prop · GS0346 · 2005-03-16 00:00:00 — I artikel 5 finns bestämmelser om verkställighet av framställningar. Framställningar skall för det första verkställas skyndsamt och den anmodade statens myndigheter skall göra allt de kan för att verkställa framställningen. Artikeln anger vidare vilken behörighet som dom- stolarna i den anmodade staten skall ges (punkt 1) samt att den anmodade staten skall vidta de åtgärder som krävs för att företräda den ansökande statens intressen i rättsliga förfaranden i den anmodade staten som härrör från en framställning om rättslig hjälp samt stå för kostnaderna för det (punkt 2). Framställningar skall verkställas i enlighet med den anmodade statens lagstiftning. Om ett särskilt förfarande har angetts av den ansökande staten i framställningen skall detta följas i den mån det inte är förbjudet i den anmodade statens lagstiftning (punkt 3). Verkställigheten kan skjutas upp eller förenas med villkor om den skulle inkräkta på en pågående brottsutredning, lagföring eller rättsligt förfarande i den anmodade staten (punkt 4). Den anmodade staten skall besvara förfråg- ningar om verkställigheten och underrätta den ansökande staten om resultatet av framställningen. Om framställningen av något skäl inte kan verkställas skall den ansökande staten underrättas om detta (punkt 5 och 6). Kostnader (artikel 6) Den anmodade staten skall som huvudregel stå för alla kostnader som hänför sig till verkställigheten av en framställning om rättslig hjälp. Undantagen härifrån, som alltså skall bekostas av den ansökande staten, är: a)ersättning till sakkunniga, b)kostnaderna för översättning, tolkning och utskrift, c)traktamenten och kostnadsersättningar som hänför sig till resor som företas av personer som reser i den anmodade staten till förmån för den ansökande staten eller i enlighet med artiklarna 11, 12 och 13; samt d)kostnaderna i samband med installationen och skötseln av videoöverföring, såvida inte den ansökande och den anmodade staten enas om något annat. Om det under verkställigheten av en framställning blir uppenbart att en fullständig verkställighet skulle medföra extraordinära kostnader, skall centralorganen samråda för att bestämma på vilka villkor verkställig- heten kan fortsätta. Begränsningar i användningen (artikel 7) Artikel 7 har fått sin lydelse genom . I artikel 3.1 f i EU- avtalet framgår att dess reglering av begränsningar i användningen skall gå före eventuella bilaterala överenskommelser, utom såvitt avser artikel 9.4 och 9.5. Dessa sistnämnda artiklar har bedömts inte beröra det bilaterala förhållandet mellan och . Av artikel 1 f i det bilaterala instrumentet framgår att regleringen kommer från EU- avtalet. Bestämmelsen reglerar användningsbegränsningar av den information som överlämnas till den ansökande staten. Utgångspunkten är att de uppgifter som lämnas ut med automatik blir föremål för använd- ningsbegränsningar. I punkt 1 anges under ae när uppgifter får användas för andra syften än de som framgick av ansökan, t.ex. för andra brotts- utredningar eller för ett annat förfarande som är direkt kopplat till ärendet där rättslig hjälp lämnas. I punkt 2 finns en särreglering som innebär att en stat får ställa upp ytterligare villkor om användningsbegränsningar om hjälpen inte kan lämnas utan dessa villkor. Denna möjlighet får inte användas för att mer generellt underkänna den ansökande statens rättsliga regler om behandling av personuppgifter. Enligt punkt 3 kan samråd om ytterligare villkor ske efter det att uppgifterna har överlämnats. Sekretess (artikel 8) Sekretess behandlas i artikel 8. Den anmodade staten skall göra sitt bästa för att sekretessbelägga en framställning och dess innehåll om den ansökande staten har begärt sådan sekretess. Om framställningen inte kan verkställas utan att sådan sekretess bryts, skall den ansökande statens centralorgan upplysas om detta. Centralorganet kan därefter besluta om framställningen trots detta skall verkställas. När det lämnas uppgifter eller bevismaterial får den anmodade staten begära att dessa skall hemlighållas eller bara röjas på sådana villkor som den anger. Bevisupptagning i den anmodade staten (artikel 9) Artikel 9 handlar om bevisupptagning i den anmodade staten. Enligt punkt 1 skall en person i den anmodade staten, med vilken bevis- upptagning har begärts i enlighet med avtalet, om nödvändigt, åläggas att inställa sig för förhör eller för att avlägga vittnesmål eller för att tillhandahålla föremål inbegripet handlingar, uppteckningar och bevisföremål. Vidare skall den som vid bevisupptagningen lämnar falskt vittnesmål eller osann utsaga vara underkastad lagföring och straff i den anmodade staten i enlighet med dess strafflagstiftning. Enligt punkt 2 och 3 skall den anmodade statens centralorgan på begäran informera om när och var bevisupptagningen kommer att äga rum och även tillåta personer som är angivna i framställningen att närvara när framställningen verkställs och låta sådana personer fråga, eller lämna frågor att ställas till, den person som är föremål för bevisupptagning. Enligt punkt 4 får den som är föremål för bevisupptagningen göra sådana anspråk på immunitet, inhabilitet eller privilegier som medges enligt endera statens lagstiftning. Även om bevisupptagningen har genomförts, kan personen göra anspråket gällande på nytt för att få det bedömt i den ansökande staten. Slutligen anges i punkt 5 att den ansökande staten får begära att föremål som tillhandahållits i den anmodade staten, eller avsaknaden av sådana föremål, legaliseras genom intyg. Allmänna handlingar (artikel 10) Den anmodade staten skall enligt artikel 10 tillhandahålla kopior av allmänna handlingar som är tillgängliga för allmänheten. Den får också i samma utsträckning som sådana kopior skulle vara tillgängliga för dess egna offentliga myndigheter, tillhandahålla kopior av uppteckningar som förvaras hos offentliga myndigheter men som inte är tillgängliga för allmänheten. Den ansökande staten får begära att allmänna handlingar som tillhandahållits legaliseras i enlighet med bestämmelserna i konventionen om avskaffande av kravet på legalisering av utländska allmänna handlingar, som tillträdde . Inställelse i den ansökande staten (artikel 11) Enligt artikel 11 kan en avtalspart begära hjälp med att anmoda en person att inställa sig inför den behöriga myndigheten i den ansökande staten. Den anmodade statens centralorgan skall underrätta den ansökande statens centralorgan om hur personen i fråga ställer sig till uppmaningen. I framställningen skall det framgå hur den som uppmanats att inställa sig skall ersättas för sina kostnader. Den som har uppmanats inställa sig och som inte är misstänkt eller svarande får inte åtalas, frihetsberövas eller underkastas någon inskränkning i sin personliga frihet i den ansökande staten på grund av gärningar eller domar från tiden innan han reste från den anmodade Detsamma gäller en misstänkt eller svarande som har uppmanats att inställa sig, men naturligtvis bara beträffande gärningar som inte har angivits i framställningen. Immuniteten skall upphöra efter det att personen i fråga har blivit underrättad om att hans närvaro inte längre krävs eller när han eller hon, efter att ha lämnat den ansökande staten, frivilligt återvänder dit. Överförande av frihetsberövade personer (artikel 12) Artikel 12 behandlar frågan om överförande av frihetsberövade personer. Enligt punkt 1 och 2 kan en frihetsberövad person överföras om hans eller hennes närvaro behövs i den andra staten för rättslig hjälp. inte fråga om någon obligatorisk överföring utan förutsätter samtycke av såväl personen som båda staterna. Enligt punkt 3 skall den mottagande staten hålla personen frihetsberövad och återlämna personen vid en Något utlämningsförfarande skall inte behövas. överförde skall kunna avräkna tiden som denne varit frihetsberövad i den Under förhandlingarna framfördes från amerikansk sida att en person, som har överförts till och där begär asyl eller inleder ett habeas corpus-förfarande, kan inte återföras förrän hans eller hennes framställan har prövats där. har i ett sådant fall inte företräde. I punkt 46 finns bestämmelser om immunitet. Personen får inte åtalas, frihetsberövas eller underkastas någon inskränkning i sin personliga frihet på grund av gärningar eller domar från tiden innan han eller hon reste från den sändande staten eller åläggas att vittna i rättsliga förfaranden som inte angivits i framställningen. Immuniteten upphör på samma sätt som immuniteten enligt artikel 11. Slutligen anges i punkt 6 att en person som inställer sig vid rättegång inte får åtalas för annat än domstolstrots eller mened i denna stat på grundval av sitt vittnesmål. Transitering av frihetsberövade personer (artikel 13) Enligt artikel 13 kan den anmodade staten medge att en av tredje stat frihetsberövad person får föras till den ansökande staten genom den anmodade staten. Någon skyldighet att tillåta transporten finns inte men om transporten tillåts, skall den anmodade staten hålla personen frihetsberövad under transiteringen. Efterforskning eller identifiering av personer eller föremål (artikel 14) Enligt artikel 14 skall den anmodade staten göra sitt bästa för att ta reda på var personer eller föremål som angivits i framställningen finns samt deras identitet. Delgivning (artikel 15) Artikel 15 innehåller bestämmelser om delgivning. Enligt punkt 1 skall den anmodade staten göra sitt bästa för att utföra delgivning av en handling som helt eller delvis hänför sig till en framställning om rättslig hjälp. Enligt punkt 2 skall den ansökande staten sända en framställning om delgivning av en kallelse till inställelse inför myndighet i den ansökande staten i rimlig tid och, beträffande en svarande, minst före inställelsedagen. Bevis om delgivning skall återsändas på det sätt som angivits i framställningen eller som är godtagbart enligt bestämmelserna i av om delgivning i utlandet av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur. Husrannsakan och beslag (artikel 16) I artikel 16 anges att den anmodade staten skall verkställa en framställning om husrannsakan och överlämnande av föremål till den ansökande staten under förutsättning att framställningen innehåller de uppgifter som krävs för att en sådan åtgärd skall kunna vidtas enligt den anmodade statens lagstiftning. I punkt 2 återfinns krav på legalisering av ett beslagtaget föremål. Det rör inte svenska förhållanden utan kan behövas i amerikansk domstol. Svenska myndigheter kan emellertid vara skyldiga att fylla i formuläret så att det kan användas i . Slutligen innehåller punkt 3 en bestämmelse om rätt för den anmodade staten att kräva att den ansökande staten går med på sådana villkor som anses nödvändiga för att skydda tredje mans intressen i föremål som skall överlämnas. Återlämnande av föremål (artikel 17) Den anmodade statens centralorgan kan enligt artikel 17 kräva att den ansökande statens centralorgan återlämnar föremål som överlämnats vid verkställighet av en framställning enligt detta avtal. Rättslig hjälp i förverkandeförfaranden (artikel 18) I artikel 18 finns bestämmelser om rättslig hjälp i förverkande- förfaranden. Punkt 1 innebär inga åtaganden utan endast att om den ena staten får reda på att utbyte av eller hjälpmedel vid brott finns i den andra staten, skall den sistnämnda staten informeras om detta. Denna stat skall vidta egna åtgärder om den har domsrätt. Enligt punkt 2 skall de avtalsslutande parterna i fråga om rättsliga förfaranden och verkställighet av domar som gäller förverkande av utbyte och hjälpmedel vid brott och återlämnande till brottsoffer bistå varandra i den utsträckning som medges enligt deras respektive lagstiftning. Punkten innehåller vidare en uppräkning av vad hjälpen kan innefatta. Punkt 3 innehåller regler om att beslagtagen egendom skall kunna överföras till den ansökande staten. Punkt 4 innehåller regler om s.k. asset sharing, dvs. fördelning av egendom mellan staterna. Identifiering av bankinformation (artikel 18a) Genom artikel 4 i , som genom artikel 1 a i det bilaterala instrumentet skall tillämpas mellan och , införs en bestämmelse om identifiering av bankinformation. I den konsoli- derade versionen numreras artikeln som 18a. Punkt 1 a är huvudbestämmelsen. Den anmodade staten skall efter en framställning från den ansökande staten snabbt förvissa sig om bankerna på den anmodade statens territorium har information huruvida en identi- fierad fysisk eller juridisk person som misstänks eller anklagas för ett brott har något bankkonto. Den anmodade staten skall genast meddela den ansökande staten resultaten av sina undersökningar. Tillämpningsområdet för huvudbestämmelsen utvidgas genom punkt 1 b, som är fakultativt utformad. Där sägs att de nämnda åtgärderna även kan vidtas för att identifiera dels information om personer som varit inblandade i brott, dels information som andra finansinstitut än banker har och dels ekonomiska transaktioner utan samband med konton. I punkt 2 preciseras vad en begäran om bankinformation skall innehålla. Begäran skall, utöver den vanliga informationen i en ansökan om rättslig hjälp, innehålla följande: a)Identiteten på den fysiska eller juridiska person som är relevant för att finna kontona eller transaktionerna. b)Tillräcklig information för att den behöriga myndigheten i den anmodade staten (i) skäligen skall kunna misstänka att den berörda fysiska eller juridiska personen är inblandad i brott och att banker eller andra finansinstitut på den anmodade statens territorium kan inneha den begärda informationen, och (ii) skall kunna anta att den information som eftersträvas gäller brottsutredningen eller lagföringen. c) I möjligaste mån, information om vilken bank eller annat finansinstitut än bank som kan beröras och annan tillgänglig information som kan bidra till att minska utredningens omfattning. Respektive stats centralorgan pekas ut i punkt 3. Om inte annat bestämts genom utväxling av diplomatiska noter mellan Europeiska unionen och , skall framställningar om hjälp enligt denna artikel översändas mellan och attaché som är ansvarig för hos den myndighet som handlägger frågan. Bestämmelsen om bankinformation i öppnar för att staterna får begränsa dess tillämpning i fråga om brottstyper (artikel 4.4). En sådan begränsning framgår av artikel 18a punkt 4. skall lämna hjälp i fråga om brott som är straffbara enligt såväl den anmodade som den ansökande statens lagstiftning, dvs. ett krav på dubbel straffbarhet. skall lämna hjälp i fråga om penningtvätt och terroristaktiviteter som är straffbara enligt såväl den anmodade som den ansökande statens lagstiftning och i fråga om sådana andra kriminella aktiviteter som meddelar . Enligt punkt 5 skall den anmodade staten besvara en framställning om att uppvisa förteckning över konton eller transaktioner som identifierats enligt denna artikel i överensstämmelse med de övriga bestämmelserna i detta avtal. Gemensamma utredningsgrupper (artikel 18b) Gemensamma utredningsgrupper behandlas i artikel 18b i den konsoliderade versionen. Artikeln har sitt ursprung i artikel 5 i EU-avta- let, som genom artikel 1 b i det bilaterala instrumentet blir en del av avtalsförhållandet mellan och . Av punkt 1 framgår att gemensamma utredningsgrupper får inrättas och verka på respektive territorium, i syfte att underlätta brottsutredningar eller straffrättsliga förfaranden som berör en eller flera medlemsstater i Europeiska unionen och , om och anser det vara lämpligt. De förfaranden enligt vilka gruppen skall fungera, t.ex. samman- sättning, varaktighet, plats, organisation, uppgifter, syfte samt villkor för deltagande av medlemmar från en stat i utredningar som sker på en annan stats territorium, skall enligt punkt 2 överenskommas mellan de berörda behöriga myndigheter som ansvarar för utredning eller beivrande av brott. De behöriga myndigheter som har utsetts av respektive stat skall enligt punkt 3 kommunicera direkt om inrättande av sådana grupper och deras verksamhet, men om komplexiteten är ovanligt stor eller om omfattningen eller andra rådande omständigheter anses nödvändiggöra en mer central samordning om några eller samtliga aspekter, får staterna enas om andra lämpliga kommunikationskanaler för detta ändamål. När den gemensamma utredningsgruppen behöver vidta utrednings- åtgärder i någon av de stater som inrättat gruppen, får en medlem av gruppen från den staten enligt punkt 4 be sitt eget lands behöriga myn- digheter att genomföra dessa åtgärder utan att de övriga staterna behöver lämna in en framställning om ömsesidig rättslig hjälp. som gäller för att få till stånd åtgärden i den staten skall vara den standard som tillämpas på nationell utredningsverksamhet. (artikel 18c) Någon bestämmelse om videokonferens finns inte i 2001-års bilaterala avtal. Artikel 6 i reglerar frågor om användning av videokon- . Bestämmelsen skall enligt artikel 1 c i det bilaterala instrumentet tillämpas mellan och . I den konsoliderade versionen blir det artikel 18c. Den del som rör kostnader återfinns i artikel 6. Det skall enligt punkt 1 vara möjligt att använda teknik för videoöver- föring mellan och för att ta upp vittnesmål från ett vittne eller en expert i den anmodade staten. De närmare villkoren för förfarandet skall stämma överens med de villkor som i övrigt föreskrivs i avtalet. Parterna får samråda för att underlätta lösningen av sådana juridiska, tekniska eller logistiska problem som kan uppstå när framställ- ningen verkställs (punkt 2). Avsiktligt felaktiga utsagor eller andra fel som begås av vittnet eller experten under videokonferensen skall kunna bestraffas i den anmodade staten på samma sätt som om de begåtts under nationella rättsliga förfaranden (punkt 3). Artikeln påverkar inte använd- ningen av andra tillgängliga metoder för upptagning av vittnesmål i den anmodade staten (punkt 4). Den anmodade staten får också tillåta användning av videokonferensteknik för andra syften än som anges i punkt 1, inklusive för identifiering av personer eller föremål eller upptag- ning av utsagor för en utredning (punkt 5). Inledande av straffrättsligt förfarande i den anmodade staten (artikel 19) Enligt artikel 19 i avtalet får en av staterna genom sitt centralorgan sända en begäran om att den andra staten skall inleda ett straffrättsligt förfarande som båda parter är behöriga att utreda eller lagföra. Den anmodade staten skall överväga att inleda utredning eller lagföring i den utsträckning som det är befogat enligt dess lagstiftning, praxis och processordning. Den anmodade staten skall underrätta den ansökande staten om varje åtgärd som vidtagits med anledning av framställningen. Förenlighet med andra avtal (artikel 20) Under förhandlingarna om det bilaterala avtalet var det från båda sidor angeläget att detta avtal inte skulle försämra de möjligheter till hjälp som andra svensk-amerikanska avtal kan ge och att det nya avtalet i stället skall skapa ökade förutsättningar till samarbete. Önskemålet har bekräf- tats i artikel 20. Samråd (artikel 21) I artikel 21 finns en bestämmelse om samråd. Centralorganen skall enligt artikeln, som de gemensamt kommer överens om, samråda för att avtalet skall utnyttjas så effektivt som möjligt. också komma överens om nödvändiga praktiska åtgärder för att Prop. 2004/05:46 underlätta tillämpningen av avtalet. Uppsägning (artikel 22) eller får säga upp avtalet genom skriftlig underrättelse till den andra parten. Uppsägningen blir gällande från den dag då den andra parten mottog den. bilaterala avtal innehåller också bestämmelser om ratificering och om ikraftträdande. Dessa bestämmelser är inte intagna i den konsoliderade versionen som är fogad till det bilaterala instrumentet. Anledningen till det är att bestämmelserna om ratificering och ikraftträdande bilaterala avtal inte kommer att ha betydelse sedan instrumentet och har trätt i kraft enligt sina regler. Som framgår av avsnitt 7.2 är den konsoliderade versionen närmast att betrakta som en populärversion och blir det bilaterala avtalet gällande mellan parterna. Av de uteslutna delarna i artikel 22 bilaterala avtal följer att avtalet träder i kraft redan vid det månadsskifte som infaller efter att och har utväxlat ratifikationshandlingar. Detta är än enligt instrumentet och . Om ratifikationen sker , kommer därför bilaterala avtal att gälla i sin ursprungliga lydelse. Skillnaden mellan den konsoliderade versionen och den ursprungliga lydelsen redovisas i avsnitt 7.6. 7.6Övriga bestämmelser bilaterala avtal Genom och det bilaterala instrumentet får regleringen mellan och ett något annat innehåll än bilaterala avtal. Som påpekats ovan i avsnitt 7.4 skall ursprungsversionen av bilaterala avtal gälla om upphör att vara i kraft och och inte kommer överens om annat. Den ursprungliga texten kommer att gälla också , mellan det att bilaterala avtal träder i kraft och det att instrumentet och träder i kraft, se under artikel 22 i avsnitt 7.5. Det gäller för artikel 4.1 om framställningens form och innehåll samt artikel 7 om begränsningar i användning. Det finns därför anledning att här peka på den ursprungliga lydelsen av artikel 4.1 och 7. Artikel 4, som handlar om framställningens form och innehåll, har samma lydelse i punkt 2 och 3 i båda textversionerna. Grunderna i artikel 4.1 är också desamma i båda avtalstexterna. Det som saknas bilaterala avtal är hänvisningar till snabba kommunikationsmedel, dvs. fax eller e-post. Artikel 7 bilaterala avtal handlar om begränsningar i an- vändningen. accepterade punkt 3 (att uppgifter som har offentliggjorts i den ansökande staten under det rättsliga förfarandet för vilket det tillhandahållits kan användas i vilket syfte som helst) mot att accepterade punkt 1 (att den anmodade staten kan ställa som villkor för verkställighet att uppgifter eller bevismaterial som erhållits inte utan föregående medgivande får användas för annan Prop. 2004/05:46 utredning eller rättsligt förfarande än vad som angivits i framställningen). Punkt 2 - om rätt att yppa information - har sin bakgrund i att den amerikanska konstitutionen uppställer krav på att en misstänkt har rätt att få information om allt som skuldbelägger denne och att om sådan information dyker upp i en annan förundersökning måste den misstänkte få veta det. I ett sådant fall skall den ansökande staten i förväg informera den anmodade staten om ett sådant röjande eller användning. 8 Överväganden och förslag Regeringens förslag: godkänner avtalet om utlämning mellan Europeiska unionen och förenta stater, instrumentet mellan och förenta stater, som avses i artikel 3.2 i avtalet om utlämning mellan Europeiska unionen och förenta stater, avtalet om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan och förenta staters regering, avtalet om ömsesidig rättslig hjälp mellan Europeiska unionen och förenta stater, och instrumentet mellan och förenta stater, som avses i artikel 3.2 i avtalet om ömsesidig rättslig hjälp mellan Europeiska unionen och förenta stater. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat det utan erinran. Juridiska fakultetsstyrelsen vid har avstyrkt att möjligheten att döma ut dödsstraff accepteras i utlämningsavtalet med . Det starka fördömandet av dödsstraff som också framgår ur tilläggsprotokoll 12 till Europeiska människorättskonventionen förutsätter enligt fakultets- styrelsen ett klart avståndstagande också från möjligheten att en person som utlämnas från kan utsättas för att bli dömd till dödsstraff. Skälen för regeringens förslag: Det rättsliga samarbetet mellan och andra stater har blivit allt intensivare och nya former av samarbete har tillkommit. Det gäller såväl utlämning och rättslig hjälp i brottmål som samverkan mellan polis- och tullmyndigheter. Detta har skett mot bakgrund av nya former av brottslighet som ofta är organiserad och av allvarligt slag. har även terroristbrott motiverat ett utvecklat samarbete.