prop · GT0343 · 2005-11-24 00:00:00 — Anledningarna till detta är flera. Den tekniska och medicinska utvecklingen har gjort att allt fler med hörselproblem kan få hjälp. Andelen äldre i befolkningen blir allt större, och hör- selproblemen ökar med stigande ålder. De äldre som är mer aktiva än tidigare generationer ställer också större krav på att få hjälp mot nedsatt hörsel. Högre bullernivåer i samhället vållar också hörselproblem hos allt fler. Yrkesföreträdare har framhållit att det i audionomens yrkesroll ingår att förebygga och utreda hörselskador samt att habilitera och rehabilitera hörförmågan och annat som relaterar till hörseln. I arbetet ingår diagnos- tik, planering av olika behandlingsinsatser samt att utvärdera och göra uppföljning. Audionomen är den yrkeskategori inom hörselvården som i sin utbildning har fått en kompetens som spänner över såväl medicin och teknik som beteendevetenskap och pedagogik. Patienterna kommer till audionomen antingen direkt vilket är det allra vanligaste eller efter remiss från en annan vårdgivare. När patien- ter kommer utan remiss görs en första bedömning av om behandlingen kan göras inom audionomens kompetensområde eller om någon annan kompetens behöver kopplas in. Audionomens bedömning har betydelse också för läkarens fortsatta behandling, eftersom läkarens behandlingsin- satser grundas på audionomens utredning och bedömning (audiologisk I viss utsträckning har audionomerna också börjat få nya uppgifter (t.ex. borttagning av öronvax) som varit en upp- gift bara för läkare. Audionomen har enligt sina yrkesföreträdare ett stort ansvar vid hör- selutredningsarbetet. Avancerad teknisk mätutrustning skall hanteras och eventuella misstag kan få allvarliga konsekvenser för patienten, t.ex. i form av tinnitus, dövhet eller spräckt trumhinna. Audionomen måste också under hörselutredningens gång vara uppmärksam på tecken som tyder på t.ex. en tumör så att en korrekt diagnos kan ställas på det under- lag som audionomen tar fram. Audionomerna arbetar självständigt, och deras yrkesgrupp är den enda där man ordinerar hörapparater och andra mer avancerade tekniska hörselhjälpmedel av olika slag. Arbetet som audionom innebär enligt ett eget medicinskt ansvar för stora delar av diagnostik och hörselrehabilitering och innefattar i många fall att självständigt kartlägga omfattning, grad samt lokalisation av hörselnedsättning, initiera habilitering, rehabilitering och genomföra densamma med självständig uppföljning. Audionomerna arbetar självständigt och har kvalificerade arbetsuppgif- ter. De har ett direkt ansvar för patienterna och deras säkerhet i vården. I ökande utsträckning kommer audionomerna att arbeta i privat verksamhet. Det finns därmed goda skäl att hänföra audionomerna till den grupp av vårdyrken där man kan ansöka om legitimation. Enligt uppgift till utredaren från finns det ca 10 000 bio- medicinska analytiker som har sådan utbildning att de har rätt till skyd- dad yrkestitel. Av dem som är yrkesverksamma arbetar hos landsting, privat och ca en procent kommu- nalt. av de landstingsanställda är enligt SCB:s statistik kvinnor. Utbildningen till biomedicinsk analytiker sker bl.a. vid Karo- linska Institutet och är treårig. Den omfattar både teoretiska studier och verksamhetsförlagd utbildning. Studierna avslutas med biomedicinsk analytikerexamen efter 120 poäng. Det finns enligt departementsprome- f.n. fyra professorer i ämnet och ett stort antal doktorander. De biomedicinska analytikerna arbetar inom många olika verksam- hetsgrenar inom hälso- och sjukvården. Arbetet som biomedicinsk ana- lytiker består i att utföra laboratorieanalyser av olika slag. Analyserna används inom hälso- och sjukvården för att läkaren skall kunna ställa rätt diagnos och ge patienten en lämplig behandling. I analyskedjan har den biomedicinska analytikern ansvar för att rätt prov analyseras och att analyserna sker på ett korrekt och tillförlitligt sätt. Innan analyssvar läm- nas gör de biomedicinska analytikerna en rimlighetsbedömning av resul- tatet som baseras på vetenskap och beprövad erfarenhet. Det är vanligt att de kvalitetsansvariga på de kliniska laboratorierna är de biomedicinska analytikerna. De har då det övergripande ansvaret för att alla yrkeskategorier på laboratoriet följer de uppsatta kvalitetsreglerna och målen. En kompetensprövning av laboratorierna görs genom SWEDAC, som är den statliga Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll. Man har från , som organiserar det stora flertalet biome- dicinska analytiker, framhållit för utredaren att de biomedicinska analy- tikernas direkta patientkontakt har utvidgats . Den medicinska utvecklingen har medfört att olika biomedi- cinska komponenter som tidigare analyserats på kliniska laboratorier har decentraliserats. De har flyttats och utförs nu närmare patienterna. Den patientnära verksamheten ställer nya krav på yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården. Också patienten är en aktiv aktör som utför egna mätningar. Detta påverkar de kliniska laboratoriernas arbetssätt. Labora- torierna behöver utveckla ett konsultativt förhållningssätt. Det kliniska laboratoriet bör erbjuda och ta ansvar för utbildning av patienter och per- sonal i vars grundutbildning det inte ingår biomedicinsk laboratorie- vetenskap. Utvecklingen inom laboratoriemedicinen går enligt remissyttrandet från mot en ökad automatisering vid de stora sjuk- huslaboratorierna som den patientnära analysverksamheten ökar inom både sjukhus och primärvård. De biomedicinska analytikerna får i och med detta ett ökat ansvar för att utveckla, utföra och kvalitets- säkra analysverksamheten och dessutom ansvara för nödvändig utbild- ning av såväl annan hälso- och sjukvårdspersonal som patienter inom den patientnära delen av verksamheten. vill också framhålla att det är viktigt att införandet av legitimation för biomedicinska analytiker inte innebär en begränsning i möjligheterna att finna personer med rätt kompetens till en verksamhet. menar att de biomedi- cinska analytikerna utför ett kvalificerat arbete som har stor betydelse för patientsäkerheten i vården. Den medicinska fakulteten instämmer i att yrkesgruppen uppfyller kriterierna för att omfattas av legitimationsbe- stämmelserna. Framförda farhågor om att legitimationen skulle kunna leda till att vissa arbetsuppgifter reserveras för denna yrkesgrupp är svåra att se då legitimationen inte skyddar arbetsuppgifterna. har länge arbetat för att biomedicinska analytiker skall omfattas av be- stämmelserna om legitimation. Utgångspunkten är patientsäkerheten. Legitimationen är personlig så det blir en kvalitetssäkerhet för patienten och den visar att yrkesutövaren uppfyller samhällets krav på kompetens och lämplighet. menar att bestämmelserna om skyddad yrkestitel har haft begränsad effekt. Införandet av skyddad yrkestitel har lett till förbättrad patientsäkerhet, men eftersom skyddad yrkestitel inte är personlig så har bestämmelserna mest haft effekt på utvecklingen av yr- ket. , , framhåller i sitt remissyttrande att det länge hävdat att det är bekymmersamt att en yrkesgrupp som har stor betydelse för medicinsk diagnostik och behand- ling inte är legitimerad. Detta är en allvarlig brist som äventyrar patient- säkerheten. Nätverket för laboratoriemedicinska chefer, slutligen, instämmer helt i att biomedicinska analytiker uppfyller kraven för legitimation. Nätverket anser också att legitimationen kan höja statusen på yrket på ett sådant sätt att nyrekrytering till yrket gynnas. Dock vill nätverket påpeka att arbets- givaren även fortsättningsvis måste kunna avgöra vilken sammansättning av olika personalkategorier som behövs för att uppdraget vid kliniska laboratorier skall kunna fullföljas. Nätverket anser också att kravet på dokumentation för legitimerade yrkesutövare enligt patientjournallagen inte får tolkas så att ytterligare dokumentation, annat än den som redan utförs, behöver göras. De biomedicinska analytikerna har ett kvalificerat arbete av stor bety- delse för patientsäkerheten i vården. De arbetar självständigt utan kon- troll av någon annan yrkeskategori. Utvecklingen har medfört att ett patientnära analysarbete blivit allt vanligare. Detta innebär för de biomedicinska analytikerna ett ökat ansvar för att utveckla, ut- bilda, utföra och kvalitetssäkra denna form av analysverksamhet. Yrkesgruppen biomedicinska analytiker uppfyller därför enligt reger- ingens mening väl kriterierna för att omfattas av legitimationsbestämmel- serna. Att det införs en rätt till legitimation för biomedicinska analytiker på- verkar i sig inte arbetsgivarens möjligheter att avgöra vilken samman- sättning av olika personkategorier som behövs vid kliniska laboratorier. Inte heller kan enligt regeringens mening den skyldighet att föra journal som följer med legitimationen ses som en sådan nackdel, i synnerhet som detta kan leda till en större enhetlighet i en fråga som har stor betydelse för patientsäkerheten. Det finns enligt departementspromemorian ca 500 dietister som är yrkes- verksamma inom landstingen. Härtill kommer ca 100 privat anställda och färre än 50 anställda i statlig verksamhet och färre än 50 i . De privatanställda finns företrädesvis inom läkemedels- och livsmedelsindu- strin, medan ett 25-tal dietister driver egen verksamhet. Flertalet dietister är anslutna till () som är en yrkesorganisation. Enligt en uppskattning av DRF är av dietisterna kvinnor. har det funnits en särskild utbildning till dietist. är det en treårig högskoleutbildning i , och som leder till dietistexamen. Huvudämnet är dietik/klinisk nutrition. De flesta dietisterna arbetar alltså inom landstingens hälso- och sjukvård. Dietisten ansvarar självständigt, i samråd med ansvarig läkare, för individuellt anpassad nutritionsbehandling. Nutritionsproblem kan uppträda dels som en del av livsstilsrelaterade hälsoproblem, dels som en del av akut eller kronisk sjukdom. Andelen i befolkningen med övervikt ökar kontinuerligt och därmed risken för följdsjukdomar som diabetes och hjärt-kärlsjukdom. Allergier, bulimi och anorexi är exempel på näringsrelaterade problem bland barn och ungdomar. Födoämnesrelaterad överkänslighet och allergi kräver adekvat behandling. Undernäring är vanligt förekommande vid sjukdom och f.n. ett underdiagnostiserat tillstånd. Intensiv forskning pågår både om livs- stilsrelaterade och sjukdomsförvärvade nutritionsproblem. Också terapi- möjligheter i form av oral-, enteral- och parenteral nutrition ökar genom nya ofta sjukdoms- eller på annat sätt specifika produkter. (Enteral nutrition = näring direkt i tarmen; parental nutrition = näring i form av intravenös infusion.) DRF har i sitt remissyttrande över utred- ningens förslag pekat på att dietister utgör en paramedicinsk yrkesgrupp som bedriver sjukvårdande behandling nutritionsbehandling. De poten- tiella riskerna med denna typ av behandling är av den digniteten att den bör ställas under samma samhälleliga tillsyn som övriga legitimerade yrkesgruppers verksamhet gör. Dietistyrket uppfyller enligt väl förutsättningarna för att omfattas av reglerna för legitima- tion. Dietistens arbete innebär enligt ett självständigt ansvar för utredning, diagnostik, behandling och utvärdering av nutritionspro- blem och därmed ett stort eget ansvar för patientens säkerhet i vården. Förutsättningarna för dietistens yrkesutövning liknar i hög grad sjuk- gymnastens och arbetsterapeutens. Arbetet är mycket självständigt och innebär ett självständigt ansvar för utredning, diagnostik, behandling och utvärdering av nutritionsproblem. Dietisterna har i praktiken ett stort eget ansvar för patienternas säkerhet i vården. Enligt regeringens mening upp- fyller dietistyrket väl förutsättningarna för att omfattas av reglerna om legitimation. Av departementspromemorian framgår att det enligt Svenska ortoped- ingenjörers förening (SOIF) f.n. finns ca 300 ortopedingenjörer med en sådan utbildning att de har skyddad yrkestitel. De är anställda vid ett tio- tal företag. Nästan alla företag är privata. Endast har ett landsting som huvudman. Det finns några tiotal anställda som kallar sig ortopedingenjörer utan att ha tillräcklig utbildning. Blir ortopedingenjö- rer ett legitimationsyrke kan dessa fortsätta med sina nuvarande arbets- uppgifter och benämnas ortopedtekniker. Enligt SOIF ligger andelen kvinnor i yrket ortopedingenjörer nu på , men andelen kvinnor ökar . Ortopedingenjörerna utprovar olika hjälpmedel till människor som har ett funktionshinder som medför att de behöver stöd eller korrektion av en kroppsdel. Vanligen arbetar ortopedingenjören i ett arbetslag som i övrigt innehåller en läkare, en sjukgymnast och en sjuksköterska. Det är en läkare (ortoped) som ordinerar exempelvis en protes eller ortos (skena). Ortopedingenjören gör en närmare ortopedteknisk analys och en risk- analys och bestämmer hur hjälpmedlet ska utformas och provar ut detta på patienten. Ortopedingenjören har också ansvar för att följa upp hur hjälpmedlet fungerar, föra journal etc. För arbetet gäller kvalitetsföre- skrifter utfärdade av bl.a. . Patientsäkerheten är viktig. En felaktig analys eller behandling kan vålla patienten skador och li- dande. Ortopedingenjörerna utbildas vid i . Utbild- ningen som är treårig leder till ortopedingenjörsexamen. Det finns enligt departementspromemorian en professor i ortopedteknik och också dokto- i ämnet. Yrket är reglerat på olika sätt i olika länder. I exempelvis Prop. 2005/06:43 och krävs det enligt departementspromemorian att utövaren är certifierad på visst sätt. I har utfärdat be- stämmelser. I har man fått en lag om legitimation. De danska ortopedingenjörerna, som kallas bandagister, utbildas vid Hälso- högskolan i . Inom EES-området gäller ett allmänt EU-direktiv om tillverkning av medicintekniska produkter, som finns genomfört i föreskrifter. Det finns enligt SOIF ett starkt önskemål bland ortopedingenjörerna att få möjlighet till legitimation. Två remissinstanser, Företagarna och , har avstyrkt förslaget till legitimation för ortopedingenjörer. I båda fallen är det skattefrågan och frågan om förslagets ekonomiska konsekvenser som avgör. Även , som egentligen är positiv till förslaget, menar att legitimation inte kan införas om inte negativa konsekvenser undanröjs. välkomnar förslaget om att orto- pedingenjörer skall legitimeras. Handikapprörelsen slår vakt om att den medicintekniska ortopedtekniska vården bedrivs med hög kvalitet inom all service som erbjuds brukare. Om det finns företagsekonomiska farhå- gor är det DHR:s bestämda uppfattning att det inte får äventyra eller lägga hinder i vägen för att förverkliga förslaget. DHR menar att kom- petensen hos ortopedingenjören är av största vikt för hur ett individuellt specialanpassat hjälpmedel är utformat vilket är förutsättningen för bru- karens livskvalitet och förmåga att leva och delta i samhället i stort sett som andra. Legitimation för ortopedingenjörer är personlig och bevis på att yrkesutövaren har de kvalifikationer och den utbildning som man som patient är helt beroende av inte minst ur patientsäkerhetssynpunkt. De utövare som inte har utbildningen bör ges möjlighet att skaffa sig legiti- mation genom kompletterande utbildning. DHR pekar också på att bl.a. ortopeder och brukarorganisationer förespråkat legiti- mering av yrkesgruppen. Också KFA, Koalition För Amputerade in- stämmer i förslaget att legitimation skall införas för yrkesgruppen orto- pedingenjörer. Att legitimera ortopedingenjörerna är det bästa sättet att säkerställa journalföring och att personalen har och underhåller erfaren- het och kompetens för att kunna utföra arbetsuppgifterna i enlighet med föreskrifter. Ortopedingenjörerna utför ett självständigt arbete inom hälso- och sjuk- vården med ett direkt patientansvar. Det finns en uttalad risknivå för fel- behandlingar, och kraven på patientsäkerhet är höga inom yrket. Utbild- ningen är till sin bredd och sitt innehåll sådan att den väl fyller de krav som man kan ställa på ett legitimationsyrke. Alla som arbetar som orto- pedingenjörer med denna skyddade yrkestitel har en väldefinierad utbildning av högskolekaraktär med en vetenskaplig grund för yrket. I andra länder inom EU gäller olika kompetenskrav för att arbeta inom yrket. En legitimation skulle ytterligare underlätta för svenska ortopedin- genjörer att få arbeta i andra länder. Regeringen anser därför att ortopedingenjörerna skall föras till den grupp Prop. 2005/06:43 av yrken inom hälso- och sjukvården som ger yrkesutövarna rätt att efter ansökan få legitimation för yrket. De skattetekniska konsekvenserna av förslaget behandlas utförligt i av- snitt 8. 6Skyddad yrkestitel för övriga legitimationsyrken För de 17 legitimationsyrken som finns gäller att alla också har skyddad yrkestitel utom tre, nämligen optiker, kiropraktor och naprapat. I utredarens uppdrag ingick till en början endast att se över förutsättning- arna för legitimationsyrket optiker att omfattas av bestämmelserna om skyddad yrkestitel. Under utredningens gång aktualiserades emellertid frågan om att pröva möjligheterna att också ge de två återstående legiti- mationsyrkena skyddad yrkestitel. I departementspromemorian har därför även behandlats frågan om det är berättigat att göra undantag från be- stämmelserna om skyddad yrkestitel för legitimationsyrkena kiropraktor och naprapat. Slopat undantag från bestämmelserna om skyddad Regeringens förslag: Legitimationsyrkena optiker, kiropraktor och naprapat skall få ensamrätt till sina yrkestitlar vid verksamhet inom hälso- och sjukvården. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanserna, bl.a. Socialsty- relsen, , Kommuner och Landsting samt , tillstyrker förslaget att kiropraktorer, naprapater och optiker skall få skyddad yrkestitel. instämmer med utredningens förslag att skyddad yrkestitel skall införas för legitimerade optiker. förslag att optiker skall tillhöra den krets av legitimationsyrken inom hälso- och sjukvården som har en skyddad titel. den skall fortsätta att vara ett förbud för andra än legitimerade optiker att prova ut och tillhandahålla kontaktlinser. Det skall också vara ett förbud att kalla sig optiker, om man inte är det. LKR Legitimerade Kiropraktorers genom tillstyrker utredningens förslag att införa yrkestitelskydd för legitimerade kiropraktorer. LKR inser att det inte är realistiskt eller rimligt med skyddad yrkestitel som omfattar endast en grupp legitimerade kiropraktorer i , även om det hade varit att föredra tills dess att SKHS (svenskutbildade kiropraktorer utan ackredite- ring av kvalitetssäkrings- och standardiseringsorganet [ECCE]) utbildningen fått ackreditering. Naprapathögskolan instämmer i förslaget att naprapater skall omfattas av bestämmelserna om skyddad yrkestitel i lagen (1998:531) om yrkes- verksamhet på hälso- och sjukvårdens område (LYHS). Det finns ingen anledning att undanta denna yrkesgrupp från dessa bestämmelser. Ur patientsäkerhetssynpunkt är det viktigt att naprapater i likhet med andra grupper av legitimerade yrken får en skyddad yrkestitel vid arbete inom hälso- och sjukvården. Det är också viktigt att möjligheten för obehöriga att utge sig för att vara naprapat stoppas, vilket kommer att ske i och med detta förslag. tillstyrker förslaget om skyddad yrkestitel för optiker men avstyrker förslaget om skyddad yrkestitel för yrkena kiropraktor och naprapat. Verket påpekar att det från samhällets sida inte ställs några krav på att utbildningarna till kiropraktor och naprapat skall ligga inom högskolan, på högskolenivå, eller att särskilda utbildningsmål skall ha uppfyllts för examina som sedan skall ligga till grund för legitimation och enligt förslaget också till skyddad yrkestitel. Verket har i och för sig regeringens uppdrag att utöva tillsyn över kiropraktor- och naprapatut- bildningarna. Men eftersom de ligger utanför högskolesektorn och där- med inte styrs av målen för högre utbildning och leder till yrkesexamen görs inte några återkommande granskningar av utbildningarnas innehåll, nivå och kvalitet. Skälen för regeringens förslag Legitimationsyrket optiker undantogs genom lagstiftning från reglerna om skyddad yrkestitel. Skälet till detta var att en ensamrätt till yrkestiteln för dem som genomgått den treåriga optikerutbildningen eller tidigare legitimationsgrundande utbildning skulle i praktiken på ett ingri- pande sätt begränsa närings- och yrkesfriheten för många optiker om man inte hade generösa dispens- eller undantagsregler. Enligt regering- ens uppfattning var det då inte lämpligt att låta även optiker omfattas av titelskyddet. borde dock även denna yrkesgrupp omfattas av ett titelskydd (prop.1997/98:109 s. 85). , som är bildat genom en sammanslagning av Sveri- ges leg. och ett äldre yrkesförbund, har i en skri- velse till regeringen begärt att optiker skall bli en skyddad yr- kestitel. organiserar av optikerverksamheten. Förbundets uppgifter är att verka för patientsäkerhet samt yrkets och branschens utveckling. Kvalitet, utbildning och information är de cen- trala frågorna. Förbundet har som kvalitetspolicy att medlemsföretagen skall vara kvalitetscertifierade enligt Kvalitetsnorm i synvården, som grundas på föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 1996:24) Kvalitetssystem i hälso- och sjukvården. När lagstiftningen om skyddad yrkestitel kom till arbetade optikerna i mycket stor utsträckning som enskilda yrkesutövare, och ett inte obetyd- ligt antal av dessa saknade legitimation. Utbildningen till optiker är en treårig högskoleutbildning på () som leder till optikerexamen. Också i har det vuxit fram en mot- svarande yrkesutbildning. Den som fått legitimation som optiker på grundval av denna examen får också utan särskild ansökan behörighet som kontaktlinsoptiker. Glasögon och kontaktlinser tillverkas av vardera 4-5 stora företag i efter undersökning och recept av en optiker. har i sin skrivelse till regeringen anfört att KI sedan optikeryrket blev akademiskt, vidareutbildat ca 300 optiker till kompe- tens för legitimation. Detta har skett utanför ramen för grundutbildningen till leg. optiker. Det har enligt förbundet varit förenat med ansträngningar att få ihop tillräckligt många för en kurs. Kursen blev inte fulltecknad, och det är den sista legitimationskurs som KI ge- nomfört. De optiker som har önskat kurs för legitimation har därmed också fått sådan. Enligt arbetar de legitimerade optikerna i ca 850 företag med i snitt fyra anställda. statistik över personal visar att det vid utgången av fanns 2 967 optiker. Av dessa var kvinnor. Utöver dessa legitimerade optiker finns det högst en handfull näringsutövare som är optiker utan legitimation. De har i regel samarbete med legitimerade optiker med kontaktlinsbehörighet för att få bedriva en komplett optikerverksamhet. Härutöver arbetar uppemot 100 anställda i optikerverksamhet enligt delegationsföreskrifterna i LYHS och föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 1997:14). Om yrket får en skyddad yrkestitel får de nu nämnda två kate- gorierna inte kalla sig optiker, men de kan fortsätta att arbeta på samma sätt som under benämningen optikerassistent. Sedan den nuvarande lagstiftningen kom till har de optiker som så önskat getts möjlighet att skaffa sig legitimation genom kompletterande utbild- ning. Man kan därför inte längre anse att det skulle medföra några mer betydande ingrepp i yrkes- och näringsfriheten om skyddad yrkestitel också infördes för optikeryrket. De skäl som motiverade att detta yrke undantogs från bestämmelserna om skyddad yrkestitel gäller därmed inte. Regeringen anser följaktligen att optikeryrket bör föras till den krets av yrken inom hälso- och sjukvården som har en skyddad yrkestitel. Det innebär att den som inte är legitimerad optiker i fortsättningen inte får kalla sig optiker. I likhet med legitimationsyrket optiker undantogs genom lag- stiftning legitimationsyrkena kiropraktor och naprapat från reglerna om skyddad yrkestitel. Skälet var i huvudsak detsamma som för optikerna.