prop · GT0359 · 2005-12-14 00:00:00 — Enligt regeringens mening torde dessa regler inte innebära något problem i förhållande till den regel som här föreslås. De särskilda åtalsprövningsreglerna syftar till att åklagaren gällande vis- sa brott överhuvudtaget inte skall föra någon talan med anledning av brottet om det inte är påkallat från allmän synpunkt. Den föreslagna åtalsprövningsregeln aktualiseras först då övriga förutsättningar för åtal föreligger som talan om företagsbot kan föras med anledning av brottet. Enligt regeringens mening är det uppenbart att åtalsbegränsningsregeln utgör ett avgränsat undantag från den allmänna huvudprincipen om åkla- gares åtalsplikt enligt 20 kap. 6 § . Skäl saknas därför att som föreslagits i promemorian, för de fall som inte omfattas av åtals- prövningsregeln, uttryckligen ange att det förhållandet att talan om före- tagsbot kan föras med anledning av ett brott inte skall hindra lagföring av den som begått det brott som ligger till grund för talan om företagsbot. Förslaget bör alltså inte genomföras i denna del. Regeringen anser därför sammanfattningsvis att en åtalsbegränsnings- regel bör införas som innebär att ett brott som kan föranleda talan om företagsbot och som dels har begåtts av oaktsamhet, dels inte kan antas föranleda annan påföljd än böter, får åtalas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. En konsekvens av den föreslagna åtalsprövningsregeln är att talan om företagsbot som huvudregel inte kommer att föras i samband med åtal för brott som omfattas av regeln. I stället kommer särskilt yrkande om före- tagsbot att framställas mot den näringsidkare i vars verksamhet ett brott har begåtts enligt den ovan nämnda förfarandelag. En sådan ordning innebär i sig inte några principiella nyheter. Motsva- rande situation kunde redan före företagsbotsregleringens tillkomst upp- komma i de fall särskild talan om förverkande riktats mot någon som inte var åtalad för brott (jfr prop. 1985/86:23 s. 57). När systemet med före- tagsbot infördes reglerades talan om särskild rättsverkan mot någon som inte var åtalad för brott i 17 § första stycket lagen (1946:804) om infö- rande av nya (RP). Där föreskrevs att, om en fråga om egendoms förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott angår någon som inte är tilltalad, skall talan föras mot honom eller henne. Vi- dare angavs att om sådan talan gäller, om inte annat särskilt är föreskri- vet, i tillämpliga delar vad som är föreskrivet om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare straff än böter. 17 § RP är upphävd. Förfa- randet regleras i stället i 2 § första stycket förfarandelag. Be- stämmelsen motsvarar i sak 17 § första stycket RP (jfr prop. 1986/87:6 s. 42). Vid företagsbotssystemets tillkomst gjordes, som nämnts ovan, vissa undantag från 17 § RP. Således infördes särbestämmelser som innebar att mål om företagsbot skall avgöras med nämnd, att företagsbot inte kan åläggas genom strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot samt att företagsbot bara kan åläggas efter yrkande av åklagare. tillämpas vad som i allmänhet gäller i fråga om rättegången i brottmål. I motiven berördes vissa problemställningar som kan bli aktuella när sär- skild talan om företagsbot förs mot den företagare eller det företag i vars verksamhet ett brott har begåtts. Det gäller bl.a. frågor om forum, delgiv- ning, utevarodom, överklagande, möjlighet för näringsidkare att anlita offentlig försvarare samt straffprocessuella tvångsmedel (jfr prop. 1985/86:23 s. 52 ff.). De överväganden som gjordes i det sammanhanget har fortfarande fog för sig. Med anledning av att en tillämpning av bestämmelserna förfarandelag blir huvudregel för samtliga fall där åtalsprövningsre- geln är tillämplig, finns här anledning att särskilt beröra vissa ytterligare processuella frågor. Utgångspunkten är, som berörts ovan, att bestäm- melser om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare straff än böter är tillämpliga vid talan om företagsbot enligt förfarandelag. Ge- nom uttrycket "i tillämpliga delar" i 2 § första stycket i förfarandelagen markeras emellertid att det kan finnas undantag. Sådana undantag torde enligt regeringens mening främst avse de regler i som tar sikte på enskilda individer. Således gäller undantag t.ex. för sådana bestämmelser som handlar om den misstänktes personliga närvaro, häkt- ning och reseförbud m.m. i de fall svaranden är en juridisk person. Hänvisningen till allmänna regler innebär bl.a. att talan om enskilt anspråk bör kunna framställas i mål om företagsbot. Ett sådant anspråk torde kunna riktas mot den näringsidkare mot vilken talan om företagsbot förs. De sakliga skäl som motiverar möjligheten att föra talan om enskilt anspråk i brottmålsprocessen talar enligt regeringens mening för att motsvarande möjlighet skall finnas om talan förs enligt förfarandelag. En talan om enskilt anspråk förutsätter endast att det finns ett åtal för brott och enligt lag skall ju för sådan talan i tillämpliga delar gälla vad som är föreskrivet om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare straff än böter. Ett enskilt anspråk skulle således kunna vara grundat på brottet. Åklagaren skulle därmed ha viss skyldig- het att föra målsägandens talan i enlighet med bestämmelserna i 22 kap. . Av processekonomiska skäl torde det ofta vara lämp- ligt om talan om företagsbot och skadeståndsskyldighet kan föras vid samma tillfälle. Vidare bör nämnas att det för prövning i hovrätten av en dom om före- tagsbot krävs prövningstillstånd (jfr 49 kap. 13 § och NJA 1995 s. 351 I och RH 1994:60 och 61). De förslag som an- tagits av om ändring av nämnda bestämmelse innebär inte nå- gon förändring i detta avseende (se prop. 2004/05:131 s. 259 och s. 439, bet. 2004/05:JuU29, rskr. 2004/05:307). Som nämnts i förarbetena till företagsbotsregleringen är det, under de förutsättningar som anges i 21 kap. 3 a § , möjligt att förordna offentlig försvarare vid en talan enligt förfarandelag. Svaranden i målet skall alltså betraktas som tilltalad. Detta synes i prin- cip kunna gälla även det fallet att svaranden är en juridisk person. Att företagsbot i vissa fall blir en primär sanktion torde enligt regeringens mening inte i sig påverka rätten till offentlig försvarare. Däremot påver- kas den rätten t.ex. av frågan om hur komplicerat ett mål är. Slutligen bör beröras frågan om målsägandes rätt att föra särskild ta- Prop. 2005/06:59 lan om företagsbot. Frågan har prövats när det gäller tillämpningen av 17 § RP i förhållande till förverkande. I NJA 1986 s. 829 var frågan om en målsägande kunde föra särskild talan om förverkande av egendom som skulle ha frambragts genom förfalskning, trots att talan inte hade grundats på förfalskningsbrottet utan på påståendet att egendomen kunde befaras komma till brottslig användning. fann att be- stämmelserna i om målsägandens subsidiära åtalsrätt skulle äga motsvarande giltighet vid tillämpning av 17 § RP och gav målsäganden rätt att föra särskild talan om förverkande. Motsvarande möjlighet torde enligt regeringens uppfattning finnas vid särskild talan om företagsbot enligt förfarandelag. 9 Företagsbot genom strafföreläggande Företagsbot kan endast åläggas efter prövning i domstol. Som redovisats ovan berördes frågan om företagsbot skulle kunna åläggas genom straffö- reläggande när systemet med företagsbot infördes. Det ansågs emellertid uppenbart att så inte borde kunna ske. En sådan ståndpunkt var naturlig med utgångspunkt från att företagsboten då främst var tänkt att bli till- lämplig vid förhållandevis allvarlig brottslighet. Det infördes därför i 48 kap. 5 § en uttrycklig särreglering som uteslöt använd- ningen av strafföreläggande och ordningsbot vid företagsbot (prop. 1985/86:23 s. 56). föreslog, med hänsyn till att sanktionen enligt dess förslag skulle omfatta också mindre allvarlig brottslighet, att en möjlighet att utdöma företagsböter genom strafföreläggande borde infö- ras för brott som ingick i det s.k. selektiva urvalet. Lagtekniskt föreslog utredningen en lösning som innebar att strafföreläggande avseende före- tagsböter integrerades i systemet avseende strafföreläggande i 48 kap. . Regeringens förslag: Företagsbot skall kunna åläggas med tillämp- ning av strafföreläggandeinstitutet. När företagsbot åläggs någon mot vilken det föreligger förutsättningar för åtal skall förfarandet ske i en- lighet med regleringen i 48 kap. . När ett föreläggan- de av företagsbot utfärdas i annat fall skall detta ske med stöd av en ny bestämmelse i lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid för- verkande m.m. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Vissa lagtekniska och språkliga justeringar har dock gjorts. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna är positiva till försla- get eller har lämnat det utan erinran. i och i har tillstyrkt förslaget Prop. 2005/06:59 eller har inte haft någon synpunkt på det. och i är positiva till förslaget i och för sig men förutspår att strafförelägganden inte kommer att utfärdas i någon större omfattning innan en domstolspraxis hunnit utvecklas. Åkla- garmyndigheten i anser att det kan finnas ett visst utrymme för att tillämpa strafföreläggandeinstitutet i förhållande till företagsbot men me- nar att centrala råd och anvisningar är viktiga. ombudsmän () avstyrker dock förslaget i denna del. En grundläggande förutsätt- ning för införande av en möjlighet att ålägga företagsbot genom straffö- reläggande är, enligt JO:s mening, att det finns en någorlunda stadgad domstolspraxis på området. En sådan praxis saknas . ifrågasätter också att företagsbot skall kunna åläggas genom strafföreläggande. Hovrätten över och anser att de föreslagna reglerna om strafföreläggande och åtalsprövning riskerar att medföra att det personliga ansvaret inte utreds och att gärningsmannen inte åtalas och döms, vilket leder tankarna till ett strikt ansvar för när- ingsidkaren för handlingar som enskilda arbetstagare utfört i närings- verksamheten. Vissa remissinstanser, bl.a. , och i har pekat på riskerna med en icke enhetlig rättstillämpning om systemet med strafföreläggande in- förs så länge praxis saknas på området. En förutsättning för att företags- bot skall kunna utdömas genom strafföreläggande är enligt Åklagarmyn- digheten i att Riksåklagaren utfärdar föreskrifter i frågan. Skälen för regeringens förslag En utgångspunkt för reformeringen av systemet med företagsbot är att sanktionen skall effektiviseras. En viktig åtgärd är därför, som föresla- gits, att tillämpningsområdet utvidgas så att systemet med företagsbot även omfattar mindre allvarlig brottslighet. För att företagsbotsinstitutet skall bli ett praktiskt användbart verktyg i kampen mot brott som begås i näringsverksamhet är det enligt regeringens mening också naturligt att försöka förenkla hanteringen av företagsbot. Förenklade förfaranderegler är vidare betydelsefullt ur ett ekonomiskt perspektiv. Regeringen anser därför, i likhet med vad som anförts i promemorian, att starka skäl talar för att företagsbot skall kunna åläggas genom ett förfarande som motsva- rar strafföreläggande. Vissa remissinstanser har ifrågasatt lämpligheten av att införa en möj- lighet att ålägga företagsbot genom strafföreläggande innan en fast dom- stolspraxis har utbildats på området. Regeringen har förståelse för att åläggande av strafföreläggande avseende företagsbot skulle underlättas av en fast domstolspraxis. väger de effektivitetsskäl som redo- visats ovan tungt. Problemen bör inte heller överdrivas. Som Företags- botsutredningen har påpekat är strafföreläggandeinstitutet väl avpassat till den stora majoritet av förhållandevis lindriga brott som talan om före- tagsbot med den utvidgade regleringen torde komma att grundas på. Företagsboten torde regelmässigt kunna utmätas enligt tämligen scha- blonmässiga grunder där gärningens objektiva karaktär står i centrum. Till det kommer att och riksåklagaren har möjlighet att utfärda allmänna råd och anvisningar som behövs för att uppnå enhet- lighet och följdriktighet vid åklagarnas rättsillämpning. I likhet med bl.a. i anser regeringen att sådana allmänna råd vore av värde. Att företagsbot åläggs genom strafföreläggande i stället för efter en prövning i domstol medför ingen skillnad när det gäller bestämmande av företagsbotens storlek. Åklagaren skall i det enskilda fallet bestämma företagsboten efter vad han eller hon anser att brottsligheten bör föranle- da. Även när det gäller frågan om bestämmande av botens storlek torde allmänna råd och anvisningar från och riksåklaga- ren kunna vara till hjälp. Som utvecklats i promemorian kan det diskuteras om institutet straffö- reläggande bör användas för annat än straff eller straff kombinerat med särskild rättsverkan av brott. Det kan hävdas att det rent terminologiskt förefaller mindre tilltalande att använda beteckningen strafföreläggande om inte föreläggandet tar sikte på straff. Härvid bör emellertid observeras att det redan enligt gällande rätt är möjligt att utdöma villkorlig dom, som inte är ett straff utan en påföljd, genom strafföreläggande. kan alltså sägas till viss del vara inkonse- kvent i terminologiskt och begreppsmässigt hänseende. Mot denna bak- grund bör de rent terminologiskt grundade invändningarna mot att an- vända ålägga företagsbot inte tillmätas någon avgörande betydelse. Nästa fråga är hur en sådan ordning bör utformas. Företagsbotsutred- ningen föreslog, som nämnts ovan, en lagteknisk lösning som innebar att strafföreläggande avseende företagsböter skulle integreras i regleringen i 48 kap. . Mot bakgrund av att systemet med företagsbot enligt regeringens förslag skall behållas och att det inte skall införas nå- got straffansvar för juridiska personer anser regeringen dock att en sådan lösning är mindre lämplig. En för bärande princip är att balken endast skall re- glera tvistemål i allmänhet samt brottmål och förstadier till brottmål. När det gäller brottmål har det funnits en strävan att fall som har likheter med brottmål men som faktiskt inte angår någon som skall bestraffas skall regleras särskilt. Hänvisningar skall därvid ske till (jfr t.ex. 38 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lag- överträdare, 17 § bötesverkställighetslagen (1979:189), 8 § lagen (1986:436) om näringsförbud, 8 § lagen (1985:206) om viten, samt 2 § lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. (förfarandelag). Enligt regeringens mening bör denna systematik beva- ras. I finns bestämmelser som rör särskild rättsverkan av brott. Det förutsätts då, som anförts ovan, att förutsättningar för åtal är uppfyllda beträffande den förelagde. Fall som uteslutande rör särskild rättsverkan av brott regleras däremot i ovan angivna förfarande- lag. Mot denna bakgrund anser regeringen, i likhet med vad som anförts i promemorian, att föreläggande av företagsbot med stöd av 48 kap. rätte- gångsbalken endast skall kunna avse fall när företagsbot åläggs någon mot vilken det föreligger förutsättningar för åtal. När ett separat föreläg- gande av företagsbot skall utfärdas utan att frågan om ansvar för brottet tas upp skall detta endast kunna ske med stöd av en ny bestämmelse i Prop. 2005/06:59 förfarandelag. Regelverket avseende själva strafföreläggandein- stitutet i 48 kap. föreslås dock bli tillämpligt även för sistnämnda förelägganden. Regeringen anser därför sammanfattningsvis att företagsbot skall kun- na åläggas med tillämpning av strafföreläggandeinstitutet. När företags- bot åläggs någon som är misstänkt för brott skall förfarandet ske i enlig- het med regleringen i 48 kap. . När ett föreläggande av företagsbot utfärdas i annat fall skall detta ske med stöd av en ny be- stämmelse förfarandelag. 9.3 Beloppsgränser för föreläggande av företagsbot Regeringens förslag: Företagsbot skall kunna åläggas genom straffö- reläggande om boten avser ett belopp som inte överstiger . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har lämnat förslaget Riksåklagaren anser dock att den föreslagna gränsen för att få utfärda strafföreläggande är oproportionerligt låg, 1/20 i förhållande till det maximala belopp som en företagsbot kan bestämmas till enligt förslaget, samt att det vid en jämförelse med strafföreläggande avseende dagsböter förefaller avsevärt mer rimligt att tillåta strafföreläggande för företagsbot upp till i vart fall hälften av det maximala beloppet, dvs. i menar att möjligheten bör finnas att i uppenbara fall kunna använda strafföreläggandeinstitutet även då fråga är om högre botbelopp. boten inte bör avse ett belopp som överskrider . över och och menar att det föreslagna beloppet ligger på en alltför hög nivå. Enligt hovrättens mening bör ärenden av sådan omfattning handläggas i domstol. området bör överlämnas åt domstolarna. I avvaktan på det bör strafföre- läggande avseende företagsbot endast kunna omfatta mer bagatellartade Skälen för regeringens förslag: Enligt regeringens mening är det vik- tigt att det finns en gräns för hur stränga sanktioner som får utfärdas ge- I såväl promemorian som av Företagsbotsutred- ningen föreslogs ett belopp om som en övre gräns. att det därigenom borde finnas utrymme för att använda strafföreläggan- de vid de flesta överträdelser, som intresset av en fullständig domstolsprövning tillgodoses vid en mer ingripande sanktion. Mot detta förslag har Riksåklagaren anfört att den föreslagna belopps- gränsen riskerar att bidra till att åklagare väljer att bestämma en företags- bot till ett för lågt belopp, om man tar hänsyn till allvar i gärningen m.m., för att kunna använda sig av institutet strafföreläggande. En annan risk är enligt Riksåklagaren att strafförelägganden i princip aldrig kan användas mot större företag, eftersom det där med automatik bör bli fråga om hög- re belopp än för mindre företag, även vid inte fullt så allvarliga överträ- Riksåklagaren menar därför att det högsta beloppet för föreläg- gande bör sättas påtagligt högre. har emellertid Hovrätten över och menat att företagsbot bör kunna åläggas genom Prop. 2005/06:59 strafföreläggande endast om den avser betydligt lägre belopp än 500 000 Vid en samlad bedömning anser regeringen, i likhet med vad som an- förts av och i promemorian, att ett maximibe- lopp på får anses väl avvägt. Det medför att utrymmet för att meddela strafföreläggande inte blir alldeles obetydligt. torde, normalt sett, kunna sägas att brott som föranleder en företagsbot på mer än är så allvarliga att de regelmässigt bör bli föremål för prövning i allmän domstol. Det föreslås därför att det maximala belopp vid vilket strafföreläggande kan användas för att ålägga företagsbot sätts till . 10 Rättsverkan av utländsk dom I 2 kap. 5 a § finns bestämmelser om utländsk brottmåls- doms rättsverkningar i . I paragrafen regleras bl.a. principen ne bis in idem, dvs. att en utländsk brottmålsdom under vissa förutsättningar skall utgöra hinder mot en ny lagföring i för samma gärning. Huvudregeln anges i första stycket. Av den följer att om fråga om an- svar för gärning har prövats genom utländsk dom som vunnit laga kraft och som meddelats antingen i den stat där gärningen förövats eller i en stat som har tillträtt någon av de överenskommelser som anges i fjärde stycket, får den tilltalade inte här i riket lagföras för samma gärning, om han eller hon har frikänts från ansvar eller förklarats skyldig till brottet utan att påföljd har ådömts, om ådömd påföljd har verkställts i sin helhet eller verkställigheten pågår, eller om ådömd påföljd har bortfallit enligt lagen i den främmande staten. Beträffande vissa brott görs i andra stycket undantag från denna rätts- verkan av utländsk dom, såvida inte lagföringen i den främmande staten har skett på begäran av svensk myndighet eller sedan personen överläm- nats eller utlämnats från för lagföring. Undantagen avser brott som har förövats här i riket eller utom riket mot svenskt offentligt intres- se samt kapning, sjö- eller luftfartssabotage, flygplatssabotage, penning- förfalskning, försök till sådana brott, folkrättsbrott, olovlig befattning med kemiska vapen, olovlig befattning med minor, osann eller ovarsam utsaga inför en internationell domstol, terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott eller försök till sådana brott samt brott som avses i 5 § samma lag, och brott för vilket det lindrigaste straf- fet enligt svensk lag är fängelse eller däröver. Bland de överenskommelser som räknas upp i fjärde stycket finns bl.a. konventionen om skydd av Europeiska gemenska- pernas finansiella intressen (bedrägerikonventionen) och det andra proto- kollet till konventionen om skydd av Europeiska ge- menskapernas finansiella intressen. 10.2Utländsk brottmålsdoms rättsverkan i förhållande till juridiska personer Regeringens bedömning: Det bör inte genomföras någon förändring i fråga om regleringen av utländsk brottmålsdoms rättsverkan (princi- pen ne bis in idem) i förhållande till juridiska personer. Promemorians förslag avviker från regeringens bedömning. I pro- memorian har föreslagits att det skall införas en ny bestämmelse i 2 kap. som ger stöd för att tillämpa de regler och principer som kommer till uttryck i 2 kap. 5 a § i förhållande till systemet med företagsbot. Remissinstanserna: vid har till- styrkt förslaget. Övriga instanser har inte haft någon synpunkt på det. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 12 punkt 2 i det andra protokollet till bedrägerikonventionen föreskrivs att artikel 7 i bedrägeri- konventionen, som rör rättsverkningar av utländsk dom, skall gälla även för protokollet och därvid tillämpas även i förhållande till företag. Detta innebär att en utländsk dom varigenom en juridisk person har dömts till ansvar för sådana gärningar som omfattas av det andra tilläggsprotokollet under vissa förutsättningar skall utgöra hinder för att i lagföra en juridisk person. När det andra tilläggsprotokollet ratificerades och genomfördes i svensk rätt gjordes den bedömningen att grunderna för 2 kap. 5 a § innebär att en utländsk brottmålsdom mot en juridisk person under vissa förutsättningar utgör hinder för att i föra talan om företagsbot på grund av samma gärning. Det anfördes också att det i sammanhanget borde beaktas att företagsbot, enligt 36 kap. 7 § andra stycket , inte skall åläggas om det skulle vara uppenbart oskäligt att göra detta. uttalades att det kan diskuteras om det inte bör finnas ett tydligare stöd för att en utländsk dom i vissa fall kan utgöra hinder för åläggande av företagsbot. Med hänsyn till att beredning av betänkande pågick valde emellertid reger- ingen att inte lägga fram något förslag till lagstiftning (jfr prop. 2000/01:133 s. 30). Mot bakgrund av sistnämnda uttalande har det i promemorian föresla- gits att det skall införas en ny bestämmelse i 2 kap. 5 b § som uttryckligen föreskriver att 2 kap. 5 a § skall tillämpas på motsvarande sätt när det gäller åläggande av företagsbot. En sådan regel skulle enligt förslaget innebära att ett utdömt straff eller en admi- nistrativ sanktion i utlandet, under de förutsättningar som anges i 2 kap. 5 a § utgör hinder för att föra talan om företagsbot på grund av samma gärning. Enligt regeringens mening har de överväganden som gjordes i sam- band med genomförandet av det andra tilläggsprotokollet fortfarande fog för sig. Den befintliga bestämmelsen i 2 kap. 5 a § uppfyl- ler, enligt regeringens mening, således de krav som uppställs beträffande utländsk brottmålsdoms rättsverkan i förhållande till juridis- ka personer. Att regeringen nu föreslår att oskälighetsrekvisitet enbart skall vara ett skäl för att efterge företagsbot påverkar därför inte bedöm- ningen. I sammanhanget bör också beaktas att en uttrycklig bestämmelse som Prop. 2005/06:59 ger stöd för att tillämpa de regler och principer som kommer till uttryck i 2 kap. 5 a § i förhållande till systemet med företagsbot skul- le kunna medföra en risk för oönskade e contrarioslut, t.ex. i förhållande till andra former av särskild rättsverkan såsom förverkande.