prop · GT0329 · 2005-10-18 00:00:00 — Det finns alltså goda skäl att införa en ordning där den som är skäligen misstänkt för brott av viss svårighetsgrad mera rutinmässigt lämnar DNA-prov. För att den form av provtagning som är i fråga skall vara förenlig med regeringsformen krävs dock, som tidigare berörts, att åtgärden står i proportion till vad som står att vinna med den. Vid bedömningen av om detta är fallet måste man ta ställning till vilket intrång provtagningen och registreringen utgör för den enskilde samt till hur känsligt innehållet i själva provet eller registeruppgiften är. Den som är frihetsberövad till följd av misstanke om brott får, som framgått av ovan, normalt finna sig i att få sina fingeravtryck tagna samt registrerade i fingeravtrycksregistret. Detta anses inte innebära ett opro- portionerligt ingrepp. Det förslag om hur provtagningen skall gå till som regeringen nu lägger fram innebär att provtagningen för DNA-analys i nu aktuellt hänseende begränsas till salivprov (se avsnitt 4.5). I korthet kommer provtagningen vanligtvis att gå till så att den misstänkte själv för en topsliknande pinne mot insidan av kinden. Pinnen torkas av på ett för ändamålet särskilt utformat papper, som skickas till laboratoriet för ana- lys. Det integritetsintrång som själva provtagningen utgör kan därmed inte anses vara särskilt stort och motiverar inte någon skillnad i förhål- lande till vad den misstänkte får tåla när det gäller tagande av fingerav- tryck. Det gäller även om det kan vara nödvändigt att ta pro- vet mot den enskildes vilja. Vid DNA-analysen framkommer i och för sig information om sådant som får anses integritetskänsligt, t.ex. uppgifter om könskromosomer. Det analyserade resultatet omvandlas emellertid till en sifferkombination (profil) som endast innehåller uppgifter om den undersöktes identitet och det är endast denna profil som läggs in i registret. Den uppgift som förs in i registret kan alltså inte anses vara av särskilt känsligt slag. Frågan är då vilken betydelse som bör tillmätas det förhållandet att själva provet innehåller biologiskt material från vilket kan utvinnas om- fattande information. Regeringen menar att om hanteringen av DNA- provet omgärdas av strikta bestämmelser, bl.a. om hur provet får använ- das, och det dessutom införs bestämmelser om att provet inte får sparas än vad som är nödvändigt, kan provtagningen inte heller med beaktande av innehållet i provet anses som ett oproportionerligt intrång i den enskildes integritet. Regeringen återkommer till frågan om när pro- vet skall förstöras m.m. i följande avsnitt. Möjligen skulle invändningar kunna resas mot att DNA-prov tas i syfte att lägga in uppgifterna i ett register då den enskilde en- dast är misstänkt för brott. Såsom utvecklas i avsnitt 4.6 anser regeringen emellertid att det finns ett starkt allmänintresse av att kunna registrera DNA-profiler inte enbart från dömda personer utan även från skäligen misstänkta personer. Det förutsätter givetvis att det generellt är möjligt att ta DNA-prov redan under förundersökningen av brottet. Till detta kommer regeringens förslag att den efterföljande registreringen av miss- tänkta personers DNA-profiler kommer att ske i ett särskilt register, skilt från det register där DNA-profiler från dömda personer registreras. Sammanfattningsvis kan konstateras att en utvidgning av möjlighe- terna att ta DNA-prov av misstänkta kan få betydande positiva effekter främst i form av ökad brottsuppklarning och minskat lidande för brottsof- Olägenheterna för den enskilde framstår som begränsade. ringen gör mot den bakgrunden bedömningen att det är förenligt med regeringsformen och att tillåta provtagning för DNA-analys på den som är skäligen misstänkt för brott som kan ge fäng- else, även om syftet endast är att registrera resultatet i ett särskilt register. Regeringen föreslår alltså att DNA-prov för detta syfte skall kunna tas på var och en som är skäligen misstänkt för brott på vilket fängelse kan För att det skall vara aktuellt med provtagning bör dock, liksom vid annan kroppsbesiktning, proportionalitetsprincipen i 28 kap. 3 a § rätte- Med tillämpningen av den principen säkerställs att rena bagatellbrott, där påföljden kan förväntas bli enbart böter, inte kommer att föranleda provtagning på den misstänkte. behovet av provtagning bör det även kunna vägas in att prov inte skall tas om det är onödigt. Det är exempelvis naturligt att prov inte tas om den enskilde redan är registrerad i eller om DNA-prov redan har tagits under utredningen av brottet med stöd av 28 kap. 12 § rätte- I promemorian har det även föreslagits att DNA-prov, i likhet med vad som gäller för tagande av fingeravtryck, skall få tas från den som är an- hållen eller häktad som misstänkt för brott oavsett om fängelse kan följa En person kan i undantagsfall vara anhållen eller häktad för ett brott utan att det brott som han eller hon är misstänkt för kan leda till Så är fallet om personen är okänd eller vägrar uppge namn och hemvist eller saknar hemvist i och kan antas undandra sig lagfö- ring eller straff. Enligt regeringens bedömning finns det dock inte något beaktansvärt behov av att ta DNA-prov i de fall brottsmisstanken gäller ett brott av sådant mindre allvarligt slag. Promemorians förslag i denna del bör därför inte genomföras. Möjligheterna att ta DNA-prov på andra än skäligen misstänkta I promemorian har det föreslagits att DNA-prov även skall få tas på an- nan person än den som skäligen kan misstänkas för brott, om det behövs med hänsyn till utredningen av ett brott på vilket fängelse kan följa. föreslagna bestämmelsen överensstämmer med vad som gäller för tagande av fingeravtryck. I den kategori av personer som omfattas av förslaget återfinns såväl målsägande och vittnen som andra personer mot vilka det finns vissa misstankar som dock inte når upp till nivån skäligen Prov från målsägande och vittnen används bl.a. för att kunna ur- skilja vilka DNA-spår som en gärningsman kan ha avsatt på brottsplat- Snabba besked om vilka spår som härrör från målsäganden och vitt- nen och som därmed inte är intressanta i utredningen underlättar givetvis det polisiära arbetet markant. När det gäller prov från personer som det finns vissa svaga misstankar mot innebär möjligheten till provtagning att polisen kan ta ställning till om personen helt kan avföras från utredningen eller om det finns skäl att inrikta de fortsatta utredningsin- satserna mot honom eller henne. Polisens resurser kan därmed användas på ett mer effektivt sätt. tas DNA-prov på personer som inte är skäligen misstänkta för brott med stöd av vederbörandes samtycke. bär att DNA-prov kan tas även om en person motsätter sig åtgärden, un- der förutsättning att det är av betydelse för utredningen. Enligt regeringens mening står det klart att tagande av DNA-prov på personer som inte är skäligen misstänkta för brott kan ha stor betydelse för en brottsutredning. Även i denna del måste dock regeringsformens bestämmelser om kroppsligt intrång beaktas. Som har framhållits ovan får det i och för sig anses att 2 kap. 12 § regeringsformen ger utrymme för en mer långtgående användning av DNA-teknik inom brottsbekämp- ningen än vad nuvarande reglering tillåter. Frågan är dock om en utvidg- ning som innebär att prov även får tas på den som inte är skäligen miss- tänkt för brott är förenlig med regeringsformen. Regeringen kan konstatera att ändamålet med provtagningen även i dessa fall är att utreda och bekämpa brott, dvs. ett ändamål som får anses godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Att de personer som provtag- ningen gäller inte själva är skäligen misstänkta för brott talar visserligen för särskild restriktivitet vad gäller påtvingade kroppsliga ingrepp, men det utgör knappast något absolut hinder. I sammanhanget finns det an- ledning att erinra om att personer som inte är skäligen misstänkta för brott kan påtvingas vissa tvångsåtgärder bl.a. avseende ta- gande av fingeravtryck (28 kap. 14 § ), husrannsakan (28 kap. 1 § andra stycket ), kroppsvisitation (28 kap. 11 § andra stycket ) och hämtning till förhör (23 kap. 7 § ). Själva provtagningen kan som har kon- staterats normalt inte anses innebära någon större integritetskränkning för den enskilde, i synnerhet inte om DNA-provet alltid tas genom saliv- prov (se mer om metoder i avsnitt 4.5). Den DNA-profil som fås fram genom den kriminaltekniska analysen av DNA-provet ger inte annan information om den undersökte än hans eller hennes identitet (se avsnitt 4.2). Mot den bakgrunden får tagandet av DNA-prov på personer som inte är skäligen misstänkta för brott anses stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden. Det innebär att 2 kap. 12 § regerings- formen lämnar utrymme för regler om sådan provtagning. Regeringen anser mot denna bakgrund att det i viss utsträckning bör vara möjligt att ta DNA-prover även från personer som inte är skäligen misstänkta för brott. Det bör dock uppställas särskilda förutsättningar för detta. En förutsättning bör vara att åtgärden i det enskilda fallet är pro- portionerlig. Vad som allmänt gäller för kroppsbesiktning bör alltså gälla även här (jfr 28 kap. 3 a § ). I lagrådsremissen gjordes bedömningen att det därutöver borde krävas att tagande av DNA-prov är av särskild vikt för utredning av ett brott på vilket fängelse kan följa. Lagrådet har pekat på de bestämmelser som gäller för kroppsvisitation och husrannsakan avseende annan person än den som skäligen kan misstänkas för brottet. Dessa bestämmelser innebär att åt- gärden får vidtas om det finns synnerlig anledning att anta att den är av betydelse för utredningen av brott på vilket fängelse kan följa. Lagrådet har menat att bestämmelserna innefattar avvägning mellan intresset av skydd för den enskildes integritet och intresset av effektivitet i den brottsutredande verksamheten och att denna avvägning är lämplig också när det gäller kroppsbesiktning för att ta salivprov för DNA-analys. Lag- rådet har i sammanhanget framhållit att det i den praktiska tillämpningen kan vara av värde att regleringen av de processuella tvångsmedlen är nå- Lagrådet har därför förordat att provtagning för DNA- analys på den som inte är skäligen misstänkt för brott får ske endast då det finns synnerlig anledning att anta att provet är av betydelse för utred- ningen av ett brott på vilket fängelse kan följa. Regeringen godtar lagrå- dets förslag i denna del. Genom en sådan reglering av förutsättningarna för DNA-provtagning av andra än de som är skäligen misstänkta för brott kan man enligt regeringens bedömning förhindra det slag av förfaranden som JO har kritiserat, nämligen att DNA-prover används slentrianmäs- sigt beträffande personer som varken är skäligen misstänkta, målsägande eller vittnen. Det bör också införas en bestämmelse om att en DNA-profil som tas fram från en person som inte är skäligen misstänkt för brott en- dast får jämföras med DNA-profiler som är aktuella i den pågående brottsutredningen. En begränsning av användningen av själva DNA- provet finns i 28 § polisdatalagen. Regeringen föreslår att det införs en motsvarande bestämmelse avseende provresultatet. En särskild fråga är om det bör vara möjligt att ta DNA-prov även i andra fall, om den enskilde har lämnat sitt samtycke. DNA-provtagning på per- soner som inte är skäligen misstänkta för brott sker med stöd av samtycke. I vissa situationer kan det såsom JO har påpekat ifrågasät- tas om samtycket har lämnats helt frivilligt. Det gäller framför allt i fråga om personer som det finns vissa misstankar mot och som ofta torde be- finna sig i ett underläge i förhållande till polisen. Å andra sidan kan det hos en enskild finnas ett berättigat intresse av att genom DNA-prov visa att han eller hon är helt utan anknytning till ett brott. Ett viktigt använd- ningsområde för DNA-tekniken är att utesluta personer från misstanke om brott. Det är därför angeläget att slå vakt om den enskildes möjlighet att på frivillig väg lämna DNA-prov. Lagrådet har pekat på att JO har ifrågasatt om eller i vad mån den en- skildes samtycke bör tillmätas någon verkan vid användningen av ett tvångsmedel som kroppsbesiktning (se JO:s ämbetsberättelse 2003/04 sid. 74 f.). Lagrådet har vidare uttalat att frågan om verkan av den en- skildes samtycke till tagande av prov för DNA-analys bör tas upp till principiellt övervägande i detta sammanhang. Vad gäller denna fråga gör regeringen följande bedömning. I 2 kap. 6 § regeringsformen anges, som tidigare nämnts, att den en- skilde är skyddad mot påtvingade kroppsliga ingrepp och att detta skydd endast får inskränkas genom lag. Inskränkande bestämmelser om kropps- besiktning och kroppsvisitation finns, som angetts ovan, i 28 kap. rätte- gångsbalken. Följaktligen regleras i 28 kap. nämnda balk under vilka förutsättningar sådana åtgärder får ske med tvång. Beträffande frågan om verkan av ett lämnat samtycke i förhållande till nämnda tvångsmedel har regeringen tidigare uttalat följande (prop. 1993/94:24 s 39): I regleras inte generellt frågan, om samtycke från den som skall undersökas innebär att undersökningen får genomföras. Annorlunda uttryckt är det frågan om huruvida samtycke kan ersätta de förutsättningar som ges i för tvångsmedelsanvänd- ningen. Med visst fog kan man i sådant fall påstå att det överhuvudta- get inte är fråga om någon tvångsmedelsanvändning, eftersom tvångs- Prop. 2005/06:29 momentet saknas. Grundlagsskyddet avser ju också enbart påtvingade Så snart ingreppet inte är påtvingat, eller m. a. o. frivilligt, är det inte fråga om någon inskränkning i de grundlagsenliga skyddet. Den förhärskande uppfattning är också att samtycke innebär att en åt- gärd, som utan samtycke vore grundlagsstridig, får genomföras. Regeringen konstaterade vidare i ovan nämnda proposition att frågor om samtycke kan vara komplicerade och mångfacetterade samt att så- dana frågor föll utanför det då aktuella lagstiftningsärendet. Frågan är nu om det i förevarande lagstiftningsärende finns skäl att fö- reslå en reglering om verkan av enskilds samtycke till tagande av DNA- Enligt regeringens bedömning kan det inte anses oförenligt med bestämmelserna i regeringsformen att utan uttryckligt lagstöd åberopa ett frivilligt lämnat samtycke som grund för en åtgärd som innebär provtag- ning på en person. Mot den bakgrunden och då det enligt regeringens mening inte är lämpligt att reglera samtyckesfrågan endast vad gäller den specifika form av kroppsbesiktning som tagande av DNA-prov utgör, är regeringen inte beredd att nu lämna något förslag i denna del. Det bör alltså vara möjligt att, som , ta DNA-prov, om den som provet avser samtycker till åtgärden. Regeringen utgår från att polisen vid provtagning med stöd av samtycke noga förvissar sig om att det fö- religger ett verkligt samtycke från den som blir föremål för åtgärden. En annan fråga är om det skall vara möjligt att ta DNA-prov från en icke misstänkt person som inte har fyllt . tas sådana prov med stöd av samtycke. Om någon som inte har fyllt är misstänkt för brott, är det enligt gällande rätt inte tillåtet att utföra en kroppsbesiktning (jfr 36 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lag- Mot den bakgrunden bör det inte heller vara tillåtet att utan samtycke ta salivprov för DNA-analys på honom eller henne. uttryckligen framgå av lagtexten. En sådan bestämmelse hindrar dock inte att sådant prov liksom tas om samtycke lämnas till åtgär- Såsom framgått av tidigare avsnitt bör tagande av DNA-prov även i fort- sättningen omfattas av bestämmelserna om kroppsbesiktning. gälla oavsett om den som provet avser är skäligen misstänkt för brott Behörig att besluta om kroppsbesiktning är enligt 28 kap. 13 § jämförd med 28 kap. 4 § undersökningsledaren, åklaga- ren eller rätten. Det finns i detta avseende inte skäl att införa några avvi- kande bestämmelser i fråga om provtagning från icke misstänkta. övriga bestämmelser om kroppsbesiktning, såsom den s.k. proportiona- litetsprincipen (28 kap. 3 a § ), bestämmelserna om kvarhållande (28 kap. 12 § tredje stycket ) och bestämmelserna om ge- nomförandet av provtagningen (28 kap. 13 § andra och tredje styckena) bör gälla vid DNA-provtagning av personer som inte är skäligen miss- tänkta för brott. Samma bestämmelser bör gälla när provtagningen avser personer skä- ligen misstänkta för brott på vilket fängelse kan följa och syftet med provtagningen är att registrera den undersöktes DNA-profil i utrednings- Prop. 2005/06:29 registret. Beslut om andra former av kroppsbesiktning kan inte överklagas. En- ligt regeringens uppfattning bör inte heller beslut om att ta DNA-prov i de nu aktuella situationerna kunna överklagas. I likhet med Datainspektionen anser regeringen att ändamålet med provtagningen bör framgå direkt av lagen. I bör det därför föreskrivas dels att DNA-prov som tas från annan än den som är skäligen misstänkt för brott skall få tas endast i syfte att underlätta identi- fiering, dels att DNA-prov skall få tas från skäligen misstänkta personer i syfte att registrera provresultatet i det DNA-register som förs med stöd av polisdatalagen. Hovrätten över och har påpekat att polisen i samband med DNA-provtagningen bör informera den person som utsätts för åtgärden om syftet med provtagningen. Regeringen delar uppfattningen att det är angeläget att polisen klart upplyser den enskilde om syftet med provtagningen och hur provet kommer att användas. Nå- gon uttrycklig lagreglering om sådan upplysningsskyldighet är dock inte nödvändig. Regeringens förslag: När DNA-prov tas på någon som inte skäligen kan misstänkas för brott eller när en sådan provtagning görs enbart i syfte att provresultatet skall registreras i utredningsregistret, skall provtagningen ske genom tagande av salivprov. Sådan provtagning på en kvinna skall kunna verkställas och bevittnas av en man. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. I promemorian förslås att prov skall kunna tas genom prov från kroppens yttre samt genom blod- eller salivprov. Promemorian innehåller inte något förslag om vem som skall kunna verkställa och bevittna prov- tagning på en kvinna. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: Vid kroppsbesiktning kan prov tas från kroppens yttre eller inre. Det innebär att DNA-prov kan tas genom exempelvis blodprov, salivprov eller hår- eller hudprov. Vanligen använder man sig av salivprov eller blodprov. har upplyst att den metod som regelmässigt kommer att användas är salivprov. Ett sådant prov tas genom att den un- dersökte själv för en topspinne mot insidan av kinden. Det är enligt regeringens mening naturligt att DNA-provtagningen sker på ett sätt som är så lite ingripande som möjligt för den enskilde och att, såsom har framhållit, människors kulturer och traditioner så långt möjligt respekteras. Regeringen ser dock inte skäl att reglera provtagningen ytterligare, när det gäller provtagning i utred- ningssyfte på personer som är skäligen misstänkta för brott. Vid DNA- provtagning som inte sker under utredningen av ett aktuellt brott eller som avser personer som inte är skäligen misstänkta för brott bör dock lagen anvisa den metod som torde vara den minst ingripande, nämligen tagande av salivprov. En sådan bestämmelse utesluter inte att andra me- Prop. 2005/06:29 toder används, när den enskilde lämnar sitt samtycke. Kroppsbesiktning av en kvinna får som huvudregel endast verkställas och bevittnas av en kvinna, en läkare eller legitimerad sjuksköterska (se 28 kap. 13 § tredje stycket ). Undantag gäller endast för kroppsbesiktning i form av blodprov eller alkoholutandningsprov. Prov- tagning för DNA-analys som sker med salivprov innebär, som regeringen tidigare konstaterat, inte någon större integritetskränkning för den under- sökte. Salivprov kan i integritetsskyddshänseende likställas med blod- prov och alkoholutandningsprov. Sådant prov bör därför kunna verkstäl- las och bevittnas av en man även om provet tas på en kvinna. 4.6Förutsättningarna för registrering m.m. Regeringens förslag: Personer som har dömts till annan påföljd än böter skall kunna registreras i . Personer som är skäligen miss- tänkta för ett brott som kan leda till fängelse skall kunna registreras i ett separat register, utredningsregistret. Den DNA-profil som tas in i eller utredningsregistret skall härröra från ett prov som har tagits enligt bestämmelserna i 28 kap. . Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. I promemorian har det föreslagits att skall innehålla DNA-profiler såväl avseende personer som är dömda för brott på vilket fängelse kan följa som avseende personer misstänkta för brott på vilket fängelse kan följa. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt promemo- rians förslag eller inte haft några invändningar mot det. Bl.a. har motsatt sig att registreringen skall kunna avse även icke dömda personer. Hovrätten över och har invänt att endast DNA-profiler från den som är dömd för eller skäligen misstänkt för brott bör finnas med i . Juridiska fakultetsstyrelsen vid har invänt mot att en person som har dömts för brott som i det konkreta fallet varit så bagatellartade att påföljden bestämts till böter skall kunna registreras samt ställt sig kritisk till att misstänkta skall kunna registreras i . vid Upp- sala universitet och Svenska Avdelningen av Internationella Juristkom- missionen har påpekat att den föreslagna gränsen för registrering kommer att strida mot rekommendation. BRÅ har betonat vikten av att lagen begränsar vilka uppgifter som får behandlas i registret. har föreslagit att gällande rätt bibehålls eller att annan lämplig avgränsning görs. Bl.a. har fram- hållit att DNA-prov som har tagits i andra sammanhang, exempelvis inom sjukvården, inte bör få användas för registrering i . Skälen för regeringens förslag Personer som har dömts till annan påföljd än böter skall kunna registreras i Den nuvarande lagstiftningen om förutsättningarna för registrering i bygger på den rekommendation från som har behandlats i avsnitt 4.3.5. I punkten 8 i rekommendationen anges att in- formation från DNA-analyser får sparas när det är fråga om en person som har dömts för ett allvarligt brott som riktat sig mot en persons liv, integritet eller säkerhet. Rekommendationen tillkom , då DNA-tekniken ännu var rela- tivt ny och oprövad. har tekniken kommit till allt vidare användning vid utredandet av bl.a. mängdbrottsligheten. Polisen använder den mer eller mindre rutinmässigt vid utredning av en mängd olika brott där det finns biologiska spår på brottsplatsen. Det finns mot den bakgrunden anledning att överväga om rekommendationen, som inte utgör ett juridiskt bindande dokument för , alltjämt bör vara väg- ledande för den svenska regleringen. Som ovan har nämnts torde ett väl utbyggt DNA-register som omfattar merparten av alla aktivt kriminella i landet utgöra ett viktigt verktyg för polisen i den brottsbekämpande verksamheten. Mot detta skall i och för sig vägas de risker för enskildas integritet som registreringen kan inne- bära. Dessa risker är dock enligt regeringens mening förhållandevis be- gränsade. De DNA-profiler som tas fram efter den kriminaltekniska analysen av DNA-provet utvisar inga personlighetsegenskaper, utan kan användas endast för identifieringsändamål. Den information som regi- streras är alltså inte av särskilt integritetskänslig natur. Några remissin- stanser har framhållit att man inte kan veta om det kommer att vara möjligt att utläsa även personlighetsdrag ur de DNA- profiler som registreras och att man därför bör vara försiktig med att ut- vidga möjligheterna till registrering. Hur tekniken kommer att utvecklas är det givetvis inte möjligt att bedöma . Enligt 22 § polisdatalagen får emellertid uppgifter som tas in i inte användas för an- nat ändamål än för att underlätta identifiering av personer i samband med utredning om brott. Denna bestämmelse ger enligt regeringens bedöm- ning ett tillfredsställande skydd.