prop · GS03131 · 2005-03-22 00:00:00 — Länsrätten i och Länsrätten i län, har förordat att beslutförhetsreglerna anpassas till vad som gäller för tillstånds- prövningen i kammarrätterna. Där gäller att beslut fattas av två domare om dessa är ense och att annars en tredje tillkallas. Även Lagrådet har anfört att det kan vara lämpligt att när det föreligger erfarenhet av tillämpning av de nu föreslagna tillståndsgrunderna i rätte- gångsbalken överväga en övergång till den ordning som gäller i kammarrätt. Regeringen ser för sin del inga skäl att generellt sett gå över till en sammansättning med färre ledamöter i ett läge när fler och mer komplicerade mål kommer att omfattas av systemet med prövnings- tillstånd. Det kan tvärtom vara praktiskt att hovrätten vid tillstånds- prövningen som huvudregel består av tre ledamöter med tanke på att detta är en förutsättning för att vissa delfrågor t.ex. frågor om tillåtande av nya omständigheter eller bevis skall kunna behandlas i anslutning till tillståndsprövningen. Att flera ledamöter deltar i avgörandet är även en förutsättning för att färdigberedda mål i vilka prövningstillstånd har meddelats skall kunna avgöras i sak i samband med föredragningen om prövningstillstånd. I lagrådsremissen föreslogs dock, i enlighet med vad som framfördes i promemorian, att prövningstillstånd som inte är begränsat till en viss del av målet skall få meddelas av en lagfaren domare, om frågan är enkel. Förslaget var begränsat till de mål där hovrätten har att tillämpa de allmänna sammansättningsreglerna i . De flesta remiss- instanserna har inte närmare kommenterat promemorians förslag. Justitiekanslern och Länsrätten i , har ansett att förslaget inte bör genomföras, medan andra, bl.a. och Hovrätten över och har ansett att det inte bör finnas någon begränsning till enkla fall. Lagrådet har ansett att övervägande skäl talar mot att införa ett sådant undantag från den nuvarande regeln att frågan om prövningstillstånd skall prövas av tre domare. Enligt Lagrådet förefaller det principiellt något tveksamt att ha en sammansättningsregel som är beroende av att beslutet får ett visst innehåll. Lagrådet har vidare pekat på att vid en prövning av tre domare blir den domare som vill bevilja prövningstillstånd överröstad av de två domare som inte vill meddela prövningstillstånd. Härtill kommer enligt Lagrådet den oklarhet som i viss mån vidlåder kravet att frågan om prövningstillstånd skall vara enkel. Att tillståndsprövningen kan ske snabbt och effektivt är enligt regeringens mening av stor betydelse för att ett utvidgat system med prövningstillstånd skall innebära någon verklig förbättring av hovrätts- processen. Promemorians förslag om att beslut att meddela prövnings- tillstånd i vissa fall skall få meddelas av en domare tjänar därmed ett viktigt syfte. Önskemålet om en snabb handläggning måste visserligen vägas mot en annan utgångspunkt för reformen, nämligen att tillstånds- prövningen skall tillgodose högt ställda rättssäkerhetskrav. Ett beslut om att inte meddela prövningstillstånd kan ofta vara av stor betydelse för den enskilde. Normalt bör därför flera domare delta i ett sådant beslut. Saken ställer sig emellertid annorlunda om beslutet går i en för klaganden positiv riktning. Genom att begränsa förslaget till beviljande av prövningstillstånd markeras närmast på vilket sätt frågan bör vara enkel. Det finns flera exempel på att en fråga eller ett mål som är av enkel beskaffenhet kan avgöras av färre antal ledamöter än vad som normalt föreskrivs. (se t.ex. 1 kap. 3 a och 3 kap. 6 §§ RB). I tidigare lagstift- ningsärende har uttalats att uttrycket enkel beskaffenhet visserligen lämnar utrymme för tolkning men att det med förtroende kan överlämnas till den enskilde domaren att, med ledning av en allmänt hållen regel av angiven innebörd, avgöra frågan om rättens sammansättning (jfr prop. 1988/89:95 s. 60 och prop. 1996/97:133 s. 44). Det saknas enligt rege- ringens mening anledning att nu ha en annan uppfattning i denna fråga. Regeringen anser således att det bör finnas ett visst utrymme för en ensam domare att besluta om att bevilja prövningstillstånd. Lagråds- remissens förslag vidhålles därför. Det kan dock finnas anledning att längre fram, sedan de nya reglerna tillämpats , utvärdera dem och att därvid överväga om de sammansättningsregler som gäller för hovrätt och kammarrätt i frågor om prövningstillstånd på något sätt bör koordineras. Som har framgått ovan anser regeringen att frågan om prövningstillstånd som huvudregel bör avgöras av tre domare. Frågan är sedan vilka omröstningsregler som i så fall är lämpligast. Promemorians förslag innebär att vanliga omröstningsregler skall gälla, dvs. prövningstillstånd skall meddelas om en majoritet av hovrättens ledamöter röstar för det. I propositionen Prövningstillstånd i hovrätten (prop. 1996/97:131) före- slogs att det skulle vara tillräckligt att en av tre ledamöter röstar för prövningstillstånd för att sådant skall beviljas. Syftet var att minska risken för att sådana avgöranden inte får prövningstillstånd som skulle ha ändrats om prövningstillstånd hade meddelats. Juridiska fakultets- nämnden vid och har förordat den lösningen framför promemorians förslag. Förslaget i den återkallade propositionen bör ses mot bakgrund av att sammansättningsreglerna vid tillståndsprövningen hade ändrats från två till tre ledamöter. För att prövningstillstånd skulle meddelas enligt de nya reglerna krävdes att två av ledamöterna röstade för. I propositionen framhölls att detta hade inneburit att möjligheten till prövningstillstånd i praktiken hade minskat i förhållande till vad som gällde tidigare. Det föreslogs därför att även i fortsättningen tre hovrätts- domare skulle delta i tillståndsprövningen men att det skulle räcka med att en domare av de tre röstade för prövningstillstånd. De förhållanden som i den återkallade propositionen motiverade den särskilda omröstningsregeln föreligger enligt regeringens mening inte längre. Vid tillståndsprövningen tillämpas vanliga omröstnings- regler. Det har inte framkommit något som tyder på att detta inte har fungerat väl. Det avgörande för att rätten skall fånga upp de mål för vilka prövningstillstånd bör beviljas är framför allt noggrant utformade tillståndsgrunder och goda möjligheter för hovrätten att vid tillstånds- prövningen göra en riktig bedömning av sakfrågorna. Härtill kommer vilket redan berörts att uppfattningen hos en ledamot att prövnings- tillstånd skall meddelas inte annat än i enkla fall bör leda till att prövningstillstånd beviljas. Mot denna bakgrund bör det inte göras någon förändring i omröstningsreglerna. Ledamöter med särskild sakkunskap I promemorian har också föreslagits att hovrätten för speciella måltyper ges möjlighet att bestämma att en ledamot med speciell teknisk sakkunskap skall vara en av de tre domare som avgör tillståndsfrågan. Såvitt gäller miljömålen finns redan en bestämmelse i 20 kap. 11 § som tillåter en sådan ordning. I miljömålen deltar särskilda ledamöter (miljöråd) regelmässigt vid målens avgörande. Av 67 § patentlagen (1967:837) följer att hovrätten i patentmål är domför med tre lagfarna och två tekniskt sakkunniga ledamöter, om en tekniskt sakkunnig ledamot har deltagit i tingsrättens avgörande. Huvudregeln är alltså att tekniskt sakkunniga ledamöter skall delta vid tillståndsprövningen i de fall som enligt 49 kap. 13 § RB omfattas av systemet med prövningstillstånd, dvs. i vissa brottmål enligt patent- lagen. Enligt 67 § andra stycket patentlagen är dock hovrätten domför utan medverkan av tekniska ledamöter, om hovrätten finner att sådan medverkan uppenbarligen inte behövs. Enligt regeringen kan det vara betydelsefullt för rätten att ha tillgång till en tekniskt sakkunnig ledamot vid tillståndsprövningen även i det nya utvidgade systemet med prövningstillstånd. En sådan möjlighet bör därför finnas. I många fall kommer det dock säkerligen att vara tydligt redan vid en granskning utan medverkan av teknisk expertis att prövningstillstånd bör meddelas. Mot denna bakgrund bör det inte längre vara huvudregel att tekniskt sakkunniga ledamöter skall delta vid till- ståndsprövningen. Efter förebild från vad som redan gäller beträffande miljömålen bör hovrätten vid behandlingen av frågor om prövnings- tillstånd i patentmål i stället som huvudregel bestå av tre lagfarna ledamöter. En möjlighet bör emellertid finnas för hovrätten att bestämma att en tekniskt sakkunnig ledamot skall ingå i rätten i stället för en av de Motsvarande ändring bör göras i lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål. Särskilda ledamöter kan också anlitas att delta i prövningen av mål där ekonomiska eller skatterättsliga förhållanden har väsentlig betydelse. Dessa ledamöter ingår emellertid i rätten utöver de lagfarna ledamöterna (2 kap. 4 a § RB). Någon anledning att nu ändra bestämmelserna i dessa hänseenden finns inte. Beslutförhet vid undanröjande av tingsrättens avgörande efter återkallelse Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse eller efter det att ett överklagande har förfallit vid ett sammanträde för muntlig förberedelse är hovrätten beslutför med en domare (2 kap. 4 § fjärde stycket RB). Som anförts i promemorian har bestämmelsen om att en hovrätts- domare har möjlighet att på egen hand besluta om avskrivning gett upphov till vissa oklarheter i den praktiska rättstillämpningen. Att be- stämmelsen i 2 kap. 4 § fjärde stycket RB är tillämplig i det fallet att ett överklagande har återkallats är alldeles klart. Mer diskutabelt är om den även gäller i det fallet att en kärande återkallar själva käromålet. I det fallet blir det nämligen inte fråga endast om ett avskrivningsbeslut utan även om ett undanröjande av tingsrättens avgörande. Enligt regeringens mening bör en hovrättsdomares behörighet att besluta om avskrivning och därmed sammanhängande åtgärder vara densamma vare sig det är själva käromålet eller överklagandet som har återkallats. Lagtexten bör därför förtydligas så att det klart framgår att en lagfaren domare ensam har rätt att besluta om undanröjande av tings- rättens avgörande sedan käromålet återkallats. Behörigheten bör innefatta även vissa följdbeslut, t.ex. i fråga om rättshjälpskostnader. Motsvarande förtydligande bör övervägas även för . Sammansättningsreglerna i de högsta domstolsinstanserna kommer emellertid att bli föremål för en översyn och frågan bör därför inte han- teras inom ramen för detta lagstiftningsärende. 12.4.13Beslutets utformning och behovet av en informationsskrift Regeringens bedömning: En informationsskrift om systemet med prövningstillstånd som kan tillhandahållas parter och allmänhet bör utarbetas. Promemorians bedömning: Liksom bör det överlämnas åt hovrätterna att bestämma om ett beslut att inte meddela prövnings- tillstånd i det konkreta fallet bör motiveras. Det bör dock eftersträvas att hovrätternas beslut att inte meddela prövningstillstånd utformas på ett sådant sätt att det blir tydligt för parterna att hovrätten har gjort den prövning som är nödvändig för att kunna fatta beslut i tillståndsfrågan (se Ds 2001:36 s. 94). Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna kommenterar utform- ningen av ett beslut om prövningstillstånd. efterlyser en informationsskrift som på ett enkelt och pedagogiskt sätt beskriver systemet med prövningstillstånd. Skälen för regeringens bedömning: Ett beslut att inte meddela Prop. 2004/05:131 prövningstillstånd är ett slutligt beslut, medan ett beslut att meddela sådant tillstånd inte är slutligt. Av 17 och 30 kap. RB framgår att ingetdera av dessa beslut måste sättas upp särskilt eller motiveras. Det är dock inget som hindrar att så sker. Vid tillkomst anför- des att ett slutligt beslut i regel bör ange de skäl som det grundas på men att detta i vissa fall inte är nödvändigt, t.ex. i fråga om avskrivningsbeslut och beslut genom vilket vägrar prövningstillstånd (NJA II 1943 s. 221). Enligt promemorian kan motiverade beslut i tillståndsfrågan tänkas ha flera positiva effekter. Det kan förklara för parten eller parterna varför ett prövningstillstånd inte meddelats. Det kan även bidra till att undanröja missförstånd och klargöra att ett nekat prövningstillstånd inte innebär att hovrätten inte tagit del av klagandens argumentation eller materialet i övrigt. Detta gäller särskilt om systemet med prövningstillstånd utvidgas till flera måltyper. Mot denna bakgrund kan det enligt promemorian antas att behovet av att motivera ett beslut att inte meddela prövningstillstånd kommer att vara större i det nya systemet än vad som är fallet med nuvarande regler. Regeringen vill inte utesluta att det i ett utvidgat system med pröv- ningstillstånd kommer att finnas ett ökat behov av information från domstolen bl.a. om grunderna för prövningstillstånd och hur en fråga om prövningstillstånd har behandlats i hovrätterna. I vissa fall kan det också finnas anledning att i det enskilda fallet motivera varför prövnings- tillstånd inte har meddelats. Som framgått ovan medger nuvarande lagstiftning att ett beslut att inte meddela prövningstillstånd motiveras. Regeringen anser därför att det inte finns något behov av ytterligare bestämmelser i detta avseende. Regeringen avser att i linje med vad som förespråkats av ta initiativ till upprättande av en informationsskrift som kan tillhandahållas parter och allmänhet. En sådan skrift kan lämpligen beskriva systemet med prövningstillstånd och hur handläggningen vid tillståndsprövningen går till. En lämplig ordning kan vara att denna informationsskrift sänds till parterna i samband med tingsrättens avgörande samt finns tillgänglig i domstolarna och på och domstolarnas hemsidor. 12.5Presentation av muntlig bevisning i hovrätten Enligt 6 kap. 6 § RB skall berättelser som lämnas i bevissyfte i tingsrätt tas upp genom ljudinspelning eller, i den omfattning berättelserna kan antas vara av betydelse i målet, skrivas ned. Om målet överklagas, skall ljudupptagningen eller uppteckningen av förhöret sändas över till hov- rätten tillsammans med tingsrättens akt. Motsvarande förfarande tillämpas vid bevisupptagning i hovrätten. Av 35 kap. 13 § andra stycket RB framgår att ett omförhör i hovrätten behöver ske endast om hovrätten anser att det är av betydelse för utred- Regeln kompletteras av de s.k. tilltrosparagraferna i 50 kap. 23 § och 51 kap. 23 § RB. De reglerna tar såvitt gäller den muntliga bevis- ningen sikte på den situationen att tingsrätten vid en huvudförhandling rörande en viss omständighet hört ett vittne eller en sakkunnig eller hört en part under sanningsförsäkran och avgörandet även i hovrätten beror av tilltron till denna bevisning. Reglerna innebär att tingsrättens dom i den delen inte får ändras av hovrätten utan att beviset har tagits upp på nytt vid huvudförhandling i hovrätten. Undantag görs för det fallet att det finns synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än tingsrätten antagit. I brottmål görs undantag även för det fallet att ändringen är till fördel för den tilltalade. Utanför det område som uttryckligen regleras av tilltrosparagraferna tillämpas dessa i praxis analogt, om beviset utgörs av förhör med en medtilltalad eller en målsägande som inte för talan. Även beträffande partsförhör utan sanningsförsäkran gör sig grunderna för bestämmelserna gällande. I de fall bevisningen skall tas upp på nytt skall det ske genom omförhör. Om vittnet vid förhöret avviker från sin berättelse i tingsrätten eller inte kan eller inte vill svara, finns en möjlighet att komplettera förhöret med en uppspelning eller uppläsning av vad vittnet berättat i tingsrätten (36 kap. 16 § andra stycket RB). I avsnitt 11.4 har det före- slagits en möjlighet att kombinera en förnyad bevisupptagning med en uppspelning av en videoupptagning av vad vittnet berättat inför rätta. Om omförhör inte krävs, skall bevisningen enligt 35 kap. 13 § tredje stycket RB i stället läggas fram på annat lämpligt sätt. Det innebär i allmänhet att bevisningen läggs fram genom en uppspelning av tings- rättens ljudupptagning eller genom en uppläsning av utsagan sådan den antecknats i tingsrättens dom. 12.5.2Tidigare reformer och reformförslag Reglerna om bevisupptagning i hovrätt tillhör de som ändrats relativt lite under de år varit i kraft. Den nuvarande lydelsen av 35 kap. 13 § andra stycket RB går tillbaka på en lagändring som gjordes . Ändringen innebar att parternas omedelbara inflytande över frågan om omförhör skulle komma till stånd togs bort (prop. 1988/89:95, bet. 1988/89:JuU23, rskr. 1988/89:288). föreslog i sitt förut nämnda betänkande (se avsnitt 12.2) att ändringsförbudet i tilltrosparagraferna skulle mjukas upp. Enligt förslaget skulle en ändring av tingsrättens dom få ske även om beviset inte togs upp på nytt i hovrätten, under förutsättning att beviset lades fram på ett sådant sätt att en tillförlitlig värdering av beviset ändå kunde göras. Som berörts i avsnitt 5.4.1 föreslogs också att förhör med vittnen m.fl. i tingsrätt med den hördes samtycke skulle kunna tas upp med videoteknik. Utredningen föreslog även att reglerna om förnyad bevisupptagning i hovrätt skulle återgå till den ordning som gällde års lagändring och som innebar att parterna hade ett direkt inflytande över frågan om omförhör. Ändrade regler för bevisupptagning i hovrätt har föreslagits även från domstolshåll. I promemorian Effektivare hovrättsförfarande (Ju1999/ 4445/DOM), som upprättats av en av hovrätterna sammansatt process- grupp och lämnats in till , har det föreslagits att tilltrosparagraferna avskaffas och att bevisning skall tas upp på nytt endast om hovrätten finner att det föreligger särskilda skäl. Enligt förslaget kan särskilda skäl för omförhör tänkas vara för handen när hovrätten i ett tilltrosfall behöver göra en direkt iakttagelse av vittnet eller när oklarheter i utredningen eller ny bevisning föranleder kompletterande frågor till den hörde. 12.5.3Nya former för presentation av muntlig bevisning Regeringens förslag: Muntlig bevisning i hovrätten skall som huvud- regel läggas fram genom den videoupptagning som gjorts av förhöret i tingsrätten. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se Ds 2001:36 s. 95 f). Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland Hovrätten för Nedre , Justitiekanslern, , Riks- åklagaren, fakultetsnämnderna vid och samt , ställer sig övervägande positiva till förslaget. De som är negativa, bl.a. , och Hovrätten för , anlägger synpunkter på framför allt frågor som rör videoupptagningen och enskildas personliga integritet. Hovrätten över och och förordar att reformen föregås av en försöksverksamhet vid vissa domstolar. Skälen för regeringens förslag: I arbetet med att skapa ett mer ändamålsenligt hovrättsförfarande är frågor om den form i vilken muntlig bevisning som har tagits upp i tingsrätten skall presenteras i hovrätten en av de principiellt och praktiskt viktigaste. Reglerna om detta bör vara anpassade till hovrätternas roll i rättskipningen. Vidare bör de vara utformade på ett sätt som skapar de bästa förutsättningarna för att nå fram till materiellt riktiga avgöranden och det utan handläggnings- åtgärder som tynger processen i onödan. Det är också viktigt att lagstiftningen utformas från ett medborgarperspektiv, vilket bl.a. innebär att situationen för vittnen och brottsoffer måste uppmärksammas särskilt. Reglerna bör dessutom vara begripliga och lätta att tillämpa. Som framgått i avsnitt 12.3 anser regeringen att tyngdpunkten i rätt- skipningen bör ligga i första instans. Förfarandet i hovrätten bör därför inriktas på en granskande överprövning av tingsrättens avgörande, inte på en omprövning. Nuvarande regler innebär att den muntliga bevisningen i stor utsträckning tas upp på nytt i hovrätten. För att ge hovrätten den överprövande funktion som den bör ha och tydliggöra att tyngdpunkten i rättskipningen ligger i första instans är det en fördel om bevisvärderingen i hovrätt i stället i högre grad kan ske på i stort sett samma material som tingsrätten grundat sin prövning på. Att den muntliga bevisningen i stor utsträckning måste tas upp på nytt har nackdelar även från bevissynpunkt. Minnet hos vittnen och andra som skall höras kan ha försvagats efter förhöret i tingsrätten. finns en risk för att vittnet vid förhöret i hovrätten mer strävar efter att minnas vad han eller hon sagt vid tingsrättsförhöret än vad som verkligen inträffat. Till detta kommer risken för att vittnen och andra som hörts har utsatts för påtryckningar efter förhöret i tingsrätten. Intresset av att hovrätten skall ha bästa möjliga underlag för sitt avgörande kan alltså inte anses innebära att ett omförhör mer allmänt skulle vara att föredra. Ett vittnesmål i tingsrätten, som lämnas i närmare anslutning till den aktuella händelsen än berättelsen i hovrätten, ger i många fall ett bättre uttryck för vittnets verkliga iakttagelser och därmed ett bättre underlag för hovrättens avgörande än ett omförhör. I synnerhet gäller detta om hovrätten har möjlighet att ta del av förhörsutsagan genom en videoupptagning från förhöret i tingsrätten. Principen om det bästa bevismedlet har ansetts kräva att muntlig bevisning i stor utsträckning tas upp på nytt, trots de nackdelar som är förknippade med en sådan ordning. Möjligheterna att lägga fram bevisning som tagits upp i tingsrätten genom en videoupptagning föränd- rar emellertid i grunden formerna för hur den muntliga bevisningen kan läggas fram i hovrättsprocessen. Enligt regeringens mening utgör nämligen en uppspelning i hovrätt av ett förhör som i tingsrätten doku- menterats genom en videoupptagning ett generellt sett lika gott underlag för bevisvärderingen som ett omförhör. Mot bakgrund av de olägenheter som är förenade med att förhör tas upp på nytt kan det i många fall rent av vara så att en videouppspelning är att föredra från bevisvärderings- synpunkt, särskilt om det finns möjlighet att komplettera uppspelningen med ett tilläggsförhör, något som föreslagits i avsnitt 11.4. Det kan i detta sammanhang nämnas att enligt nyare vittnespsykologisk forskning tenderar domare i allmänhet att sätta en övertro till betydelsen av att vittnen hörs inför rätten jämfört med att vittnesuppgifterna presenteras genom en videoupptagning (, Deception Detection, Moderating Factors and Accuracy, , 2001). I promemorian har, mot den angivna bakgrunden, föreslagits att muntlig bevisning i hovrätten som huvudregel skall läggas fram genom den videoupptagning som gjorts av förhöret i tingsrätten. En majoritet av remissinstanserna har i allt väsentligt ställt sig bakom detta förslag. Bland annat har framhållits att det är angeläget att domstolarna utnyttjar den tekniska utvecklingen för att åstadkomma ett ändamålsenligt och kostnadseffektivt domstolsförfarande. Flera remissinstanser, bl.a. många åklagarmyndigheter, har poängterat de fördelar det föreslagna förfarandet skulle ha för hovrätternas möjligheter att göra en riktig bevisvärdering. De som är negativa har framför allt synpunkter på frågor som rör själva videoupptagningen. Dessa frågor har behandlats i avsnitt 5.4.1 (förut- sättningarna för att göra en videoupptagning) och avsnitt 5.4.3 (sekretess för bilduppgifterna i videoupptagningen). Regeringen anser att promemorians förslag bör genomföras. Om den muntliga bevisningen kan läggas fram i hovrätten genom en video- uppspelning i stället för ett omförhör, kan flera positiva effekter uppnås. Genom att hovrätten i större utsträckning kommer att grunda sin bedömning på samma material som tingsrätten eventuellt med ett kompletterande tilläggsförhör betonas hovrättens kontrollerande funk- tion även i fråga om bevisvärderingen. Färre omförhör innebär även att hovrättsprocessen kan bli effektivare. kunna genomföras under smidigare former och vissa mål som enligt Prop. 2004/05:131 dagens regler hade krävt en huvudförhandling kommer att kunna avgöras Antalet huvudförhandlingar som måste ställas in p.g.a. att vittnen eller andra förhörspersoner uteblir kan antas minska.