prop · GS0346 · 2005-03-16 00:00:00 — Regeringens proposition 2004/05:46 Avtal med förenta stater om utlämning och om internationell rättslig hjälp i brottmål Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att godkänner bilaterala avtal mellan och om rättslig hjälp i brottmål, avtalen mellan och om rättslig hjälp i brottmål respektive utlämning samt två bilaterala instrument mellan och i samma ämnen, så att sedan kan tillträda överens- kommelserna. I propositionen görs bedömningen att det inte behövs några lagändringar i med anledning av avtalen om rättslig hjälp i brottmål. När det däremot gäller utlämning lämnas förslag till de lagändringar som föranleds av tillträde till och det bilaterala instrumentet om utlämning. Lagändringarna avser regler om oplanerade mellanlandningar i i samband med flygtransport av personer som utlämnas eller överlämnas mellan två andra stater. Förslaget innebär en reglering av s.k. transiteringstillstånd vid sådana oplanerade mellanlandningar i samt en möjlighet för polismyn- digheten att omhänderta och ta i förvar den som utlämnas eller överlämnas, om det är nödvändigt för att transporten skall kunna genomföras. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut.................................................................. Förslag till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott .............................................................. 2.2Förslag till lag om ändring i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk Ärendet och dess beredning............................................................... Bakgrund och utgångspunkter........................................................... Svensk lagstiftning om utlämning .................................... 5.2Svensk lagstiftning om internationell rättslig hjälp i 6 Avtalen om utlämning ..................................................................... 6.1Översikt över de avtal om utlämning som behandlas i Avtalet ......mellan och () Det bilaterala ................................................instrumentet Den konsoliderade ............................................versionen Internationell rättslig ..............................................hjälp i brottmål 7.1Översikt över de avtal om internationell rättslig hjälp som behandlas i ärendet............................................................ Avtalsförhållandet mellan och .. Avtalet mellan och () ...... Det bilaterala instrumentet................................................ Den konsoliderade versionen............................................ Övriga bestämmelser bilaterala avtal............... Överväganden och förslag............................................................... 8.2Utlämning avtalens förhållande till svensk rätt och behovet av lagändringar.................................................... 8.3Internationell rättslig hjälp i brottmål avtalens förhållande till svensk rätt och behovet av lagändringar .. 11.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott ............................................................ 11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk Bilaga 1: Bilateralt instrument och konsoliderad version av Bilaga 2: Bilateralt instrument och konsoliderad version av avtal om ömsesidig rättslig hjälp mellan Bilaga 3: Avtal om utlämning mellan Europeiska unionen och Bilaga 4: Avtal om ömsesidig rättslig hjälp mellan Europeiska unionen och förenta stater ................................................ Bilaga 5: Avtal om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Bilaga 6: Promemorians lagförslag ....................................................... Bilaga 7: Förteckning över remissinstanser........................................... Bilaga 8: Lagrådsremissens lagförslag .................................................. Bilaga 9: Lagrådets yttrande.................................................................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ....... Regeringen föreslår att dels godkänner 1.avtalet om utlämning mellan Europeiska unionen och förenta stater (avsnitt 8.1), 2.instrumentet mellan och förenta stater, som avses i artikel 3.2 i avtalet om utlämning mellan Europeiska unionen och förenta stater (avsnitt 8.1), 3.avtalet om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan och förenta staters regering (avsnitt 8.1), 4.avtalet om ömsesidig rättslig hjälp mellan Europeiska unionen och förenta stater (avsnitt 8.1), 5.instrumentet mellan och förenta stater, som avses i artikel 3.2 i avtalet om ömsesidig rättslig hjälp mellan Europeiska unionen och förenta stater (avsnitt 8.1), dels antar regeringens förslag till 6.lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott, 7.lag om ändring i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott Härigenom föreskrivs att det i lagen (1957:668) om utlämning för brott skall införas en ny paragraf, 26 b §, av följande lydelse. Om det vid en transport som avses i 26 § sker en oplanerad tillstånd till transport enligt den paragrafen begäras, för det fall får, om det är skall kunna genomföras, omhän- derta och ta i förvar den som utlämnas, dock längst till dess en begäran om tillstånd till transport transport inte begärs inom den tid som anges i första stycket, skall meddelas, gäller därefter be- stämmelserna i 26 § tredje stycket. Tidsfristen skall räknas från det att tillstånd meddelats. I fråga om svenska medborgare gäller bestämmelserna i andra och tredje styckena endast under de förutsättningar som anges i 26 § som utlämnas till en medlemsstat i 8 kap. 2 § lagen stället för denna paragraf. Denna lag träder i kraft . 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (2003:1156) om Prop. 2004/05:46 överlämnande från enligt en europeisk Härigenom föreskrivs att 8 kap. 2 § lagen (2003:1156) om överläm- nande från enligt en europeisk arresteringsorder skall ha följande lydelse. Begärs tillstånd till transport genom av någon som överlämnas på grund av en arresteringsorder eller som utlämnas till en annan medlemsstat i Europeiska unionen skall bevilja sådant tillstånd och ange under vilka villkor transporten får ske. första stycket får polismyndig- första stycket får polismyndig- heten, om det bedöms vara heten, om det är nödvändigt för att nödvändigt för att transporten skall transporten skall kunna genom- föras, omhänderta och ta i förvar och ta i förvar den som över- den som överlämnas eller utläm- lämnas eller utlämnas, dock längst nas, dock längst under fyrtioåtta Om en oplanerad mellanland- ning sker i , får polis- myndigheten, om det är nödvän- digt för att transporten skall kunna genomföras, omhänderta och ta i förvar den som överlämnas eller utlämnas, dock längst till dess en begäran om tillstånd till transport skall personen friges. från det att tillstånd meddelats. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning Europeiska unionens råd bemyndigade ordförande- skapet att inleda förhandlingar med . Ordförandeskapet förhandlade fram två avtal, ett om ömsesidig rättslig hjälp och ett om utlämning (EU-avtalen). Båda avtalen undertecknades . De träder i kraft vid det månadsskifte som infaller efter det att de avtalsslutande parterna underrättat varandra om att de har avslutat sina interna förfaranden för ikraftträdande. Avtalen förutsätter att varje EU-medlemsstat med i ett bilateralt instrument klargör förhållandet mellan respektive artiklar och eventuellt bilateralt avtal om utlämning respektive rättslig hjälp i brottmål. och har i enlighet med EU- avtalen förhandlat fram två instrument som klargör hur respektive EU- avtal förhåller sig till den bilaterala regleringen. Instrumenten under- tecknades . Inom har utarbetats en promemoria, Avtal mellan och om utlämning och om internationell rättslig hjälp i brottmål (dnr Ju2004/11331/BIRS). I promemorian föreslås att skall tillträda EU-avtalen, de bilaterala instrumenten och bilaterala avtal mellan och om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål. Överenskommelserna finns i bilaga 15. Vidare föreslås den lagstiftning som krävs för att skall kunna uppfylla dem. Lagförslagen i promemorian finns i bilaga 6. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 7. Remissyttrandena och en sammanställning av yttrandena finns tillgängliga på (dnr Ju2004/11331/BIRS). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 8. Lagrådets yttrande finns i bilaga 9. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådsremissens lagförslag överensstämmer med propositionens. Redaktionella ändringar har gjorts i lagtexten. deltar i ett omfattande internationellt samarbete i straffrättsliga Samarbetet inom utlämningsområdet har för del det senaste halvseklet bedrivits främst inom . läggande konventionen på utlämningsområdet, den europeiska utläm- ningskonventionen av (utlämningskon- vention, SÖ 1959:65). Alla EU:s medlemsstater har anslutit sig till De nordiska staterna har ett utlämnings- samarbete som grundar sig på en harmoniserad lagstiftning, som innebär ett mindre komplicerat och därmed effektivare samarbete än enligt 1957 beträffande utlämning huvudsakligen skett inom ramen för EU:s Inom EU har utarbetats konvention om ett förenklat förfarande för utlämning mellan Europiska unionens medlemsstater (SÖ 1998:43) och konvention om utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater (SÖ 2001:49). emellertid samarbetet gått längre och bygger numera på rambeslutet om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlems- staterna (EGT L 190, s. 1). lämnar också andra länder rättslig hjälp i brottmål. Den svenska lagstiftningen är av tradition utformad så att den inte kräver ömsesidighet reciprocitet utan rättslig hjälp kan lämnas även till stater med vilka inte har några konventionsåtaganden. Vissa länder kräver emellertid avtal med den andra staten för att lämna Sådana avtal skapar också klarhet mellan länderna om under vilka förutsättningar den rättsliga hjälpen lämnas. dessutom innehålla bestämmelser som syftar till att underlätta det Den mest betydelsefulla internationella regleringen om rättslig hjälp i brottmål är den inom framförhandlade europeiska konven- tionen som antogs i , konventionen om rättslig hjälp (tidigare inbördes rättshjälp) i (SÖ 1968:15). Konventionen trädde i kraft för del Till konventionen finns två tilläggsprotokoll, det första av den 17 (SÖ 1979:12) och det andra av , vilket inte har ratificerat. och bedriver ett samarbete som grundas på bilaterala överenskommelser mellan staterna. överenskommelser har också träffats mellan länderna när det gäller utlämning mellan och förenta stater (SÖ 1963:17). Konventionen fick sitt nuvarande innehåll genom tilläggskonventionen av (SÖ1984:34). undertecknades ett avtal om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål. Varken eller har ännu ratificerat avtalet, men staterna samarbetar i frågor om rättslig hjälp, utan något särskilt avtal. Till detta kommer att det inom EU förhandlats fram två avtal med , ett om utlämning och ett om ömsesidig rättslig hjälp i Båda avtalen undertecknades . EU-avtalen innebär, Prop. 2004/05:46 bl.a. för , att olika frågeställningar om utlämning och rättslig hjälp regleras såväl i bilaterala överenskommelser som i EU-avtalen. EU-avtalen förutsätter för ikraftträdande att samtliga medlemsstater inom EU i bilaterala överenskommelser med klargör förhållandet mellan tidigare träffade bilaterala överenskommelser och motsvarande åtaganden i EU-avtalen. och har träffat överenskommelser som tydlig- gör vilka åtaganden som gäller mellan staterna i fråga om utlämning och rättslig hjälp på grund av de ovan nämnda konventionerna och avtalen. I fråga om utlämning har i ett särskilt bilateralt instrument reglerats vilka bestämmelser som skall gälla i samarbetet. En konsoliderad version av den bilaterala utlämningskonventionen och om utlämning har arbetats fram. Det bilaterala instrumentet med den konsoliderade versionen av utlämningskonventionen finns intagen som bilaga 1 i denna proposition. I fråga om rättslig hjälp har samma metod använts, i ett särskilt bilateralt instrument regleras vilka bestämmelser som gäller och en konsoliderad version av avtalen har utarbetats. Det bilaterala instru- mentet med den konsoliderade versionen av avtalen om ömsesidig rättslig hjälp finns intaget som bilaga 2 i denna proposition. För att underlätta förståelsen utgör de konsoliderade versionerna av avtalen utgångspunkt i denna proposition. I avsnitt 5 lämnas en kort beskrivning av gällande rätt i fråga om utlämning och internationell rättslig hjälp i brottmål. Såväl avsnitt 6 om utlämning som avsnitt 7 om internationell rättslig hjälp i brottmål inleds med en översikt över behandlade avtal, avsnitt 6.1 och 7.1. I avsnitt 6.2 lämnas en beskrivning av avtalet mellan och om utlämning och i avsnitt 6.3 redovisas det bilaterala instru- mentet om utlämning. En redogörelse för den konsoliderade versionen återfinns i avsnitt 6.4. I avsnitt 7.2 beskrivs avtalsförhållandet mellan och i fråga om internationell rättslig hjälp i brottmål. Därefter redovisas i avsnitt 7.3 avtalet mellan och . Vidare lämnas i avsnitt 7.4 en redogörelse för det bilaterala instrumentet om rättslig hjälp och i avsnitt 7.5 den konsoliderade versionen av avtalen. Eftersom bilaterala avtal om rättslig hjälp i vissa situationer kommer att gälla i sin ursprungliga lydelse, redovisas i avsnitt 7.6 den ursprungliga versionen av de artiklar som får ny lydelse genom EU- avtalet. 5.1Svensk lagstiftning om utlämning Bestämmelser om utlämning för brott från finns i lagen (1957:668) om utlämning för brott (utlämningslagen) och lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och Prop. 2004/05:46 (nordiska utlämningslagen). Utlämningslagen innehåller bestämmelser om utlämning till utomnordiska stater. I den nordiska utlämningslagen finns bestämmelser om förutsättningar för och förfarandet vid utlämning till de nordiska länderna. Beslut om utlämning till andra nordiska länder fattas som regel av åklagare eller av riksåklagaren. Vid utlämning enligt utlämningskonvention och enligt de bilaterala utlämningsavtal som har ingått tillämpas utlämningslagen. Beslut om utlämning enligt denna lag fattas av regeringen efter, i de flesta fall, Högsta domstolens yttrande. Lagen är tillämplig även i de fall där det inte finns ett särskilt avtal om utlämning mellan och den andra staten. Förordningen (1982:306) med vissa bestämmelser om utlämning för brott innehåller bestämmelser om utlämning för brott till och från . Rambeslutet om en europeisk arresteringsorder och om överlämnande mellan medlemsstaterna har i genomförts genom lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (arresteringsorderlagen), förordningen (2003:1179) i samma ämne och förordningen (2003:1178) om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder. I lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt och i lagen (2002:329) om samarbete med finns bestämmelser om utlämning och överlämnande till dessa domstolar. 5.2Svensk lagstiftning om internationell rättslig hjälp i brottmål m.m. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål I lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål regleras under vilka förutsättningar kan lämna rättslig hjälp till andra länder eller begära sådan hjälp utomlands. När det gäller lämnande av rättslig hjälp är grundtanken i lagstiftningen att samtliga åtgärder som kan vidtas i en svensk förundersökning eller rättegång också skall kunna vidtas av svenska åklagare och domstolar för att bistå utländska myndigheter. Utifrån samma synsätt skall åtgärderna vidtas under samma förutsättningar som gäller vid en svensk förundersökning eller rättegång. Principen varken mer eller mindre gäller alltså i sammanhanget. I vissa fall kan svenska åklagare och domstolar emellertid lämna bistånd även med åtgärder som är okända för oss, så länge det inte är fråga om en tvångsåtgärd. Därutöver kan svenska åklagare och domstolar acceptera att följa ett annat förfarande när man vidtar åtgärden om detta begärs av den utländska myndigheten, under förutsättning att ett sådant förfarande inte strider mot grundläggande principer i den svenska rättsordningen. När det gäller svenska myndigheters ansökningar om rättslig hjälp utomlands finns endast några få regler i den svenska lagstiftningen, vilket beror på att det är den andra statens regler som bestämmer under vilka förutsättningar bistånd kan lämnas till en svensk åklagare eller domstol. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål upptar i sitt inledande kapitel frågor om området för lagens tillämpning. I 2 kap. i den nämnda lagen finns allmänna bestämmelser om rättslig hjälp i . Där anges vem som får ansöka om rättslig hjälp, vad en sådan ansökan skall innehålla och till vem ansökan skall skickas samt vilken åklagare eller domstol som skall handlägga ärendet i . Utgångspunkten är att den instans som handlägger ärendet också prövar om förutsättningarna är uppfyllda för att vidta åtgärden enligt de svenska reglerna i främst . Är så inte fallet skall ansökan avslås. I kapitlet finns upptaget också vissa andra förutsättningar som måste vara uppfyllda. En sådan förutsättning är kravet på dubbel straffbarhet. Detta krav gäller generellt för samtliga åtgärder som innebär användande av tvångsmedel, t.ex. husrannsakan och beslag, utom såvitt gäller ansök- ningar från EU-stater eller andra nordiska stater. I samma kapitel finns även vissa andra generella vägransgrunder, t.ex. att en ansökan skall avslås om ett bifall skulle kränka suveränitet, medföra fara för rikets säkerhet eller strida mot svenska allmänna rättsprinciper eller andra väsentliga intressen. Det är regeringen och inte en åklagare eller domstol som skall avslå en ansökan om rättslig hjälp på dessa sistnämnda grunder. I 3 kap. finns ett fåtal allmänna bestämmelser om rättslig hjälp utom- lands. Anledningen till den sparsamma regleringen är, som ovan nämnts, att det i huvudsak är den andra statens regelverk som styr förfarandet. I 2 § finns huvudregeln om att en ansökan från en svensk åklagare eller domstol om att en åtgärd skall vidtas utomlands skall skickas till för vidarebefordran till den utländska staten. Det omfattande 4 kap. innehåller särskilda bestämmelser om olika former av rättslig hjälp, t.ex. bevisupptagning vid domstol, förhör genom videokonferens och överförande av frihetsberövade personer. Beträff- ande kvarstad, beslag samt husrannsakan och andra åtgärder som avses i 28 kap. , dvs. kroppsvisitation och kroppsbesiktning, finns särskilda bestämmelser i 1424 §§. Ansökningar om sådana åtgär- der i handläggs av åklagare och prövas i vissa fall av domstol. Det avslutande 5 kap. reglerar disparata frågor som villkor om användningsbegränsning, immunitet, sekretess, delning av förverkad egendom mellan stater och återkrav av kostnader. Samarbete över landsgränser i utredningar om brott är inte ovanligt. sker samarbetet utan stöd av särskilda avtal eller med stöd av bestämmelser om rättslig hjälp i brottmål. Ett sätt att samarbeta sker i form av gemensamma utredningsgrupper. En gemensam utredningsgrupp syftar till att tjänstemän från brotts- utredande myndigheter i två eller flera stater tillsammans utreder brott som har kopplingar till de stater som inrättat gruppen. Vad som särskiljer en gemensam utredningsgrupp från traditionella traktatreglerade samarbetsformer är att en utredningsgrupp är operativ. Genom utredningsgruppens arbete samordnas en eller flera konkreta brotts- utredningar i staterna enligt de regler och befogenheter som gäller i respektive stat. Under utredningsgruppens ledare kan ett flertal olika konkreta utredningsåtgärder vidtas. När brottsutredningen är färdig Prop. 2004/05:46 upplöses utredningsgruppen. Tanken är att de olika samarbetsformerna skall komplettera varandra i kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten. Först genom lagen (2003:1174) om gemensamma utredningsgrupper för brottsutredningar författningsreglerade denna typ av gränsöverskridande samarbete. Lagen är emellertid begränsad till utred- ningsgrupper som inrättas med stöd av rådets (Europeiska unionens råd) rambeslut /465/RIF av om gemensamma utredningsgrupper. bereds ett förslag till utvidgning av tillämpningsområdet till grupper som inrättas med stöd av rambeslutet, om ömsesidig rättslig hjälp samt avtalet mellan och och om tillämpning av vissa bestämmelser . Förslaget har presenterats i lagrådsremissen Internationell rättslig hjälp i brottmål: Tillträde till konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater m.m. Lagstiftningen om gemensamma utredningsgrupper påverkar inte det informella samarbete mellan brottsutredande myndigheter i olika länder som sker , se prop. 2003/04:4 s. 12. De svenska författningar som styr förfarandet i är kungörelsen (1933:618) ang. biträde av för delgivning av handlingar i utlandet och kungörelsen (1909:24 s. 1) ang. delgivning av handling på begäran av utländsk myndighet. Den sistnämnda kungörelsen hänvisar i delar till förfarandet enligt delgivningslagen (1970:428). 6 Avtalen om utlämning 6.1Översikt över de avtal om utlämning som behandlas i ärendet I detta avsnitt (6) behandlas flera avtal om utlämning. konvention med förenta stater om utlämning benämns den bilaterala utlämningskonventionen. När inte annat anges, avses den bilaterala utlämningskonventionen i dess lydelse efter tilläggskonventionen. Tilläggskonventionen till utlämningskonventionen med förenta stater benämns tilläggs- konventionen. Avtalet om utlämning mellan Europeiska unionen och förenta stater benämns . finns i bilaga 3. Instrumentet som avses i artikel 3.2 i avtalet om utlämning mellan förenta stater och Europeiska unionen om tillämpning av den bilaterala utlämningskonventionen benämns det bilaterala instrumentet. Det bilaterala instrumentet undertecknat är Prop. 2004/05:46 intaget som bilaga 1. Med den konsoliderade versionen avses det sammansatta avtalet, dvs. den bilaterala utlämningskonventionen med ändringar genom och det bilaterala instrumentet, som har sammanförts till ett konsoliderat avtal med vissa ändringar i artikelnumreringen. Den konsoliderade ver- sionen återfinns i bilaga 1 som en bilaga till det bilaterala instrumentet. 6.2Avtalet mellan och () EU:s medlemsstater samarbetar var för sig med i bland annat frågor som rör straffrättsliga förfaranden. För att förbättra samarbetet, så att särskilt gränsöverskridande brottslighet och terrorism kan bekämpas effektivt, beslutade Europeiska unionens råd att bemyndiga ordförandeskapet att inleda förhandlingar med . Ordförandeskapet, i nära samarbete med medlems- staterna, förhandlade fram ett avtal om utlämning. Rådet bemyndigade därefter rådets ordförande att utse den eller de personer som skulle ha befogenhet att underteckna avtalet på EU:s vägnar, med förbehåll för att de senare ingås (2003/516/EG). undertecknades avtalet mellan Europeiska unionen och om utlämning (). Avtalsslutande parter är EU och . Avtalet träder i kraft vid det månadsskifte som infaller efter det att de avtalsslutande parterna har underrättat varandra om att de har avslutat sina interna förfaranden för ikraftträdande. Det innebär i praktiken att varje medlemsstat skall ha avslutat sina interna förfaranden innan avtalet kan träda i kraft. I samband med rådets beslut om att bemyndiga ordförandeskapet att på EU:s vägnar underteckna avtalet lämnade ett konstitutionellt förbehåll enligt artikel 24 i fördraget om Europeiska unionen, vilket innebär att de förfaranden som föreskrivs i regeringsformen skall vara uppfyllda innan staten kan bli bunden av . Skäl och inledande bestämmelser (artikel 12) inleds med skäl för avtalet. Av dessa framgår att EU och