prop · GS03162 · 2005-06-14 00:00:00 — Härigenom garanteras att utbildning på avancerad nivå är något annat än utbildning på grundnivå. Det förslag till beskrivning av utbildning på avancerad nivå som remitterats i det kompletterande förslaget uttrycker en sådan fördjupning. Regeringen föreslår dock vissa justeringar i beskrivningen med utgångspunkt i remissynpunkterna. För att öka tydligheten i beskrivningen av vad som karaktäriserar utbildning på avancerad nivå föreslår regeringen att beskrivningen skall inledas med att Utbildning på avancerad nivå skall innebära fördjupning av kunskaper, färdigheter och förmågor i förhållande till utbildning på grundnivå i stället för vad som föreslogs i remissen, nämligen att Utbildning på avancerad nivå skall innebära fördjupning eller annan vidareutveckling i förhållande till utbildning på grundnivå . Därmed blir det tydligt att utbildning på avancerad nivå alltid skall karaktäriseras av fördjupning som kan innebära, men inte alls behöver vara, en fördjupning inom ett enda ämne. Utbildning på avancerad nivå skall vidare enligt regeringens förslag karaktäriseras av att studentens förmåga att självständigt integrera och använda kunskaper ytterligare utvecklas. Därtill skall utbildningen utveckla studenternas förmåga att hantera komplexa företeelser, frågeställningar och situationer samt utveckla studenternas förutsätt- ningar för yrkesverksamhet som ställer stora krav på självständighet eller för forsknings- och utvecklingsarbete, såsom föreslogs i det komp- letterande förslaget. Regeringen anser inte att det behöver göras något tillägg med konstnärligt utvecklingsarbete i slutet av beskrivningen av avancerad nivå, vilket flera av de konstnärliga högskolorna anser. Forsknings- och utvecklingsarbete omfattar även konstnärligt utvecklingsarbete. Utbildning på avancerad nivå bör, enligt regeringens uppfattning, kunna förbereda för såväl forsknings- och utvecklingsarbete som annan kvalificerad yrkesverksamhet. Någon uppdelning av utbildningen i en forskningsförberedande och en yrkesförberedande inriktning avses inte. Utgångspunkten för regeringens förslag till beskrivning av avancerad nivå har varit den övergripande referensram för examina (European Framework for Qualifications) som utarbetats inom ramen för Bologna- processen och som beskrivs mer utförligt i avsnitt 6.3. Nivåbeskriv- ningarna inom den övergripande referensramen är formulerade som förväntade studieresultat (learning outcomes) och beskriver de kunskaper som varje student normalt förväntas ha då studenten tar en examen som associeras till någon av nivåerna. Referensramens beskrivningar av förväntade studieresultat på den andra nivån har således utgjort utgångspunkt för förslaget ovan, men omformulerats för att inte ange förväntade resultat utan vad som skall karaktärisera utbildning på den avancerade nivån. Beskrivningen av förväntade studieresultat bör, som redan framhållits, göras i examensbeskrivningarna för respektive examen. Som redan framgått föreslår regeringen att utbildning på forskarnivå skall bygga på kunskaper från utbildning på avancerad nivå och därmed naturligtvis också på kunskaper från utbildning på grundnivå. Ingen ändring föreslås av den beskrivning som görs av forskarutbildning i högskolelagen, utan regeringen anser att den fortsatt skall utgöra beskrivning av vad som karaktäriserar utbildning på forskarnivå. Regeringen anser, i likhet med många remissinstanser, att utvecklingen av förmågan att självständigt bedriva forskning är central för forskarutbildningen och därför även i fortsättningen bör uttryckas i högskolelagen. har forskarutbildningen förberett också för andra yrken och arbetsuppgifter än egen självständig forskning, och denna roll blir allt viktigare i takt med att kraven på att kunna skapa, tillgodogöra sig och tillämpa ny kunskap blir högre i olika samhälls- sektorer. Högskolelagens beskrivning innebär inte att alla disputerade skall arbeta med egen självständig forskning. De kunskaper och färdigheter som krävs för att bedriva forskning, och de erfarenheter av egen forskning som forskarutbildningen ger, är dock värdefulla och tillämpbara i många olika sammanhang. Regeringen instämmer i bedömning att de forskarutbildades generalistkompetens förtjänar att betonas starkare, vilket också lyftes fram i Bergenkommunikén. Utrymmet för att göra detta är dock större i den mer utförliga examensbeskrivning som bör tas fram för doktorsexamen. Förväntade studieresultat (learning outcomes) är ett centralt begrepp inom högskolepedagogiken och ett nyckelbegrepp inom Bologna- processen. Begreppet förväntade studieresultat används på alla nivåer, från de beskrivningar av varje nivå som fastslagits inom ramen för Bolognasamarbetet till enskilda kurser. Till stor del handlar det om att övergå från ett lärarcentrerat till ett studentcentrerat och målorienterat pedagogiskt synsätt. Den grundläggande principen är i korthet att planeringen av kurser och utbildningar skall ske utifrån beskrivningar av de kunskaper som studenterna förväntas ha tillägnat sig vid slutet av kursen eller utbildningen. Kunskap innefattar i det här sammanhanget flera olika kunskapsformer, såsom faktakunskaper, förståelse, förtrogen- het och färdigheter. Det är regeringens bedömning att lärosätena bör ange mål som beskriver studentens förväntade studieresultat vid avslutad kurs för samtliga kurser på grundnivå och avancerad nivå. Det bör ankomma på regeringen att meddela bestämmelser om detta. Genom att formulera mål för varje kurs tydliggörs vilka kunskaper varje student förväntas ha vid slutet av kursen för att bli godkänd. De beskrivningar i högskolelagen som föreslås för utbildning på grundnivå respektive avancerad nivå bör enligt regeringens bedömning avspeglas i målen för kurser som tillhör grundnivå respektive avancerad nivå. Detta innebär att det är målen för varje kurs som bör avgöra kursens nivåtillhörighet. Därmed bör inte en kurs kunna tillhöra flera nivåer. Huruvida en utbildning till en examen på grundnivå kan innehålla någon kurs på avancerad nivå och vice versa är något som lärosätena själva bör få avgöra med utgångspunkt i de krav som ställs upp i examensbeskriv- ningarna. Som framgår av regeringens överväganden i avsnitt 8.5 angående tillträdesbestämmelserna för utbildning på forskarnivå och i avsnitt 6.8 om studietiden för doktorsexamen bör kurser på avancerad nivå kunna ingå även i utbildning på forskarnivå. Ett av de centrala verktygen för att öka mobiliteten inom är European () som beskrivs närmare i avsnitt Inom ECTS finns en rad gemensamma principer för hur lärosäten Prop. 2004/05:162 skall redovisa information om t.ex. förväntade studieresultat i kurser och program i ett s.k. informationspaket eller en kurskatalog. Regeringens bedömning att mål bör formuleras för varje kurs ansluter därmed även till ECTS. Regeringens bedömning: Alla examensbeskrivningar bör följa en Examensbeskrivningar med beskrivningar av förväntade studieresultat bör införas för alla generella och Examensbeskrivningarna för yrkesexamina bör Omfattningen av samtliga examina bör anges med ett exakt antal Högskoleingenjörsexamen bör omfatta 120 poäng. Krav på ett självständigt arbete (examensarbete) bör ställas för samtliga examina på grundnivå och avancerad nivå. det självständiga arbetet bör relateras till kursfordringarna för Kravet på fördjupning på 60-poängsnivån i huvudämnet för kandidatexamen och på 80-poängsnivån för magisterexamen bör utgå Projektgruppens förslag: Mål för vilka kunskaper och insikter, färdigheter och förmågor som studenterna skall ha uppnått vid examen samt vilka värderingar och förhållningssätt som skall bibringas studenterna skall formuleras i examensordningen, bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100) och bilagan till förordningen (1993:221) för , för kandidatexamen och för masterexamen om 80 poäng. I målen skall progressionen i utbildningen som helhet mellan examina på olika nivåer beskrivas. examensbeskrivning skall det finnas hänvisningar till målen i 1 kap. 9 § högskolelagen (1992:1434). En gemensam struktur skall utarbetas för beskrivningen av yrkesexamina i examensbilagorna. Den skall utformas enligt den struktur som föreslås för generella examina. Därutöver kopplas beskrivningen till ett reglerat yrke. Nuvarande yrkesexamensbeskrivningar skall revideras med utgångspunkt i den föreslagna strukturen. Krav på självständigt arbete (examensarbete) skall ställas för samtliga För examina som omfattar minst 160 poäng skall det självständiga arbetets omfattning vara minst 20 poäng. omfattar minst 120, men mindre än 160 poäng och för påbyggnads- examina på avancerad nivå som omfattar minst 40 poäng, skall det självständiga arbetets omfattning vara minst 10 poäng. omfattar mindre än 120 poäng bör inga specifika krav ställas på det självständiga arbetets poängomfattning. Alla examina skall anges med ett exakt antal poäng och kandidatexamen skall därmed i fortsättningen omfatta exakt 120 poäng. Yrkeshögskoleexamen, vilken föreslås vara en generell examen, skall omfatta 80 poäng. Projektgruppen anser att för de yrkesexamina som i dag omfattar ett minsta antal poäng skall det anges ett exakt antal poäng. Högskoleingenjörsexamen skall omfatta 120 poäng. Kraven på fördjupning på 60-poängsnivån i huvudämnet skall tas bort i examensbeskrivningen för kandidatexamen. Krav på fördjupning i huvudämne på en viss poängnivå skall heller inte gälla för den föreslagna masterexamen. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna stöder förslagen om att generella examina skall ges egna mål enligt en viss struktur och att yrkesexamensbeskrivningarna skall revideras. anför att det är viktigt att examensbeskrivningarna inte är så detaljerade att de hindrar utvecklingen av utbildningen. (numera ) skriver att examensmålen för generella examina måste formuleras så att skilda ämnestraditioner ryms. i , m.fl. anser att lärarexamens struktur med en gemensam examensbeskrivning för flera olika inriktningar och utbildningslängder bör bli föremål för ytterligare utredning. , m.fl. pekar på att också den kortare masterexamen bör ha en fullständig examensbeskrivning och inte en mer begränsad som projektgruppen föreslog. avstyrker att samma starka koppling mellan yrkeskrav och yrkesexamens- beskrivningarna skall gälla för alla yrkesexamensbeskrivningar. Jurist- utbildningen förbereder t.ex. för fler yrken än sådana som är reglerade. Flera konstnärliga högskolor anser att de förslag till examens- beskrivningar för de generella examina som framförts av projektgruppen är svåra att tillämpa på konstnärliga utbildningar. framför att rubriken värderingar och förhåll- ningssätt är missvisande och inte för tankarna till kritiskt tänkande och vetenskapligt förhållningssätt som målens innehåll avser. De flesta remissinstanser som kommenterat förslaget om att examinas omfattning skall anges med ett exakt antal poäng ger det sitt stöd. Flera remissinstanser pekar på att förslaget leder till större tydlighet i examen. , och anför dock att exaktexamen leder till en minskad flexibilitet. Stiftelsen skriver att det bör vara möjligt att läsa mer än en aktuell examens omfattning och att detta klart skall framgå i examensbeviset. och anser att även masterexamen bör vara en s.k. exaktexamen och inte ha två olika omfattningar som projektgruppen föreslår. Stiftelsen stöder förslaget om att högskoleingenjörsexamen bör omfatta 120 poäng men anser att skillnaden mellan högskoleingenjörsexamen och kandidatexamen bör klargöras i examensordningen. och skriver att även tandhygienistexamen bör omfatta 120 poäng. Tekniska högskolan, Stiftelsen m.fl. anser att civilingenjörsexamen bör omfatta 200 poäng. menar att även lärarexamen bör vara exakt och att de alternativa poängtalens roll bör klargöras. De flesta remissinstanser som kommenterat frågan om självständigt arbete stöder förslaget. i , , , och anför att ett självständigt arbete om minst 20 poäng bör krävas för den tvååriga masterexamen. anser också att för längre yrkesexamina på avancerad nivå bör kravet också vara minst 20 poäng. menar dock att kravet på 20 poäng självständigt arbete i vissa långa yrkesutbildningar kan leda till att andra viktiga utbildningsmoment måste utgå. anför att ytterligare krav på självständigt arbete förutom dem som föreslås av projektgruppen bör regleras av lärosätena själva. Projektgruppens förslag att den centrala regleringen av kravet på fördjupning på en viss poängnivå i huvudämnet för kandidatexamen och magisterexamen tas bort stöds av flera instanser, så som , , , , , (numera ), , , Högskolan på , , och . Flera av dem som stöder förslaget menar att det är viktigt att progressionen inte bara mellan examina utan även inom utbildningar understryks tydligare. Andra anser att progressionsbegreppet bör förtydligas. accepterar förslaget om slopat krav på fördjupning på en viss poängnivå i huvudämnet under förutsättning dels att master- utbildningen innebär en väsentlig progression i fråga om akademisk komplexitet, dels att det finns möjligheter att på lokal nivå reglera fördjupningskravet. Tekniska högskolan tar inte ställning för eller mot förslaget, men anser att det bör finnas möjligheter för lärosätena att reglera fördjupningskrav lokalt. , och anser att förändringen kan komma att kräva djupgående diskussioner inom och mellan lärosäten om avgränsningar och gränssnitt mellan olika kunskapsområden för att inte studentmobiliteten skall minska. De som avstyrker är bl.a. , , , , , Kungl. i , i , och akademikers centralorganisation. anser att ett slopat krav på fördjupning på en viss poängnivå i huvudämnet kommer att försvåra tillgodoräknande och erkännande eftersom en alltför hög variation av fördjupningen i kandidat- examen kommer att uppstå. skriver också att begreppet bredd leder tanken fel då alla studier på avancerad nivå måste innebära ett djup, även om den är utformad kring ett sammanhållande tema. menar att förslaget inte är konsistent med kravet på självständigt arbete, då självständigt arbete oftast kräver djupa kunskaper. Kravet på fördjupning i kandidatexamen som det uttrycks garanterar en progression inom varje examen, inte bara mellan dem. I praktiken kommer masternivåns förkunskapskrav enligt att innehålla krav på fördjupning, varför ett slopande av fördjupningskravet bara kommer att leda till minskad reglering och större variation. anser att begreppen fördjupning, breddning och progression bör definieras tydligare och helst från centralt håll för att undvika att varje lärosäte skapar sina egna definitioner, med svårigheter i tillgodoräknande och minskad mobilitet som följd. Det är också viktigt att finna sätt att beskriva progression på ett enkelt och entydigt sätt. anför att kravet på ämnesfördjupning är relevant för behörighet till forskarutbildning. anser att det är viktigt att progression på djupet inte kan ersättas av breddning helt och hållet. förslag: Högskolelagens allmänna mål skall kompletteras med mer detaljerade mål för doktorsexamen i examensordningen. Dessa skall formuleras enligt den struktur som ut- arbetas för examina på tidigare nivåer så att examensordningen omfattar hela progressionen från kandidat-, till master- och till doktorsexamen. Remissinstanserna: De allra flesta som kommenterat målen i examensordningen tillstyrker utredarens förslag. De invändningar som framförs rör målens konkreta utformning. och Stiftelsen menar att målen är för detaljerade. , akademikers centralorganisation och framhåller att målen för doktors- examen måste bli tydligt högre än målen för masterexamen och att denna skillnad inte är tillräckligt stor i utredarens förslag. Vissa konstnärliga högskolor anser att målen bör anpassas också för de konstnärliga områdena. Skälen för regeringens bedömning För att kunna åstadkomma en verklig jämförbarhet inom högre utbildning i enades ministrarna i Berlinkommunikén om att varje land borde utarbeta en referensram för jämförbara och förenliga kvalifikationer eller examina (qualifications framework) inom respektive lands högre utbildning. Detta underströks återigen i Bergenkommunikén. har ett förslag till en europeisk övergripande referensram för examina utformats på uppdrag av den s.k. (se avsnitt 5.3.2). Förslaget antogs av utbildningsministrarna i Bergen . Den övergripande referensramen består av beskrivningar för utbildning på de tre nivåerna i högre utbildning, och för korta utbildningsprogram på den första nivån, i form av förväntade studieresultat (learning outcomes). Varje nivå skall bygga på den föregående och ge möjlighet till tillträde till studier på nästa nivå. För alla nivåer utom den tredje beskrivs också den studieomfattning som normalt krävs för fullbordande av studier inom respektive nivå. Den europeiska övergripande referensramen för examina innehåller också en beskrivning av hur nationella examensordningar skall relatera till referensramen och ett förslag till hur nationella examensordningar bör utformas och vilka egenskaper sådana bör ha för att vara jämförbara med andra examensordningar i det europeiska området för högre utbildning. Till exempel framförs att nationella examensordningar bör beskriva examina och kvalifikationer i termer av omfattning, nivå, förväntade studieresultat, kompetenser och profil. Dessutom bör kopplingen mellan examensordningen och det nationella kvalitetssäkringssystemet vara Den europeiska referensramen för examina lämnar utrymme för mer detaljerade nationella beskrivningar. Nationella referensramar för examina finns redan eller håller på att introduceras i flera andra länder, bl.a. , , , och . Europeiska kommissionen har tagit ett initiativ till att utveckla ett förslag till en europeisk referensram för examina och kvalifikationer som skall omfatta all yrkesutbildning från gymnasium till forskarutbildning. Den svenska ordningen med examensbeskrivningar för examina inom högskoleutbildningen är en typ av referensram för examina. Examens- beskrivningarna för de svenska yrkesexamina är ett tydligt exempel på hur studentens kunskaper sätts i relation till målen för en viss examen. En nationell referensram för examina kan ha en rad funktioner. En av de viktigaste är att ge blivande studenter, studenter, arbetsgivare nationellt och utomlands, liksom utländska utbildningsanordnare, information om de examina som erbjuds inom utbildningssystemet. Detta inkluderar att visa vilka krav som gäller för att antas till utbildning som leder till examina, vilka krav som gäller för att uppnå en examen, hur olika examina relaterar till varandra och vilka möjligheter till arbete eller vidare utbildning som varje examen kvalificerar för. Mot bakgrund av de överenskommelser om nationella referensramar för examina som gjordes i Berlinkommunikén och Bergenkommunikén och den rapport som utarbetats inom ramen för Bolognasamarbetet om referensramar för examina, anser regeringen att en sådan referensram bör utarbetas även i . har uppgiften enligt förordningen (2003:7) med instruktion för att informera bl.a. om svensk högskoleutbildning och forskarutbildning. Denna uppgift bör, i enlighet med regeringens bedömning i avsnitt 5.8, förtydligas så att verket även har uppgiften att sammanställa och ge information om svensk högre utbildning och examina till såväl svenska som utländska myndigheter och lärosäten, i syfte att främja en korrekt värdering av svensk högre utbildning. bör enligt regeringens bedöm- ning även ansvara för att utarbeta en referensram för examina. Stommen i den svenska referensramen kommer att vara den reviderade examens- ordningen. Denna information bör finnas både på svenska och på engelska. I examensordningen, bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100) och bilagan till förordningen (1993:221) för , beskrivs vilka krav och mål som skall gälla för respektive yrkes- examen utöver de allmänna målen i 1 kap. 9 § högskolelagen (1992:1434). Sådana beskrivningar av förväntade studieresultat bör enligt regeringens uppfattning formuleras även för generella examina och för de konstnärliga examina som beskrivs i avsnitt 6.7. Även de nu- varande beskrivningarna av yrkesexamina bör revideras. Alla examens- beskrivningar bör följa en gemensam struktur. Beskrivningarna av de generella och konstnärliga examina bör, liksom beskrivningarna av yrkesexamina, visa vilken kunskaps- och kompetensnivå studenten skall ha uppnått för att kunna få respektive examen. De nya och reviderade examensbeskrivningarna bör ta sin utgångspunkt i den europeiska referensram för examina som beskrivits ovan. Därigenom skapas tydlighet i examenskraven och större jämförbarhet mellan olika examina nationellt och internationellt. Det skapar också en tydlighet för arbets- givare på såväl en nationell som en internationell arbetsmarknad. Formulerade förväntade studieresultat har också en viktig funktion som instrument vid bedömning av behörighet till studier på nästa nivå, vid tillgodoräknande och vid bedömning av reell kompetens. Tydligt formulerade examensbeskrivningar bör vidare kunna ge bättre förutsättningar att göra konsekventa bedömningar av utbildningens kvalitet vid olika lärosäten samt ge verket ett ändamåls- enligt instrument vid tilldelning och återkallande av examenstillstånd. Examensbeskrivningarna bör därför formuleras så att de så långt det är möjligt blir användbara för kvalitetssäkring av utbildningen. Beskrivningarna bör klart ange de kunskaper och kompetenser som krävs för vidare studier på nästa nivå och tillgodose kravet på s.k. anställningsbarhet, det vill säga att studenterna vid examen skall ha visat kompetens som gör att de kan fylla en funktion på arbetsmarknaden inom det område som utbildningen avser. Här är sådana kunskaper som är överförbara mellan olika ämnesområden viktiga att beskriva. Exempel på sådana kunskaper är kommunikationsförmåga samt förmåga att söka information och att självständigt tillägna sig nya kunskaper. Regeringen föreslår i denna proposition att examina i den högre utbildningen skall avläggas på grundnivå, avancerad nivå eller forskar- nivå (se avsnitt 6.2.1). För yrkesexamina innebär detta att de måste till- höra antingen grundnivå eller avancerad nivå. Avgörande för placeringen av examen bör vara dels de krav som ställs på studenten enligt examensbeskrivningen, dels examens omfattning i poäng. Regeringen anser att denna nivåindelning av examina medför ett behov av att revidera yrkesexamensbeskrivningarna så att de relaterar till de nivåbeskrivningar som regeringen i denna proposition föreslår skall införas i högskolelagen och till övriga examensbeskrivningar i examensordningen. Regeringen avser därför som ovan nämnts att se över yrkesexamensbeskrivningarna. Regeringen gav i uppdrag att göra en översyn av den sociala omsorgsutbildningen och socionomutbildningen (dnr U2002/2321/UH). Uppdraget innebar att analysera om nuvarande examensbeskrivningar för social omsorgsexamen och socionomexamen behöver ändras med hänsyn till de ändrade kompetenskraven inom relevanta verksamhetsområden, analysera om de båda examina bör sammanföras till en gemensam examen, göra en översyn av utbildningarnas längd och föreslå hur examensbeskrivningarna bör utformas så att kompetenskraven inom relevanta verksamhetsområden tillgodoses. I rapporten omsorgsutbildning och socionom- utbildning (HSV 2003:29 R), som överlämnades till regeringen , föreslår att de två yrkesexamina social omsorgs- examen och socionomexamen sammanförs till en, med beteckningen socionomexamen. föreslår vidare att den nya examen bör leda till en yrkesexamen omfattande 140 poäng. Förslaget har remitterats. I den kommande revideringen av examensbeskrivningarna kommer rapporten och remissyttrandena att ingå som underlag. Lärarutbildningen reformerades 2001 (prop. 1999/2000:135, bet. 2000/01:UbU3, rskr. 2000/01:5.). Härigenom samlades flera olika lärarexamina till en ny lärarexamen. Syftet med reformen var att den nya lärarexamen skulle ge en stor flexibilitet att utbilda lärare med ett stort antal inriktningar och kompetensprofiler.