prop · GS03102 · 2005-05-12 00:00:00 — Gymnasieskolan skall enligt målen i läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94) fördjupa och utveckla elevernas kunskaper som förberedelse för yrkesverksamhet och studier vid universitet högskolor m.m. och som förberedelse för vuxenlivet, som samhälls- Skr. 2004/05:102 medborgare och ansvariga för sina egna liv. Kommunen är enligt skollagen skyldig att erbjuda alla elever som är bosatta i kommunen och som avslutat den obligatoriska skolan eller motsvarande utbildning en gymnasieutbildning. Erbjudandet skall avse utbildning som anordnas inom kommunen eller i en annan kommun eller ett landsting i enlighet med samverkansavtal. Erbjudandet skall omfatta ett allsidigt urval av nationella program samt specialutformade och individuella program. Antalet platser på de olika nationella programmen och deras inriktningar skall så långt som möjligt anpassas med hänsyn till elevernas önskemål. Samtliga nationella program har fastställda programmål. För varje ämne i gymnasieskolan finns en kursplan som kompletterar läroplanen och anger målen för undervisningen i varje enskilt ämne och kurs. Som ett av flera mått på måluppfyllelse kan elevernas betyg användas. Den genomsnittliga betygspoängen, dvs. det genomsnittliga värdet av alla betyg som redovisas i elevernas slutbetyg gör det möjligt att jämföra elevernas betygsresultat Den genomsnittliga betygspoängen /04 var 14,1 poäng vilket är en marginell förbättring jämfört med 14,0 poäng föregående år. Kvinnorna fick 14,7 poäng och männen fick 13,4 poäng. För elever med utländsk bakgrund var motsvarande siffror 13,7 för kvinnor och 12,6 för män. De nationella proven i svenska/svenska som andraspråk, matematik och engelska är ett annat sätt att uppskatta gymnasieskolans resultat. Liksom har kvinnorna högre betyg än männen på samtliga delprov i svenska och svenska som andraspråk på de prov som genomfördes /2004. I matematik uppfyllde av eleverna på nationella program målen för kurs A och B på höstens kursprov. För samtliga av de nationella proven i svenska/svenska som andraspråk och för provet i matematik A gäller att det är stora skillnader i resultat för elever på olika program, med bäst resultat för elever på de studieförberedande programmen. Kommunerna är skyldiga att erbjuda utbildning på individuella program för de elever som inte tagits in på ett nationellt program eller specialutformat program eller som avbrutit en påbörjad utbildning. Ett mål för det individuella programmet är att förbereda för vidare studier på ett nationellt program. har andelen elever som hösten årskurs 1 gick på ett individuellt program och återfanns på ett annat program varit . Slutbetyg utfärdas då eleven fått betyg i alla kurser som ingår i dennes studieplan. /04 gick 96 364 elever i årskurs tre i gymnasieskolan. Av dessa lämnade gymnasieskolan med slutbetyg eller motsvarande. Det är en ökning med en procentenhet sedan föregående läsår. Grundläggande behörighet till universitets- och högskolestudier har den som fått slutbetyg från ett nationellt eller specialutformat program och har lägst betyget Godkänd på kurser som omfattar Skr. 2004/05:102 av de gymnasiepoäng som krävs för ett fullständigt program, dvs. /04 uppnådde av de elever som fick slutbetyg grundläggande behörighet till universitets- och högskolestudier, en ökning jämfört med föregående år. Diagram 5.4 Andel elever i årskurs 3 med slutbetyg I gymnasieskolan har elevantalet ökat till 347 713 /05, en ökning med jämfört med året innan. Det finns totalt 763 gymnasieskolor belägna i 273 av landets 290 kommuner. 491 skolor har huvudman. Andelen elever som går i en gymnasieskola belägen i en annan kommun än hemkommunen är . Utbudet av nationella program varierar mellan kommunerna. Liksom föregående läsår är det samhällsvetenskaps- och naturvetenskaps- programmen, som erbjuds i flest kommuner. /05 gick av alla elever på något av de nationella programmen. av eleverna på nationella program gick på samhällsvetenskaps-, naturvetenskaps- och teknikprogrammen. Andelen elever med utländsk bakgrund på nationella program är högst på handels- och administrationsprogrammet följt av omvårdnads-, naturvetenskaps- och samhällsprogrammen. Av eleverna i gymnasieskolan var män och kvinnor. Gymnasieprogrammen har fortfarande i allmänhet en sned fördelning av män och kvinnor. På de nationella programmen varierar andelen kvinnor från på omvårdnadsprogrammet till på el- och energiprogrammen. Endast två program, naturvetenskaps- och medieprogrammen, hade en relativt jämn köns- fördelning. av eleverna går på specialutformade program vilket är en ökad andel sedan föregående läsår. Dessa program har en relativt Antal elever på det individuella programmet har /05 fanns 25 757 elever på individuella Det motsvarar av det totala antalet elever. /05 finns det sammanlagt 247 fristående gymnasieskolor, som var belägna i 82 kommuner. På de fristående gymnasieskolorna går 40 677 elever, vilket motsvarar av alla elever i gymnasieskolan, en ökning sedan föregående läsår med drygt en Av eleverna är män och kvinnor. de fristående gymnasieskolorna är andelen elever med utländsk bakgrund med en relativt jämn fördelning mellan män och kvinnor. Elever i fristående gymnasieskolor läser oftast utbildningar närliggande det samhällsvetenskapliga programmet samt el-, medie- och Den totala kostnaden för gymnasieskolan var 2003 (inkl. kostnad för skolskjuts respektive nystartade och nedlagda fristående skolor). Jämfört med föregående år har kostnaden för gymnasieskolan ökat med . Av den totala kostnaden för gymnasieskolan stod den kommunala gymnasieskolan för ca 90 procent medan landstingens kostnader för gymnasieutbildning uppgick Fristående gymnasieskolor, riksinternatskolor och internationella skolor stod för av den totala kostnaden . Den genomsnittliga kostnaden per elev för samtliga huvudmän var (exkl. nystartade och nedlagda fristående skolor), vilket är en mindre ökning innan. gymnasieskola kostade (inkl. skolskjuts) ca , vilket är en ökning med ca en procent jämfört med året innan. gymnasieskolorna hade en genomsnittskostnad på per elev (exkl. nystartade och nedlagda fristående skolor), vilket är en mindre ökning jämfört med föregående år. naturbruksutbildningar, vilka är kostsamma att anordna. elev blir därför högre än för andra huvudmän som anordnar mindre landstingsutbildning var , vilket är en minskning jämfört med året innan. Mellan gymnasieskolans program är skillnaden stor i kostnad per elev. Med ca per elev visar det samhällsvetenskapliga programmet den lägsta genomsnittliga kostnaden. kostnad per elev uppvisar även naturvetenskapsprogrammet, barn- och fritidsprogrammet och handels- och administrationsprogrammet med en genomsnittlig kostnad 2003 på per elev. naturbruksprogrammet, vilket i genomsnitt kostade Den genomsnittliga kostnaden per elev på individuella programmet 2003 var ca . De stora skillnaderna mellan gymnasieskolans program i kostnad per elev är en förklaring till skillnaderna i kostnader för kommunala skolor, fristående skolor och landstingsutbildningarna. Kostnaden för att anordna samma program varierar också mellan kommuner. i kostnad per elev mellan kommuner visar hantverksprogrammet respektive industriprogrammet vilket kan bero på att utbildnings- kostnaden varierar beroende på vilket hantverk utbildningen inriktas mot. Variationen i de olika programmens kostnader förklaras till stor del av skilda lokal- och utrustningsbehov. Den genomsnittliga undervisnings- gruppens storlek, och därmed lärarkostnaden, varierar också, främst mellan program med yrkesämnen och övriga program. Diagram 5.5 Utveckling i gymnasieskolan Anm. Personalutveckling avser årsarbetare. Källa: lägesbedömning 2004 (rapport 249). Kostnaderna för undervisning är den största kostnadsposten och utgör av den totala. Undervisningskostnaden utgörs främst av lärarlöner men även kostnaden för kompetensutveckling ingår. Den genomsnittliga undervisningskostnaden för gymnasieskolor med huvudman var ca per elev . Det är en ökning med närmare en procent jämfört med föregående år. I de fristående gymnasieskolorna minskade däremot undervisningskostnaden med jämfört med och uppgick till per elev står för av gymnasieskolans totala kostnader. Lokalkostnaden i den kommunala gymnasieskolan har minskat något jämfört med föregående år. Lokalkostnaden var i den kommunala gymnasieskolan ca per elev. I den fristående gymnasieskolan uppgick kostnaden för lokaler till per elev , vilket är en ökning med jämfört med föregående år. I landstingen minskade lokalkostnaden med jämfört med föregående år och uppgick till per elev. Kostnaderna för läromedel utgör av den totala kostnaden. var den genomsnittliga läromedelskostnaden i den kommunala gymnasieskolan drygt 6 000 kronor per elev, vilket är en minskning med jämfört med Skr. 2004/05:102 föregående år. I den fristående gymnasieskolan minskade kostnaden för läromedel med och uppgick till per elev . I landstingen uppgick läromedelskostnaden till per elev, en minskning med jämfört med föregående år. I den kommunala gymnasieskolan uppgick kostnaden för elevvård till per elev 2003. Fristående skolor hade en genomsnittlig kostnad för elevvård på per elev. Jämfört med föregående år har elevvårdkostnaden per elev i fristående skolor ökat med . Kostnaden för skolmåltider per elev var i den kommunala skolan 2003. Fristående skolor hade en genomsnittlig kostnad för skolmåltider på per elev. I landstingen minskade kostnaden för elevvård och skolmåltider jämfört med föregående år med respektive och uppgick till per elev respektive per elev. Diagram 5.6 Kostnad per elev i gymnasieskola Källa: 246, Jämförelsetal om förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg, skola och vuxenutbildning. Del 2, 2004. Antalet tjänstgörande lärare omräknat till heltidstjänster uppgick läsåret 2004/05 till 28 019, vilket är en ökning med sedan Andel lärare med pedagogisk högskoleutbildning var ca Könsfördelningen är relativt jämn såväl för lärare med lärarexamen som för lärare utan lärarexamen. som antalet elever i gymnasieskolan har ökat har också lärartätheten ökat generellt. Förtätningen har endast i mindre grad finansierats med det särskilda statsbidraget för personalförstärkning i skola och fritidshem. Den totala ökningen av antalet lärare mellan 2000/01 (före bidragets införande) och 2003/04 är knappt 3 200 Då elevantalet i gymnasieskolan inte ökat i samma takt har lärartätheten per 100 elever ökat från 7,9 till 8,2. 2004/05:102 Ökningen av lärartätheten i gymnasieskolan har skett i kommunala skolor medan den varierat i fristående skolor. Obligatorisk särskola och gymnasiesärskola Särskolan består av den obligatoriska särskolan (grundsärskola och träningsskola) och gymnasiesärskola med nationella, specialutformade och individuella program. Särskoleutbildningen syftar till att ge barn och ungdomar med utvecklingsstörning en till varje elevs förutsättningar anpassad utbildning som så långt det är möjligt motsvarar den som ges i och gymnasieskolan. För den obligatoriska särskolan och gymnasiesärskolan gäller samma läroplaner som för respektive gymnasieskolan. Därtill har den obligatoriska särskolan och gymnasie- särskolan kursplaner som är anpassade till respektive skolform samt till de olika behov som skolan skall kunna tillgodose för var och en av särskolans elever. I särskolan var det totala antalet inskrivna elever under /05 21 856, vilket är en ökning med ca en procent sedan föregående läsår. Av de 14 715 eleverna i den obligatoriska särskolan är integrerade i och går i träningsskolan. Övriga elever går i grundsärskolan. I gymnasiesärskolan finns av de 7 141 eleverna på ett program med yrkesinriktning, i yrkesträning och i verksamhetsträning. I den obligatoriska särskolan är flickor medan motsvarande siffra i gymnasiesärskolan är . I den obligatoriska särskolan var antal heltidstjänstgörande lärare 3 249 /05. Andelen heltidstjänstgörande lärare med pedagogisk utbildning var . Det är en betydligt större andel kvinnliga lärare i den obligatoriska särskolan än manliga. Detta förhållande gäller även gymnasiesärskolan även om snedfördelningen inte är fullt lika tydlig där. I gymnasiesärskolan var antal heltidstjänstgörande lärare 1 661. Andelen heltidstjänstgörande lärare med pedagogisk utbildning var . var kommunernas kostnader för särskola . Kommunerna betalade också i ersättningar till fristående särskolor och i ersättningar till landsting. Kostnaden per elev är något högre i obligatoriska särskolan än i gymnasiesärskolan, jämfört med , exklusive kostnaden för skolskjuts. Motsvarande siffror föregående år var och . Kostnaden per elev varierar stort mellan kommuner. Regeringen tillsatte en parlamentarisk kommitté, , som hade i uppdrag att se över utbildning för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning. Kommittén redovisade sitt slutbetänkande . Det offentliga skolväsendet för vuxna består av vuxen- utbildning, vuxenutbildning för utvecklingsstörda och svensk- undervisning för invandrare (sfi). Det övergripande målet för kommunernas vuxenutbildning är att öka vuxnas kompetens samt att utveckla infrastrukturen för vuxnas lärande. Målet för regeringens politik rörande vuxnas lärande är att främja personlig utveckling, demokrati, jämställdhet, ekonomisk tillväxt och sysselsättning samt en rättvis fördelning. Vuxenutbildningen skall stödja ett flexibelt och livslångt lärande och i ökad utsträckning tillgodose människors behov av lärande utifrån den enskilda individens önskemål, behov och förutsättningar som arbetsmarknadens behov beaktas. Modern teknik och pedagogik ger möjlighet till långtgående individualisering och geografisk spridning. Denna flexibilitet skall ge både kvinnor och män möjlighet att kombinera fortsatt lärande med yrkes- och privatliv. Målen för de olika skolformerna inom vuxenutbildningen anges i skollagen (1985:1100) och i läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94) samt i vissa fall i programmål och kursplaner. Det offentliga skolväsendet för vuxna har genomgått en förändring i riktning mot en ökad och förbättrad samverkan mellan kommuner, andra utbildningsanordnare och näringslivet. Inom en infrastruktur för vuxnas lärande har, i många kommuner och även på den regionala nivån, ett samarbete utvecklats mellan verksamheter tillhörande olika politikområden. Verksamheten skall grunda sig på de synsätt och intentioner som framgår av riksdagsbeslutet om Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72). Utgångspunkten för den kommunala vuxenutbildningen är den behovsanalys kommunerna genomför. Regelverket innebär möjligheter för huvudmännen att inrätta delkurser, lokala kurser och individuella kurser som komplement till de nationella kurserna. Det finns även möjligheten att utfärda intyg efter genomgången kurs i stället för, eller som komplement till, de traditionella betygen. Den kommunala vuxenutbildningen består av grundläggande och gymnasial vuxenutbildning samt påbyggnadsutbildning. Med de studerandes tidigare utbildning och livserfarenhet som utgångspunkt skall utbildningen fördjupa och utveckla de studerandes kunskaper som grund för yrkesverksamhet, fortsatta studier och för deltagande i samhällslivet. Grundläggande vuxenutbildning syftar dels till att ge vuxna de kunskaper och färdigheter, motsvarande grundskolenivå, de behöver för att delta i samhälls- och arbetsliv, dels till att lägga en grund för fortsatta studier. Enligt skollagen är grundläggande vuxenutbildning en rättighet för vuxna, det år han eller hon fyller , som saknar sådana färdigheter som normalt uppnås i . Gymnasial vuxenutbildning syftar till att erbjuda vuxna personer kunskaper och färdigheter motsvarande gymnasial nivå. En person är behörig att delta i utbildningen det år han eller hon fyller , eller efter avslutad gymnasieskola. Påbyggnadsutbildningar syftar till att ge vuxna personer utbildning som leder till en ny nivå inom deras yrke eller kan leda till ett nytt yrke. Den särskilda satsningen () inom den kommunala vuxenutbildningen övergick 2003 till ett särskilt riktat statsbidrag, dock mindre omfattande än den särskilda satsningen. Samtliga kommuner har tagit del av bidraget och därmed förbundit sig att fortsätta reformeringen och förnyelsen av sin vuxenutbildning. Det riktade statsbidraget fördelas till kommunerna utifrån andelen ej förvärvsarbetande i åldern 2564. Fördelningsmodellen är utvecklings- drivande eftersom villkoren för att erhålla bidraget är att kommunen fortsätter arbetet med att utveckla vuxenutbildningen utifrån riksdagsbeslutet om vuxnas lärande. För att få ta del av bidraget lämnar kommunen in en årlig ansökan till Myndigheten för skolutveckling (MSU) där bl.a. utvecklingsperspektivet tas upp. I anslutning till kommunernas ansökningar har MSUi mån av resurser fört en utvecklingsdialog med många kommuner. Efter varje halvår gör MSU en omfördelning mellan kommunerna. Efter beslut av regeringen får en viss andel fördelas till kommuner som berörs av strukturella förändringar på arbetsmarknaden eller till kommuner där antalet kommuninnevånare som saknar treårig gymnasiekompetens utgör en hög andel av arbetskraften. fördelades medel för 5 000 årsstudieplatser på detta sätt efter beslut av regeringen. nyttjades av anslaget för det riktade bidraget enligt uppföljningar och beräkningar, vilket motsvarade ca 45 000 årsstudieplatser. Samtliga kommuner tog del av bidraget som beräknas ha finansierat ca 39 000 platser vilket innebär att verksamhet motsvarande totalt ca 84 000 årsstudieplatser har genomförts . 134 kommuner beräknas ha genomfört mindre verksamhet än planerat och 114 beräknas ha genomfört mer. Högst av ramen av det totala stödet får användas för stöd till grundläggande vuxenutbildning. 83 kommuner har efter ansökan tilldelats medel för grundläggande vuxenutbildning. 18 kommuner utnyttjar inte det statsbidrag de tilldelats. De återstående 65 kommunerna beräknas genomföra drygt 2 300 årsstudieplatser med det riktade bidraget . Kommunerna är enligt skollagen (1985:1100) skyldiga att bedriva uppsökande verksamhet gentemot personer som saknar kunskaper och färdigheter som normalt uppnås i Dessa personer har rätt Skr. 2004/05:102 till grundläggande vuxenutbildning. Kommunerna skall också erbjuda och informera om möjligheterna till gymnasial vuxenutbildning samt verka för att vuxna deltar i sådan utbildning. kompletterades studiemedelssystemet med rekryteringsbidrag till vuxenstuderande. Bidraget harmonierar i stora delar med bestämmelserna för studiemedel. Bidraget regleras i lagen (2002:624) om rekryteringsbidrag till vuxenstuderande och är avsett att användas som ett verktyg i kommunernas uppsökande verksamhet för att stimulera till studier på grundläggande och gymnasial nivå. Målgruppen är personer som är , som är eller riskerar att bli arbetslösa eller som på grund av funktionshinder behöver extra tid för att uppnå studiemålen. Bidraget som är skattefritt och pensionsgrundande får lämnas . utbetalades till 21 388 personer i fick 26 275 personer ta del av bidraget motsvarande en summa av . nyttjandegraden ökat jämfört med föregående år. Satsning på den s.k. kombinationsutbildningen En tillfälligt vidgad användning av rekryteringsbidraget gäller sedan den på halvfart i kombination med fortsatt arbete på deltid, s.k. kombinationsutbildning, syftar till att minska risken för friställning av personal inom den av kommun eller landsting finansierade verksamheten inom vård, skola och omsorg. Satsningen omfattar 6 000 personer som skall beredas möjlighet att studera halvtid inom vuxenutbildning eller högskola. följer upp verksamheten och lämnar rapport samt . Antalet kommuner som själva anordnar vuxenutbildning har de senaste åren legat på en jämn nivå och var för /04 276 stycken. Den totala kostnaden för den kommunala vuxenutbildningen uppgick bidragen av de totala kostnaderna för vuxenutbildning. /04 studerade av befolkningen i åldrarna 20 i vuxenutbildning, vilket innebär en minskning med jämfört med /01, då motsvarande Antalet studerande inom vuxenutbildning har under de minskat från 317 206 till 226 851. Antalet heltidsstuderande har sjunkit. För /04 var siffran 146 327, vilket är en minskning med 9 000 heltidsstuderande jämfört med föregående år. Antalet studerande födda utomlands har minskat med , men deras andel av de Skr. studerande har ökat. Tabell 5.6 Antal studerande i den kommunala vuxenutbildning Inom den kommunala vuxenutbildningen var kvinnor och män, ett förhållande som varit relativt . En anledning till denna ojämna könsfördelning kan enligt vara att man behåller ett kursutbud som till stor del består av ett innehåll som appellerar till kvinnor och att kursutbudet inte baseras på behovs- analyser hos gruppen korttidsutbildade män. Av de studerande inom den kommunala vuxenutbildningen var i åldrarna . Detta visar på en föryngring jämfört med föregående år. En person räknas som flera kursdeltagare om han eller hon deltog i mer än en kurs under läsåret. Drygt 623 000 kursdeltagare, inom den gymnasiala vuxenutbildningen, d.v.s. slutförde sina kurser /04, en marginell minskning jämfört med föregående läsår. Inom gymnasial vuxenutbildning inrapporterades betyg enligt det målrelaterade betygssystemet för drygt 515 000 kursdeltagare. genomsnittliga betygsfördelningen var Icke godkänd, 32 procent Godkänd, Väl godkänd och Mycket väl /01 har andelen kursdeltagare i gymnasial vuxenutbildning som fått betyget Godkänd varit relativt . godkänd har minskat och Mycket väl godkänd har ökat ett par procentenheter. Andelen kursdeltagare som fått betyget Icke godkänd har ökat från . Liksom i och gymnasieskolan har kvinnor inom vuxenutbildning i genomsnitt högre betyg än män. födda män och kvinnor har högre betyg än utlandsfödda. Antalet kursdeltagare var under läsåret 973 750. kursavbrott uppgick till . avbryter av kvinnorna. Utlandsfödda avbryter i något högre grad () än svenskfödda (). Kursavbrotten inom den kommunala vuxenutbildningen har legat på i stort sett samma nivå den senaste femårsperioden. emellertid inte innebära studieavbrott. De kan utgöra ett mått på Skr. 2004/05:102 flexibilitet i verksamheten. Till kursavbrott räknas även när en kursdeltagare byter till en annan kurs på grund av att han eller hon påbörjat en kurs på för låg eller för hög nivå eller av annan anledning reviderar sin studieplanering. Ett avbrott kan också bero på att den studerande fått erbjudande om arbete eller studier i annan skolform, till exempel högskolan. Tabell 5.7 Kursdeltagare som slutfört, avbrutit eller påbörjat ny kurs Kursdeltagare som slutfört kurs Kursdeltagare som avbrutit kurs Kursdeltagare som fortsatt följande år Det är viktigt att den kommunala vuxenutbildningen också i fortsätt- ningen har en hög ambitionsnivå. Likvärdighet när det gäller tillgång och kvalitet på stöd till vuxnas lärande oberoende av hemkommun är grundläggande om de av uppställda målen (prop. 2000/01:72,) skall kunna nås. Enligt MSU står området vuxnas lärande inför en rad utmaningar. Dessa handlar om att bidra till att tillgodose ett ständigt behov av kompetensförnyelse i arbetsliv och samhällsliv och att i det sammanhanget möta individens behov. Utvecklingen på arbetsmarknaden kräver högre kompetens. Myndigheten lyfter också fram bristerna i den geografiska likvärdigheten då det gäller tillgång till vuxenutbildning och olikheterna i hur kommunerna tolkar gällande regelverk. Man pekar också på att förnyelsen har kommit olika långt i kommunerna. Stora behov av validering och vägledning betonas av myndigheten. Att ta till vara bl.a. invandrares kompetens är viktigt både för snabb integrering i samhälls- och arbetsliv och för att bidra till kompetensförsörjning. Valen blir för den enskilde allt flera och viktigare. Därför betonar myndigheten att det finns stora behov av att utveckla vägledningen. Andra frågor och utvecklingsområden som myndigheten beskriver är rekrytering av prioriterade målgrupper samt en fortsatt utveckling av infrastrukturen. Det sista inte minst för att stärka