ta till vara sin rätt i ett kunna ta till vara sin rätt i ett främmande land eller få tillstånd främmande land eller få tillstånd att resa in, bosätta sig eller arbeta att resa in, bosätta sig eller arbeta där, har rätt att få ett utdrag vars där, har rätt att få ett utdrag vars gäller när en enskild behöver ett gäller när en enskild behöver ett registerutdrag om sig själv enligt registerutdrag om sig själv enligt i lagen (2000:873) om registerkontroll av personal En begäran om uppgifter ur registret skall vara skriftlig och undertecknad av den sökande själv. Denna lag träder i kraft . 1Jfr och rådets direktiv /92/EG av om försäkringsförmedling (EGT L 9, 15.01.2003 s. 3, Celex 32002L0092). 2Senaste lydelse 2000:874. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , justitierådet och regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om försäkringsförmedling, 2.lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713), 3.lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, 4.lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m., 5.lag om ändring i lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt, 6.lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementssekreteraren . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om försäkringsförmedling 1 kap 8 § I paragrafen anges att lagen om försäkringsförmedling inte är tillämplig beträffande förmedling av försäkringar som kompletterar en vara eller en tjänst om ytterligare några förutsättningar är uppfyllda. Som exempel på situationer där lagen inte är tänkt att vara tillämplig nämns i författningskommentaren att försäkringsskydd i samband med en resa kan förmedlas av den som anordnar resan men att samma försäkringsskydd kan uppstå som en följd av att resan betalas med ett kreditkort. Vidare sägs att det därvid inte finns sakliga skäl att behandla resebyrån och kortföretaget på olika sätt. En av förutsättningarna för att lagen inte skall vara tillämplig är emellertid att försäkringsförmedlingen bara kräver kunskaper om den försäkring som förmedlas. Eftersom det är allmänt känt att betalning av en resa med kreditkort ofta ger ett försäkringsskydd som motsvarar det skydd resebyrån mot en extra avgift kan förmedla, vill Lagrådet ifrågasätta om den nämnda förutsättningen är uppfylld beträffande resebyrån. Resebyråtjänstemannen tar ju emot betalning med kontokortet, och förmedling av en extra reseförsäkring borde i den situationen kräva kunskaper om i vad mån kortföretaget redan tillhandahåller samma försäkringsskydd. 2 kap. 5 § och 9 kap. 2 § I förstnämnda lagrum anges som en av förutsättningarna för att en fysisk person skall få tillstånd att utöva försäkringsförmedling att denne inte förekommer i det register som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregister avseende vissa allvarliga förmögenhetsbrott eller viss allvarlig ekonomisk brottslighet och i övrigt har god vandel. I motiven (avsnitt 8.3.3) framhålls att det enligt försäkringsförmedlingsdirektivet vid vandelsprövningen som ett minimikrav gäller att förmedlaren inte får förekomma i polisregistret eller motsvarande nationellt register för allvarliga brott med anknytning till egendomsbrott eller andra brott i samband med ekonomisk verksamhet. Vidare sägs att det i fråga om vandeln, i likhet med vad som gäller för fastighetsmäklare och revisorer, även bör krävas att förmedlaren är redbar och i övrigt lämplig att verka som försäkringsförmedlare. Det allmänna redbarhetskravet anges ta sikte på sökandens allmänna hederlighet, pålitlighet och integritet, något som bl.a. innebär att det kan ställas krav i fråga om skatter. Vandelsprövningen skall för försäkringsförmedlare som inte är anknutna göras av , medan det beträffande anknutna förmedlare är försäkringsföretagen som skall kontrollera att vandelskravet är uppfyllt. Med hänsyn till sistnämnda förhållande sägs att det krävs mycket tydliga regler för vad som skall kontrolleras och hur kontrollen skall gå till. Det nämns också med anledning av vissa remissynpunkter att försäkringsföretagen endast åläggs en ren kontroll av faktiska omständigheter och inte någon prövning. Den närmare regleringen avses bli meddelad med stöd av bemyndiganden (se 9 kap. 1 och 2 §§) i föreskrifter på regerings- och myndighetsnivå. En första fråga gäller valet av begreppet god vandel, som används också i direktivet (artikel 4.2). I lagrådsremissens motiv nämns red- barhetskravet enligt lagstiftning för fastighetsförmedlare respektive revisorer och detta betraktas då som väsentligen synonymt med van- delsvillkoret. Som Lagrådet ser det skulle det vara en fördel om samma uttryckssätt väljs som i de berörda närliggande lagstiftningarna. Om vandelskravet har samma innebörd som redbarhetskravet synes hinder inte föreligga häremot med hänsyn till direktivet. Ordet vandel används inte heller i lagtext på andra rättsområden, såsom alkohollagstiftningen och yrkestrafiklagstiftningen, där lämplighetskrav ställs upp som förutsättning för tillstånd. Speciellt för vandelskravet enligt remitterade förslaget är vidare att det avses bli preciserat genom föreskrifter i sådan mån att det vid prövningen inte skall behöva göras någon egentlig bedömning utan endast en kontroll av vissa faktiska omständigheter. Skulle denna ambition förverkligas synes det leda till en påtagligt snävare begreppsanvändning än som följer av lagtexten. Uttrycket god vandel har språkligt en tämligen vidsträckt innebörd, som närmast motsvarar gott levnadssätt, och det torde vara svårt att genom mer detaljerade föreskrifter täcka in allt vad som kan rymmas därunder. Med andra ord lär det knappast kunna undgås att det kvarstår ett bedömningsutrymme vid sidan av de faktiska förhållanden som föreskriftsvägen kan utpekas såsom lämpliga att ta fasta på vid prövningen. Noteras bör att det inte i annan likartad lagstiftning med tillstånds- eller registreringskrav ges möjlighet att via föreskrifter begränsa tolkningsutrymmet på nu tillämnat sätt. En annan sak är att det vid tillämpning av sådan lagstiftning av praktiska skäl likväl blir så att intresset koncentreras till mera lättkonstaterbara förhållanden, främst sådana som kan utläsas av olika register. Mot bakgrund av det anförda anser Lagrådet att det kan ifrågasättas att som föreslagits ta upp ett särskilt bemyndigande (9 kap. 2 § 2) att meddela föreskrifter om vad som i övrigt avses med kravet på god vandel enligt 2 kap. 5 § 2. För att uppnå den åsyftade begränsningen av prövningens omfattning synes det kunna övervägas att ersätta villkoret om i övrigt god vandel med ett mera specifikt krav på skötsamhet i ekonomiska angelägenheter. Även en sådan lösning bör vara förenlig med direktivet, om man utgår från vad som anges såsom minimikrav i artikel 4.2. Om remissens förslag att lägga uppgiften att kontrollera att anknutna förmedlare uppfyller vandelskravet på försäkringsföretagen kan tilläggas, att direktivet (artikel 3.1) öppnar möjlighet att med avvikelse från grundkravet på registrering hos behörig myndighet införa den föreslagna uppgiftsfördelningen. För svenskt vidkommande framstår denna ordning dock inte som naturlig. Sådan lämplighetsprövning som det här gäller, där prövningen är ett centralt inslag i ett anmälnings- och registreringsförfarande hos myndighet, torde på andra lagområden genomgående betraktas som en myndighetsuppgift, inte minst på grund av sambandet med den bedömning som skall göras vid återkallelse av registrering. De lagtekniska svårigheter som berörts i det föregående skulle inte behöva uppstå, om även lämplighetsprövningen i samband med anmälan för registrering görs till en myndighetsuppgift. 5 kap. 3 § Enligt paragrafen, som är inordnad under rubriken , får om det finns särskilda skäl förbjuda en försäk- ringsförmedlare att utöva annan verksamhet än sådan som avses i 1 § första stycket i kapitlet, dvs. annan verksamhet än sidoverksamhet i form av förmedling av fondandelar. Bestämmelsen ger som den är formulerad möjlighet att låta ett förbud omfatta all verksamhet som bedrivs av försäkringsförmedlaren, också hela dennes huvudverksamhet. Motiven belyser inte närmare förbudsmöjlighetens räckvidd. En upplysning lämnas i författningskommentaren om att särskilda skäl kan anses föreligga exempelvis om verksamheten medför betydande risker för förmedlingsverksamheten eller om den medför oklarheter vad gäller ansvar och tillsyn. De exempel som nämns i författningskommentaren antyder att en så långtgående förbudsmöjlighet som den föreslagna bestämmelsen innebär inte är avsedd. Bestämmelsen bör därför avgränsas och preciseras på Lagrådet har dock inte tillräckligt underlag för att föreslå en ändrad utformning. 5 kap 6 § I paragrafen uppställs kravet att försäkringsförmedlaren skall se till att kunder och andra som är berörda av försäkringsförmedlingen på ett lämpligt och effektivt sätt kan anmäla klagomål mot förmedlaren. Bestämmelsen är föranledd av artikel 10 i försäkringsförmedlings- direktivet om att det skall inrättas förfaranden som innebär att kunder och andra berörda parter kan anmäla klagomål mot försäkringsförmedlare. Mot den föreslagna bestämmelsens formulering kan anmärkas att effektivitetskravet knyts till anmälan av klagomål och inte till det förfarande för hantering av klagomål som inleds med en anmälan (jfr även formuleringen av artikel 11 i direktivet). Orden och effektivt bör med hänsyn härtill utgå ur paragrafens första mening. Förslagsvis kan då som ersättning införas en ny andra mening av följande lydelse. Förfarandet för hantering av anmälda klagomål skall vara effektivt. 6 kap. 1 §