prop · GS03162 · 2005-06-14 00:00:00 — Till dessa utbildningar finns ett flertal sökande som har jämförelsetalet 20,0 och deras antal ökar inför varje antagningsomgång. Det innebär att flera sökande med jämförelse- talet 20,0 bort. Inför antagningen placerades exempelvis 390 sökande till läkarutbildningen med jämförelsetalet 20,0 som reserver. För att situationen inte skall förvärras ytterligare anser regeringen att bestämmelserna om urval vid likvärdiga meriter bör förändras. Regeringen bedömer att prov eller intervjuer bör kunna användas som ytterligare skiljekriterier innan urval med hänsyn till kön och lottning görs. Högskoleprovet kan således användas som skiljekriterium för sökande i betygsurvalsgruppen. Vidare bör andra särskilda prov än hög- skoleprovet kunna användas. Det är också möjligt att särskilja sökande genom intervjuer. Motsvarande bör gälla för att särskilja sökande med likvärdiga meriter i andra urvalsgrupper. För sökande i exempelvis betygsgruppen som konkurrerar i urvalet till fristående kurser är det inte alltid lämpligt att kräva att de sökande dessutom har gjort högskoleprovet. Det kan vidare bli kostsamt för lärosätena att vid varje urvalstillfälle konstruera ett prov eller anordna intervjuer för att särskilja sökande med likvärdiga meriter. Därför bör möjligheten finnas för varje lärosäte att avgöra till vilka utbildningsprogram och kurser som prov eller intervjuer kan användas vid likvärdiga meriter. För att kraven på rättssäkerhet och förutsebarhet skall kunna tillgodo- ses är det viktigt att sökande till utbildningar där prov eller intervjuer kan komma att användas som skiljekriterium informeras om detta före ansökningstillfället. Varje högskola bör vidare i antagnings- ordningen ange vilka skiljekriterier som skall användas vid urval vid likvärdiga meriter. Regeringens bedömning: Kunskaper från gymnasieskolan i matematik och i andra moderna språk än engelska bör premieras vid meritvärdering till högre utbildning. förslag: Så kallade meritämnen skall knytas till varje områdesbehörighet. Meritämnen är ämnen som inte krävs för behörighet men som kan ge extra poäng. Varje områdesbehörighet skall innehålla ett antal meritämnen där bl.a. språk och matematik ingår. Godkänt betyg i maximalt tre meritämnen kan ge extra poäng och adderas till det jämförelsetal som räknats fram. Varje meritämne skall ge 1,0 poäng extra. Remissinstanserna: Flertalet är positiva till meritämnen men anser att förslaget behöver utredas ytterligare mot bakgrund av att ämnesbetyg införs i den nya gymnasieskolan. Flera instanser har även synpunkter på vilka meritämnena skall vara. Många är positiva till de signaler bestämmelserna sänder till gymnasieskolan då förslaget innebär att det lönar sig att välja fördjupningskurser och kurser i språk och matematik. Skälen för regeringens bedömning: Det svenska språket är i ett globalt perspektiv ett litet språk. ökar det internationella utbytet såväl inom den högre utbildningen som i arbetslivet. Språk- kunskaper är av avgörande betydelse för ökad rörlighet och för internationella kontakter i samhälls- och näringsliv. Goda språk- kunskaper bidrar till ökad förståelse för andra människors levnadsvillkor och kultur. Kunskaper i matematik är centrala för ett aktivt deltagande i samhälls- och yrkesliv men också av fundamental betydelse för framtida kapacitet för t.ex. teknisk utveckling och naturvetenskaplig forskning. Matematisk förståelse utgör också en väsentlig förutsättning för elevens förmåga att utveckla kunskaper i naturvetenskapliga ämnen. Dagens kursutformade gymnasieskola i kombination med bestämmelserna om meritvärdering innebär att många elever väljer bort fördjupade studier i matematik och i andra moderna språk än engelska. Regeringen anser att det är viktigt att elevers insatser i gymnasieskolan premieras vid antagning till högre utbildning och att fördjupade studier i nämnda ämnen bör uppmuntras särskilt. Därför anser regeringen att kunskaper i matematik och i andra moderna språk än engelska utöver nybörjarnivå bör ges ett större värde vid antagning till högre utbildning. Regeringen bedömer dock, i likhet med remissinsatserna, att frågan behöver övervägas vidare mot bakgrund av beslut att införa ämnesbetyg i gymnasieskolan. 8.4Tillträde till program som leder till en generell eller en konstnärlig examen på avancerad nivå Regeringens bedömning: Kravet på grundläggande behörighet för ett program som leder till en generell eller en konstnärlig examen på avancerad nivå bör vara uppfyllt av den som har en examen på grundnivå som omfattar minst 120 poäng eller motsvarande utländsk examen. Kravet på grundläggande behörighet bör även vara uppfyllt av den som genom svensk eller utländsk utbildning, praktisk erfarenhet eller på grund av någon annan omständighet har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildning på avancerad nivå. Projektgruppens förslag: För tillträde till program på avancerad nivå som leder fram till masterexamen bör krävas fullgjorda kursfordringar för kandidatexamen, yrkesexamen om minst 120 poäng, motsvarande utländsk examen eller motsvarande kompetens. Remissinstanserna: framhåller att lärosätena måste få stor frihet att beakta särskilda omständigheter vid antagning till den avancerade nivån, framför allt vid tillträde till program med vårtermins- start. Stiftelsen anser att det skall finnas möjlighet att påbörja studier på masterprogram utan att samtliga kurs- fodringar på grundnivå är uppfyllda. och pekar på att krav på fullgjorda kursfodringar i praktiken innebär en examensprövning. Dessutom är examenskrav ett incitament för studenterna att ta sin examen direkt efter avklarade studier på grundnivå. och pekar på att grunderna för urvalet till program på avancerad nivå måste klargöras. Annars finns en risk för att den nationella likvärdigheten i bedömningarna påverkas negativt. Några remissinstanser anser att tillträdeskraven även bör omfatta alla kurser på avancerad nivå. universitets studentkårer motsätter sig att betyg från kandidatexamen blir ett urvalskriterium. framhåller vikten av att det skapas rutiner för att hantera tillgodoräknande så att studenter inte hindras från att komma in på nästa nivå på grund av lång handläggningstid. Skälen för regeringens bedömning: Som tidigare redovisats föreslås i denna proposition att den högre utbildningen skall ges på tre nivåer: grundnivå, avancerad nivå och forskarnivå. Genom att utbildning på avancerad nivå enligt förslaget skall väsentligen bygga på utbildning på grundnivå tydliggörs en progression i studierna. Förslaget om införande av en ny utbildningsnivå i den högre utbildningen, den avancerade nivån, är alltså inte enbart ett sätt att omdefiniera den senare delen av det som benämns grundläggande högskoleutbildning. Den avancerade nivån får en tydligare påbyggnads- karaktär, särskilt utbildning som leder till generella examina. Mot denna bakgrund är det motiverat att införa särskilda bestämmelser som reglerar tillträde till viss utbildning på avancerad nivå i högskoleförordningen (1993:100). Regeringen har tidigare framhållit värdet av att bevara möjligheten för studenter att själva sätta samman en högskoleutbildning genom att studera fristående kurser. Det måste även i fortsättningen vara möjligt att fördjupa sig i ett enda ämne utan att tvingas till omvägar via andra kurser för att få tillträde till fördjupade studier i ämnet. Det är inte heller regeringens avsikt att genom tillträdesbestämmelser styra uppläggningen och den pedagogiska planeringen av bl.a. program som leder fram till en yrkesexamen på avancerad nivå, även om också kurser inom program som leder till yrkesexamina bör nivåplaceras. De långa utbildningar som leder fram till yrkesexamina bör inte formellt etappindelas genom bestämmelser om tillträde mellan nivåer eller via examens- beskrivningarna. Däremot bör möjligheten finnas att studier på program som leder till yrkesexamen, för den som så önskar, få prövat om studierna sammantaget kan ge en kandidatexamen. Därmed kan en etappavgång skapas för just den studenten, men det är inget som bör regleras generellt för dessa utbildningar. Ett viktigt skäl för att införa särskilda tillträdesbestämmelser för program som leder till en generell examen på avancerad nivå är Bolognadeklarationens princip att den andra nivån skall bygga vidare på en examen från den första nivån omfattande studier. Studier på avancerad nivå bör för programstudenter på utbildningar som leder till generella examina inte vara en automatisk förlängning av studier på grundnivå. Som regeringen har uttryckt i avsnitt 6.6.2, bör studier och en examen på grundnivå en avstämning ske där studenten ställs inför valet att studera vidare på avancerad nivå vid samma lärosäte, vid ett annat lärosäte i eller utomlands, alternativt söka sig ut på arbetsmarknaden. Projektgruppen föreslår att det för grundläggande behörighet för tillträde till program som leder till masterexamen skall krävas fullgjorda kursfordringar för kandidatexamen, yrkesexamen om minst 120 poäng, motsvarande utländsk examen eller motsvarande kompetens. Till skillnad från projektgruppen anser regeringen att kravet bör tydliggöras och att det i stället för fullgjorda kursfordringar bör krävas utfärdad examen. I likhet med ett antal remissinstanser anser regeringen att det är mera rättssäkert att i normalfallet kräva examen i stället för fullgjorda kursfordringar vid tillträde till program som leder till en generell examen på avancerad nivå. Flera remissinstanser har pekat på att en bedömning av fullgjorda kursfordringar i arbetsinsats är att jämställa med ett regelrätt examensutfärdande, utan att det är ett formellt beslut. Vidare bör det också vara möjligt för den som har s.k. reell kompetens att uppfylla kravet på grundläggande behörighet för tillträde till program som leder till en generell examen på avancerad nivå. Denna möjlighet finns inom grundläggande högskoleutbildning, i enlighet med bestämmelser i 7 kap. 4 och 7 §§ högskoleförordningen, för sökande till såväl utbildning som vänder sig till nybörjare som utbildning som vänder sig till icke-nybörjare. En liknande bestämmelse finns för tillträde till forskarutbildning. I nästa avsnitt gör regeringen bedömningen att detta även fortsättningsvis bör gälla för grundläggande behörighet för tillträde till utbildning på forskarnivå. Det är mot denna bakgrund rimligt att det även för tillträde till program som leder till en generell examen på avancerad nivå finns möjligheter att antas på s.k. reell kompetens. Regeringen är medveten om att problem kan uppstå vid skifte mellan terminer, särskilt mellan . Exempel på sådana problem, utöver att högskolan inte har hunnit utfärda examensbevis, kan vara om tentamenstillfällen innebär att studenten inte har möjlighet att redogöra för fullgjorda kursfordringar motsvarande en examen inför fortsatta studier . Dessa problem kan undantagsvis lösas genom tillämpning av bestämmelsen i 7 kap. 3 § högskoleförordningen, där undantag från behörighetskrav på grund av särskilda skäl regleras. Det är emellertid angeläget att det verkligen rör sig om undantagsfall och att universitetens och högskolornas utfärdande av examina kan ske så skyndsamt som möjligt när en student begär det. Den struktur med tre nivåer inom högre utbildning som föreslås i denna proposition bidrar tillsammans med särskilda tillträdes- bestämmelser för program som leder till generella examina på avancerad nivå till att tydliggöra olika examinas placering i utbildningssystemet. Detta förstärks ytterligare av de beskrivningar av de olika utbildnings- nivåerna som regeringen föreslår i denna proposition och nya mera ut- förliga examensbeskrivningar som regeringen avser att närmare utarbeta och besluta om under förutsättning av godkännande av förslagen. Till detta kommer att regeringen i avsnitt 6.6.2 gör bedömningen att det för att få en generell examen på avancerad nivå, bör krävas en avlagd examen på grundnivå. I de fall där högskolan har medgivit undantag vid tillträde till program på avancerad nivå, kommer studenten därför ändå att motiveras att ta ut sin examen från grundnivån för att nå upp till examenskraven på nästa nivå. I avsnitt 6.7 gör regeringen bedömningen att en särskild examens- kategori, konstnärliga examina, bör införas på grundnivå och avancerad nivå. De konstnärliga examina bör följa samma struktur som de generella examina. Skillnaden är att de konstnärliga examina bör ges examens- beskrivningar som motsvarar det konstnärliga områdets särart och särskilda behov. Regeringen gör bedömningen att det är rimligt att tillträdeskraven för program som leder till konstnärliga examina på avancerad nivå bör vara desamma som för program som leder till generella examina på denna nivå. Detta innebär t.ex. att en student med kandidatexamen har grundläggande behörighet för ett program som leder till en konstnärlig masterexamen och vice versa. För särskild behörighet till program som leder till generella examina på avancerad nivå bör gälla nuvarande bestämmelser som avser utbildning som inte vänder sig till nybörjare och som beskrivs i avsnitt 8.3.2. För urval bör gälla vad som redovisas i avsnitt 8.3.3 under rubriken för vissa andra sökande, och som avser utbildning som inte vänder sig till nybörjare. 8.5Tillträde till utbildning på forskarnivå Regeringens bedömning: Kravet på grundläggande behörighet för studier på forskarnivå bör vara uppfyllt av den som har avlagt en examen på avancerad nivå, har fullgjorda kursfordringar om minst 160 poäng, varav minst 40 poäng på avancerad nivå, eller som på något annat sätt inom eller utom landet har förvärvat i huvudsak motsvarande kunskaper. Projektgruppens förslag: För tillträde till studier på forskarnivå skall krävas fullgjorda kursfordringar om totalt minst 160 poäng inom grundläggande högskoleutbildning, varav minst 40 poäng på avancerad nivå, eller motsvarande utländska studier. Om studierna på avancerad nivå omfattar mer än 40 poäng, bör de kurser som överstiger 40 poäng få tillgodoräknas vid vidare studier inom forskarutbildning. förslag: Grundläggande behörighet till doktorsutbildning/forskarutbildning har den som med godkänt resultat har gått igenom den utbildning som krävs för en masterexamen om 80 poäng eller motsvarande yrkesexamen, eller som i någon annan ordning inom eller utom landet har förvärvat i huvudsak motsvarande kunskaper. Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanser anser att det är rimligt att forskarutbildningen bygger på masternivån. Många lärosäten förespråkar också att det bara skall finnas en masterexamen och att den skall vara tvåårig. Även om ett fåtal remissinstanser uttryckligen före- språkar en examensstruktur där en fyraårig forskarutbildning bygger på en tvåårig masterutbildning förefaller de flesta utgå från att den totala studietiden inte bör utsträckas så långt. Att genomgången yrkesexamen bara kan ge grundläggande behörighet till forskarutbildning om utbildningen innehåller 80 poäng på den avancerade nivån, som föreslår, avstyrks av nästan alla instanser som yttrat sig i frågan. Flexibilitet är allmänt något som efterlyses av många remissinstanser, även sådana som delvis tillstyrker utredningens förslag. Det handlar bl.a. om behovet av flexibilitet för att säkerställa en bra koppling i övergången till forskarutbildning från grundutbildningar med olika längd, struktur och förutsättningar. menar att det är viktigare att de specifika utbildningarna harmonierar inom än att de anpassas till Bolognamodellen. Bland andra och ser fördelar med en enhetlig modell, men menar att utveck- lingen bör kunna gå olika snabbt inom olika områden och vill värna möjligheten att gå direkt från yrkesutbildningar till forskarutbildning. Flera remissinstanser framhåller att rörligheten mellan lärosäten kan minska eftersom en treårig forskarutbildning i praktiken kommer att kräva att avhandlingsämne och handledare redan är bestämda innan forskarutbildningen påbörjas. framhåller också vissa remiss- instanser att rörligheten på samma sätt hämmas om forskarutbildningen, enligt projektgruppens förslag, kan påbörjas under pågående studier på avancerad nivå. Forskningsråden och förordar förslag under förutsättning att en betydande flexibilitet tillåts, bl.a. genom möjligheten att anordna sammanhållna femåriga utbildningar efter kandidatexamen bestående av mastersutbildning följd av doktorsutbildning. Skälen för regeringens bedömning Regeringens utgångspunkt är att utbildning på forskarnivå bör bygga på utbildning på avancerad nivå, vilket innebär en anpassning till Bologna- processens tre nivåer och att större tydlighet uppnås. Tillträde till forskarutbildning bör alltså förutsätta studier på avancerad nivå. En annan utgångspunkt är som nämnts under avsnitt 6.8 att värna om den vetenskapliga kvaliteten i utbildningen och att möjliggöra sammanhållna studier för doktorsexamen, som den totala studietiden till doktorsexamen normalt bör hållas . Med dessa utgångspunkter innebär den ordning som regeringen förordar i det följande ett flexibelt system där den avancerade nivån och forskarnivån delvis kan överlappa varandra. Kraven på grundläggande behörighet till forskarutbildning uppfylls av den som har gått igenom grundläggande högskoleutbildning om minst 120 poäng eller som i någon annan ordning inom eller utom landet har förvärvat i huvudsak motsvarande kunskaper. Som framgår av avsnitt 6.6.1 bör slutexamen inom ramen för generella examina på grundnivå enligt regeringens bedömning vara kandidatexamen som omfattar 120 poäng. Att anpassa examensstrukturen så att forskarutbildningen bygger på studier på avancerad nivå innebär därmed en höjning av kravet på grundläggande behörighet jämfört med . En sådan höjning tillstyrks av remissinstanserna och kan enligt regeringens mening motiveras också mot bakgrund av att de allra flesta av dem som antas till forskarutbildning har tidigare studier motsvarande 160 poäng eller mer bakom sig. I många ämnen motsvarar också kraven för särskild behörighet till forskarutbildningen kraven för magisterexamen. Att däremot, som och ett antal remissinstanser förordat, höja den grundläggande behörigheten så mycket som till ett krav på studier om 200 poäng är enligt regeringens mening inte lämpligt. Det skulle innebära att flera relativt långa yrkesutbildningar som ger tillträde till forskarutbildning skulle behöva förlängas eller byggas på med kompletterande utbildningar. Detta skulle minska möjligheten att bygga på en tidigare utbildning till en högre examen vid ett annat lärosäte och därmed försvåra den rörlighet som är ett av Bolognaprocessens syften. Ett krav på totalt studier för tillträde skulle också, om inte den totala studietiden till doktorsexamen skulle förlängas till hela , förutsätta att forskarutbildningen normeras till . Som regeringen redogjort för i avsnitt 6.8 bör det fortsatt vara möjligt med sammanhängande heltidsstudier för doktorsexamen. Regeringen anser därför att det för grundläggande behörighet till utbildning på forskarnivå inte bör krävas masterexamen utan att det bör vara tillräckligt med en examen på avancerad nivå som omfattar totalt 160 poäng på grundnivå och avancerad nivå, dvs. magisterexamen eller en yrkesexamen på avancerad nivå. För att upprätthålla en flexibilitet och inte försvåra övergången från vissa längre yrkesutbildningar bör grundläggande behörighet enligt regeringens mening också kunna uppnås utan avlagd examen. Regeringen delar projektgruppens, och många av remissinstansernas, uppfattning att det inte är rimligt att för tillträde till utbildning på forskarnivå kräva examen av den som kommer från program som leder till yrkesexamen och som i omfattning överstiger 160 poäng. Regeringen bedömer därmed att det varken kan ställas krav på avlagd examen eller fullgjorda kursfordringar motsvarande en examen på avancerad nivå för grundläggande behörighet. Det bör då inte heller ställas krav på avlagd examen på avancerad nivå för att kunna ta ut examen på forskarnivå. För att tydliggöra att nivåerna bygger på varandra bör dock den grundläggande behörigheten för studier på forskarnivå förutsätta studier i viss omfattning också på avancerad nivå, även om sökanden inte har avlagt någon examen på avancerad nivå. Nivåbestämningen av examina styrs huvudsakligen av de examensbeskrivningar som bör utarbetas för respektive examen. Eftersom de som inte avlagt examen på avancerad nivå inte har prövats mot examensbeskrivningar på den nivån bör det i stället anges att deras studier på den avancerade nivån skall ha en minsta omfattning för att kunna ge behörighet för forskarstudier. Regeringen bedömer att studier om 40 poäng på avancerad nivå är en lämplig minsta omfattning. I avsnitt 6.2.2 framgår att det för en examen på avancerad nivå inte bör krävas kurser på avancerad nivå motsvarande något bestämt antal poäng, även om utbildningen förstås huvudsakligen måste bestå av kurser på den nivån. Om den grundläggande behörigheten enbart skulle uttryckas som studier om 160 poäng, varav 40 poäng på avancerad nivå, skulle därmed t.ex. en student som avlagt magisterexamen inte vara behörig om det i magisterprogrammet ingått någon kortare kurs på grundnivå. Det vore inte rimligt. Sammanfattningsvis anser regeringen därför att kravet på grund- läggande behörighet bör anses uppfyllt av den som antingen har avlagt en examen på avancerad nivå eller har fullgjorda kursfordringar om minst 160 poäng varav minst 40 poäng på avancerad nivå. Liksom bör även den som på något annat sätt inom eller utom landet har förvärvat i huvudsak motsvarande kunskaper anses uppfylla kraven på grund- läggande behörighet. Det bör även liksom finnas möjlighet för fakultetsnämnden att göra undantag från kravet på grundläggande behörighet om det finns särskilda skäl. Detta innebär att den som t.ex. har en examen om 120 eller 140 poäng hädanefter normalt kommer att behöva komplettera för att få grund- läggande behörighet för utbildning på forskarnivå. Detta gäller t.ex. personer med socionomexamen och vissa inriktningar inom lärarexamen. Det är viktigt att lärosätena, för att underlätta övergången till forskar- utbildning från t.ex. kortare program som leder till yrkesexamina, tillhandahåller utbildningsalternativ som gör att dessa studenter enkelt kan komplettera sina studier för att få grundläggande och särskild behörighet för forskarstudier. Flexibilitet mellan avancerad nivå och forskarnivå De behörighetsbestämmelser som här presenterats innebär en flexibel struktur som möjliggör att en forskarutbildning kan bestå av moment som också ingår i en examen på avancerad nivå. Detta kan ske genom att sådana moment tillgodoräknas i forskarutbildningen efter antagning eller att masterexamen avläggs som en etapp i forskarutbildningen. För vissa kan därmed forskarutbildningen i praktiken bli om den bygger på en masterexamen, medan den för andra blir om den bygger på en magisterexamen eller studier av motsvarande omfattning. Det är enligt regeringens mening angeläget att det inte etableras en praxis där tillträdet till forskarutbildningen normalt sker efter en masterexamen men utan att studietiden till doktorsexamen därefter förkortas. En sådan praxis skulle innebära en olycklig och omotiverad förlängning av studietiden till doktorsexamen. Det är därmed viktigt att betydande delar av en tvåårig utbildning på avancerad nivå kan tillgodo- räknas om studenten därefter påbörjar forskarutbildning. Tillgodo- räknandet måste naturligtvis prövas i varje enskilt fall, men i överens- stämmelse med de principer som beskrivs i avsnitt 6.4.2 och som innebär att det ankommer på högskolan att, om tillgodoräknande av en viss utbildning inte medges, visa att utbildningen väsentligt skiljer sig från den utbildning för vilken den är avsedd att tillgodoräknas. Om en student går direkt från en masterexamen i samma ämne och vid samma lärosäte som den fortsatta forskarutbildningen, bör utbildningarna rimligen vara upplagda så att tillgodoräknande kan ske mer eller mindre automatiskt.