prop · GS03143 · 2005-03-23 00:00:00 — Denna lag gäller vid för- undersökning om allmänfarliga brott, t.ex. mordbrand och sabotage, vissa högmålsbrott som uppror och olovlig kårverksamhet, vissa brott mot rikets säkerhet, t.ex. spioneri samt terroristbrott. försök, förberedelse och stämpling till dessa brott, om sådan gärning är I förhållande till regleringen i innebär lagen Prop. 2004/05:143 större möjligheter att använda bl.a. tvångsmedlen hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning. Tillstånd till dessa tvångsmedel får lämnas även om det är föreskrivet lindrigare straff än vad som krävs enligt . Åklagaren får i brådskande fall själv besluta om användning av tvångsmedlen. Har åklagaren gjort detta, skall han eller hon genast anmäla det hos rätten, som skyndsamt skall pröva ärendet. Lagen är tidsbegränsad. Efter den senast beslutade för- längningen gäller lagen till utgången av (prop. 2003/04:74, bet. 2003/04:JuU24, rskr. 2003/04:219). Också lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll innehåller be- stämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Enligt lagen får tvångsmedlen användas om det är av betydelse för att utröna om en utlänning eller en organisation eller grupp som han tillhör eller verkar för, planlägger eller förbereder terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. 4.4Om verkställighet av beslut om hemliga tvångsmedel och användning av överskottsinformation Verkställighet av beslut om hemliga tvångsmedel Beslut om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning verkställs av Säkerhetspolisen. Om verkställer en förundersökning där hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning används, är Säker- hetspolisen behjälplig vid verkställandet. Som regel är det en polis som granskar materialet. Vid granskningen kan polisen anteckna uppgifter som är av intresse för utredningen. Upp- gifterna bearbetas i ett ordbehandlingsprogram och presenteras efter hand för åklagaren för ställningstagande i olika frågor, t.ex. om avlyssningen skall fortsätta. Vidare kan uppgifterna med hjälp av särskilda program bearbetas, analyseras och sammanställas för visning, t.ex. i samband med sakframställning i domstol. Upptagningar och uppteckningar lagras som datafiler på särskilda skivor. Dessa förstörs tillsammans med annat bearbetat ma- terial när förundersökningen är avslutad. Hemlig kameraövervakning äger rum praktiskt taget enbart med hjälp av digital teknik. Bilderna samlas in och lagras samt bearbetas, analyseras och sammanställs således automatiserat med hjälp av dator- teknik. Om det framkommer överskottsinformation i form av uppgifter om ett annat brott än det brott som legat till grund för beslutet om tvångsmedlet, inleds ibland en förundersökning också beträffande det andra brottet. Det kan också vidtas utredningsåtgärder inom ramen för den pågående förun- dersökningen. Några särskilda riktlinjer för vilken svårhetsgrad brottet måste ha för att åtgärderna skall vidtas finns inte. I praktiken genomförs det inte några åtgärder beträffande mindre allvarliga brott. Det finns enligt polisen flera Prop. 2004/05:143 skäl till det. Ett sådant skäl är att det inte finns tillräckliga resurser för att utreda alla de brott som kan framkomma vid teleavlyssning, t.ex. bero- ende på att den avlyssnade är mycket brottsaktiv som av- lyssning sker. Ett annat skäl till att inga åtgärder vidtas kan vara att det skulle vara till men för den pågående förundersökningen att ingripa. Ett tredje skäl kan vara att ett ingripande skulle medföra risk för att polisens utredningsmetoder blir avslöjade till men för den framtida brottsutred- ningsverksamheten. Vid användning av hemliga tvångsmedel kan det komma fram uppgif- ter om ett annat allvarligt brott som de brottsbekämpande myndigheterna önskar utreda bl.a. genom att använda sig av hemliga tvångsmedel. En förutsättning för att sådana tvångsmedel skall få användas i utredningen beträffande det nya brottet är självfallet att rätten ger tillstånd till det. Det förekommer att överskottsinformation om brott utväxlas mellan olika verksamhetsgrenar inom samt mellan Säkerhets- polisen och den öppna polisen, samt andra myndigheter. I så- dana fall brukar inte informationskällan anges. 4.5Bestämmelser om skyldighet att använda uppgifter om brott Enligt 9 § polislagen (1984:387) skall en polisman, som får kännedom om ett brott som hör under allmänt åtal, lämna rapport om det till sin förman så snart det kan ske. En polisman får dock lämna rapporteftergift, dvs. underlåta att rapportera brottet, om brottet med hänsyn till omstän- digheterna i det enskilda fallet är obetydligt och det är uppenbart att det inte skulle föranleda annan påföljd än böter. Bestämmelser om rapporteringsskyldighet och rapporteftergift finns också i 11 kap. 7 § tullagen (2000:1281). Enligt de bestämmelserna skall tulltjänsteman och kustbevakningstjänsteman som får kännedom om ett brott enligt en författning, vars efterlevnad har att övervaka, lämna rapport om det till sin förman så snart det kan ske. Tjänstemannen får dock lämna rapporteftergift, om brottet med hänsyn till omständig- heterna i det särskilda fallet är obetydligt och det är uppenbart att brottet inte skulle föranleda någon annan påföljd än böter. Skyldighet att inleda förundersökning Som nämnts ovan skall enligt 23 kap. 1 § första stycket RB en förunder- sökning inledas så snart det på grund av angivelse eller av något annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Det finns alltså i princip en skyldighet för polis eller åklagare att inleda förundersökning så snart det finns en misstanke om ett brott. Hur de brottsutredande myndigheterna har fått kännedom om att ett brott kan ha begåtts saknar betydelse. Den principiella skyldigheten att inleda en förundersökning enligt ovan Prop. 2004/05:143 är dock förenad med vissa undantag. Förundersökning behöver inte inle- 1.om det är uppenbart att brottet inte går att utreda (23 kap. 1 § andra stycket RB), 2.om fortsatt utredning skulle kräva kostnader som inte står i rimligt förhållande till sakens betydelse och det dessutom kan antas att brottet i händelse av lagföring inte skulle leda till någon svårare på- följd än böter (23 kap. 4 a § första stycket 1 RB), 3.om det kan antas att åtal för brottet inte kommer att ske till följd av bestämmelser om åtalsunderlåtelse eller om särskild åtalsprövning (23 kap. 4 a § första stycket 2 RB), 4.om det ändå finns tillräckliga skäl för åtal och det gäller ett brott som inte kan antas föranleda någon annan påföljd än böter, en rät- tegångsförseelse eller ett brott som förövas inför rätten vid dess sammanträde (23 kap. 22 § första stycket RB), eller 5.om, sedan åtalsunderlåtelse enligt 16 § lagen (1964:167) med sär- skilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) meddelats mot någon för brott som begåtts innan han har fyllt , misstanken gäller brott som begåtts (8 § samma lag). För att punkterna 2, 3 och 5 skall vara tillämpliga krävs dessutom att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts genom att förundersökning inte äger rum. I råder en s.k. absolut åtalsplikt. Enligt 20 kap. 6 § RB är en åklagare i princip skyldig att väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal. Innebörden av bestämmelsen är att åklagaren skall väcka åtal när han eller hon på objektiva grunder kan förutse att den misstänkte kom- mer att dömas för brottet. Åtalsplikten är dock förenad med flera undantag. Enligt 20 kap. 7 § första stycket RB får åklagaren, under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts, besluta att inte väcka åtal 1.om det kan antas att brottet inte skulle föranleda annan påföljd än böter, 2.om det kan antas att påföljden skulle bli villkorlig dom och det finns särskilda skäl för åtalsunderlåtelse, 3.om den misstänkte begått annat brott och det utöver påföljden för detta brott inte krävs påföljd med anledning av det föreliggande brottet, eller 4.om psykiatrisk vård eller insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade kommer till stånd. Åtal får enligt paragrafens andra stycke underlåtas även i andra fall, om det av särskilda skäl är uppenbart att det inte krävs någon påföljd för att avhålla den misstänkte från vidare brottslighet och att det med hänsyn till omständigheterna inte heller krävs av andra skäl att åtal väcks. Åtalsunderlåtelse får enligt 16 och 17 §§ LUL under vissa förhållanden också meddelas om någon har begått ett brott innan han fyllt . 4.6 Bestämmelser som kan begränsa de brottsutredande Prop. 2004/05:143 myndigheternas möjlighet att använda överskottsin- 4.6.1Bestämmelser om behandling av upptagningar och upp- teckningar Enligt 27 kap. 24 § första stycket RB skall en upptagning eller uppteck- ning som gjorts vid hemlig teleavlyssning granskas möjligt. Mot- svarande gäller enligt 7 § lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning för upptagning som gjorts vid sådan övervakning. Granskning av upptagning eller uppteckning får inte utföras av någon annan än rätten, undersökningsledaren eller åklagaren. Dock får en sakkunnig eller annan, som anlitats för utredningen angående brottet eller annars hörs med anledning av utredningen, också granska upptagningen eller uppteckningen efter anvisning av de tidigare nämnda. Upptagningar och uppteckningar som gjorts vid hemlig teleavlyssning skall, i de delar de är av betydelse från utredningssynpunkt, bevaras till dess förundersökningen nedlagts eller avslutats eller, om åtal väckts, målet avgjorts slutligt. De skall därefter förstöras (27 kap. 24 § andra stycket RB). Upptagningar som gjorts vid hemlig kameraövervakning som saknar betydelse från utredningssynpunkt skall enligt 7 § andra stycket lagen om hemlig kameraövervakning förstöras efter det att de har granskats. De delar av upptagningar som är av betydelse från utredningssynpunkt skall bevaras till dess förundersökningen har lagts ned eller avslutats eller, om åtal väckts, målet har avgjorts slutligt. Därefter skall även de förstöras. I 27 kap. 22 § RB finns en bestämmelse som är avsedd att skydda för- troliga telefonsamtal eller andra telemeddelanden mellan den misstänkte och hans eller hennes försvarare. Om det under teleavlyssning fram- kommer att det är fråga om ett sådant samtal eller meddelande, skall av- lyssningen avbrytas. Upptagningar och uppteckningar skall, i den mån de omfattas av förbudet, förstöras. En upptagning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig teleavlyss- ning enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll skall grans- kas möjligt. Granskningen får utföras endast av rätten, Rikspolis- styrelsen, en polismyndighet eller en åklagare. Om upptagningen eller uppteckningen innehåller något som inte är av betydelse för det ändamål som har föranlett avlyssningen, skall den i denna del förstö- ras efter granskningen (22 §). 4.6.2Allmänna bestämmelser om automatiserad behandling av personuppgifter m.m. Uppgifter som härrör från hemlig teleavlyssning och hemlig teleöver- vakning behandlas i vissa register. Det är vanligare att sådana uppgifter behandlas i Säkerhetspolisens centralregister än i länskriminalpolisens kriminalunderrättelseregister. Även om överskottsinformation inte direkt föranleder behandling i underrättelseregister kan sådan information an- vändas vid exempelvis förhör. Förhörsuppgifterna kan därefter komma Prop. 2004/05:143 att behandlas i ett register. och rådets dataskyddsdirektiv samt personuppgifts- lagen Dataskyddsdirektivet (95/46/EG) gäller inte behandling av personupp- gifter som rör allmän säkerhet, försvar, statens säkerhet och statens verk- samhet på straffrättens område. Enligt punkten 16 i direktivets preambel omfattas inte behandling av ljud- och bilduppgifter exempelvis be- handling som sker i samband med videoövervakning av direktivet, om den utförs för att tillgodose den allmänna säkerheten, försvaret, statens säkerhet eller statens verksamhet på straffrättens område eller annan verksamhet som inte faller inom gemenskapsrättens tillämpningsområde. Personuppgiftslagen (1998:204) har getts ett vidare tillämpningsom- råde. Lagen omfattar all automatiserad behandling av personuppgifter och behandling av personregister såvida inte särregler finns. Den innehåller bestämmelser om bl.a. när behandling av personuppgifter är tillåten och ställer vissa grundläggande krav på sådan behandling, t.ex. att uppgifter som samlats in för ett ändamål inte får behandlas för något annat oförenligt ändamål. Särregler om behandling av personuppgifter i polisens verksamhet Inom polisen förs ett stort antal register. gäller en lag som rör behandling av personuppgifter i polisens verksamhet, polis- datalagen (1998:622). Lagen gäller utöver personuppgiftslagen och inne- håller de särregler som ansetts nödvändiga för polisens verksamhet. I den inledande delen (19 §§) finns bestämmelser som gäller för all behand- ling av personuppgifter, således även , medan bestämmelserna i den andra delen (1036 §§) gäller endast automatiserad behandling. En del register regleras särskilt i polisdatalagen, t.ex. kriminalunder- rättelseregister. Även personuppgifter som behandlas vid särskilda un- dersökningar i kriminalunderrättelseverksamhet regleras i lagen. Andra register förs t.ex. med stöd av Datainspektionens tillstånd enligt bestäm- melser i Datalagen (1973:289). Polisdatalagen gäller inte för behandling av personuppgifter som företas med stöd av lagen (1998:620) om belast- ningsregister, lagen (1998:621) om misstankeregister eller lagen (2000:344) om Schengens informationssystem. I sammanhanget bör också nämnas något om vad som föreskrivs i 1421 §§ polisdatalagen om kriminalunderrättelseregister och särskilda undersökningar. Personuppgifter får behandlas i kriminalunderrättelse- verksamhet endast inom ramen för en särskild undersökning eller i kri- minalunderrättelseregister. En särskild undersökning är en undersökning i kriminalunderrättelse- verksamhet som innebär insamling, bearbetning och analys av uppgifter i syfte att ge underlag för beslut om förundersökning eller om särskilda åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka brott. Den särskilda undersökningen skall ha inletts under ledning av eller en polismyndighet och det skall finnas anledning att anta att allvarlig brottslighet har utövats eller kan komma att utövas. Med allvarlig brotts- Prop. 2004/05:143 lig verksamhet avses i polisdatalagen verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver. Uppgifter om en per- son som det inte finns någon misstanke mot skall förses med en upplys- ning om detta förhållande. Beslutet om att behandla personuppgifter i en särskild undersökning skall innehålla uppgifter om ändamålet med be- handlingen och de villkor i övrigt som behövs för att förebygga otillbör- ligt intrång i de registrerades personliga integritet. Uppgifterna skall gall- ras senast efter det att beslutet om behandlingen av personuppgifter fattades. Om det är av särskild betydelse för att den särskilda undersök- ningen skall kunna avslutas, får dock uppgifterna behandlas . Kriminalunderrättelseregister får föras endast för att ge underlag för beslut om särskilda undersökningar avseende allvarlig brottslig verksam- het eller för att underlätta tillgången till allmänna uppgifter med anknyt- ning till underrättelseverksamhet. Ett kriminalunderrättelseregister får innehålla uppgifter som kan hänföras till en enskild person endast om uppgifterna ger anledning att anta att allvarlig brottslig verksamhet ut- övats eller kan komma att utövas och den som avses med uppgifterna skäligen kan misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva denna verksamhet. Uppgifter om transportmedel eller varor som kan antas ha samband med allvarlig brottslig verksamhet eller om hjälpmedel som kan antas ha använts i samband med sådan verksamhet får dock registreras, även om de kan hänföras till en enskild person som det inte finns någon misstanke mot. De skall därvid förses med upplysning om att det inte finns någon misstanke mot denne. I 20 § polisdatalagen finns närmare bestämmelser om vad ett kriminalunderrättelseregister får innehålla. Uppgifterna i ett kriminalunderrättelseregister om en registrerad person skall gallras senast efter det att uppgifter om att denne skäligen kan misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva allvarlig brottslig verksamhet senast infördes. Om en särskild undersökning som rör en registrerad person har inletts, får dock uppgifterna stå kvar till dess att undersökningen har avslutats. Bestämmelsen i 9 d § personuppgiftslagen om att personuppgifter som samlats in för ett ändamål inte får behandlas för något annat oförenligt ändamål gäller även för polisens verksamhet. lämnade ett betänkande med förslag till ny polisdatalag (SOU 2001:92). Förslaget har remissbehand- lats och bereds inom . Särregler om behandling av personuppgifter i brottsutredande verksamhet I brottsutredande verksamhet kompletteras personuppgiftsla- gen av lagen (2001:85) om behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Lagen gäller vid behandling av person- uppgifter i brottsbekämpande verksamhet som är helt eller delvis auto- matiserad eller om personuppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter, vilka är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. Det är med stöd av bestämmelserna i nämnda lag som för Prop. 2004/05:143 ett centralt underrättelseregister. Registret utgjorde tidigare såväl spa- nings- som underrättelseregister. Enligt bestämmelserna finns det också möjlighet att inom ramen för underrättelseverksamhet behandla person- uppgifter i särskilda undersökningar. De bestämmelser som gäller för underrättelseregister och särskilda undersökningar motsvarar de som gäller för motsvarande verksamhet enligt polisdatalagen. I den brottsutredande verksamheten för bl.a. en tullmåls- journal, som består av ett register över tullmålsärenden. för vidare tillfälliga analysdatabaser i syfte att underlätta bearbetningen av uppgifter i ett ärende. lämnade ett betänkande med förslag till en ny lag om behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet (SOU 2002:113). Förslaget har remissbe- handlats och bereds inom . I sekretesslagen (1980:100) (SekrL) finns bestämmelser som syftar till att begränsa spridningen av information som innehas av de brottsutredande myndigheterna. Hos dessa myndigheter gäller sekretess framför allt med hänsyn till intresset av att förebygga eller beivra brott och till skydd för enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. Flera andra sekretess- bestämmelser kan också bli tillämpliga beroende på ärendets art och om- ständigheterna i det. Som exempel kan nämnas bestämmelserna om utri- kessekretess (2 kap. 1 § SekrL) eller bestämmelserna om sekretess som rör utlänning (7 kap. 14 § SekrL). De sekretessbestämmelser som har störst betydelse i nu aktuellt sammanhang finns i 5 kap. 1 § samt 9 kap. 17 och 18 §§ SekrL. Sekretess med hänsyn till intresset av att förebygga eller beivra brott Enligt 5 kap. 1 § första stycket SekrL gäller sekretess för bl.a. uppgift som hänför sig till förundersökning i brottmål, angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott samt i åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyn- dighets, eller verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Sekretessen gäller om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. sen gäller uppgifter som hänför sig till viss verksamhet. sekretessen för uppgifterna upprätthålls oavsett hos vilken myndighet de Sekretess gäller även för brottsförebyggande och brottsbeivrande verk- samhet i allmänhet utan anknytning till något konkret fall. vara fråga om resurs- och organisationsfrågor av vital betydelse samt ar- Enligt 5 kap. 1 § andra stycket SekrL gäller sekretess för uppgift som hänför sig till sådan underrättelseverksamhet som avses i 3 § polisdatala- gen (1998:622) eller som i annat fall hänför sig till Säkerhetspolisens verksamhet för att förebygga eller avslöja brott mot rikets säkerhet eller Prop. 2004/05:143 förebygga terrorism. Sekretess gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motver- kas eller den framtida verksamheten skadas. Detsamma gäller bl.a. upp- gift som hänför sig till sådan underrättelseverksamhet som avses i 2 § lagen (2001:85) om behandling av personuppgifter i brotts- bekämpande verksamhet. Sekretess till skydd för enskildas personliga och ekonomiska förhållanden Enligt 9 kap. 17 § första stycket SekrL gäller, om inte annat följer av 18 §, sekretess för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska för- hållanden bl.a. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, i angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott samt i åklagarmyn- dighets, polismyndighets, skattemyndighets, , eller verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Sekretessen gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men. Enligt paragrafens andra stycke gäller sekretess också i verksamhet som avses i första stycket för anmälan eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Sekretessen enligt 9 kap. 17 § SekrL hindrar inte att uppgifter lämnas till enskild i vissa särskilt angivna fall, t.ex. enligt vad som föreskrivs i säkerhetsskyddslagen (1996:627) eller i förordning som har stöd i den lagen samt enligt vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstankere- gister, polisdatalagen (1998:622) eller lagen (2001:85) om behandling av personuppgifter vid brottsbekämpande verksamhet samt i förordningar som har stöd i dessa lagar. I 9 kap. 18 § SekrL finns be- stämmelser om att sekretessen enligt 9 kap. 17 § SekrL i vissa fall inte gäller. Sekretess gäller sålunda inte för beslut om åtal skall väckas och beslut om att förundersökning inte skall inledas eller skall läggas ned. Sekretess gäller inte heller för bl.a. uppgift i ärende om strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot. Vidare upphör sekretessen enligt 9 kap. 17 § SekrL som huvudregel att gälla för uppgifter som lämnas till domstol med anledning av åtal. Sekretess och uppgiftslämnande mellan myndigheter eller verksamhets- grenar Enligt 1 kap. 3 § första stycket SekrL får en sekretessbelagd uppgift hos en myndighet inte röjas för en annan myndighet i andra fall än som anges i SekrL eller i annan lag eller förordning till vilken den lagen hänvisar. Enligt paragrafens andra stycke gäller sekretess i samma utsträckning mellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndighet som mellan myndigheter, när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Enligt 14 kap. 1 § SekrL hindrar sekretessen inte att uppgifter lämnas till annan myndighet, om uppgiftsskyldigheten följer av lag eller Uppgifter som angår misstanke om brott för vilket fängelse är föreskrivet och som kan antas föranleda annan påföljd än böter kan som huvudregel lämnas till polis och åklagare med stöd av 14 kap. 2 § fjärde stycket SekrL. Enligt 14 kap. 3 § SekrL, den s.k. generalklausulen, kan vidare sekretessbelagda uppgifter lämnas om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda. Enligt 1 kap. 5 § SekrL får sekretessbelagda uppgifter också lämnas ut, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Utlämnande av uppgifter till utländsk myndighet eller mellanfolklig organi- Av 1 kap. 3 § tredje stycket SekrL följer att sekretessbelagda uppgifter