prop · GS03133 · 2005-03-23 00:00:00 — skall kontrollera registreringskraven för anknutna försäkringsförmedlare. Föreningen betonar att det är av största vikt att följer upp att kontrollen sköts i enlighet med lagens krav. menar att även om det kan framstå som principiellt tveksamt att anförtro försäkringsföretagen uppgiften att kontrollera att anknutna försäkringsförmedlare uppfyller villkoren för registrering, vill verket med hänsyn till de anförda effektivitets- och resursbesparingsskälen ändå inte motsätta sig förslaget. Förslaget visar enligt verket att den prövning som är aktuell i detta sammanhang inte kan betraktas som tillståndsprövning i traditionell bemärkelse. , Svenska försäkringsmäklares förening och framhåller att det bör skapas ett system som möjliggör för kunder och andra att på ett enkelt sätt kunna få bekräftat att en enskild anställd hos en juridisk person har den kunskap och kompetens som krävs för aktuell verksamhet. , , , och motsätter sig att ett sådant system skapas. Enligt försäkringsmäklarlagen skall en försäkringsmäklare vara registrerad hos och stå under dess tillsyn. Detta har motiverats med att de som yrkesmässigt ägnar sig åt förmedlingsverksamhet på försäkringsområdet har en så ansvarsfull uppgift att de av konsumentskyddshänsyn och hänsyn till en sund utveckling av försäkringsväsendet bör vara underkastade en registreringsplikt. Såväl fysiska som juridiska personer kan registreras som försäkringsmäklare. För att en juridisk person skall kunna bli registrerad krävs att de fysiska personer som förmedlar försäkringar för den juridiska personens räkning är registrerade som försäkringsmäklare. Enligt direktivet om försäkringsförmedling kan en försäkringsförmedlare vara såväl en fysisk som en juridisk person. När det gäller juridiska personer är det den juridiska personen som är försäkringsförmedlare i direktivets mening och som således skall registreras. I direktivet anges att kravet på registrering inte behöver tillämpas på alla fysiska personer som arbetar på ett företag och utövar försäkringsförmedling (artikel 3.1 tredje stycket). Däremot skall i registret anges namnen på de fysiska personer i ledningen som ansvarar för förmedlingsverksamheten. Direktivet innehåller inte några bestämmelser om begränsning av registreringen till vissa slag av försäkring eller vissa försäkringsklasser. I direktivets artikel 3.1 första stycket föreskrivs att en förmedlare skall registreras i sin hemmedlemsstat hos en sådan behörig myndighet som avses i artikel 7.2. Av sistnämnd artikel följer att de behöriga myndigheterna antingen skall vara offentliga myndigheter eller organ som erkänts i nationell lagstiftning eller av en offentlig myndighet som genom nationell lagstiftning har fått uttrycklig behörighet till det. Den behöriga myndigheten får inte vara ett försäkringsföretag. Enligt artikel 7.3 skall de behöriga myndigheterna ha alla de befogenheter som är nödvändiga för att de skall kunna genomföra sina uppgifter. Om det finns flera behöriga myndigheter i en medlemsstat, skall medlemsstaten sörja för ett nära samarbete mellan dem. Medlemsstaterna skall se till att registrering av försäkringsförmedlare endast är möjlig om vissa yrkeskrav löpande är uppfyllda (artikel 3.3 och 4.5). Yrkeskraven innebär att förmedlaren skall ha lämplig kunskap och kompetens, god vandel samt, i fråga om icke anknutna försäkrings- förmedlare, en ansvarsförsäkring. Försäkringsförmedlare som inte längre uppfyller dessa krav skall strykas ur registret. Den behöriga myndigheten är skyldig att regelbundet göra en översyn av registreringens giltighet. Direktivet öppnar en möjlighet för medlemsstaterna att föreskriva att försäkringsföretag eller andra organ får samarbeta med de behöriga myndigheterna vid registrering av försäkringsförmedlare och även vid tillämpning av yrkeskraven på dem. I synnerhet får anknutna försäkringsförmedlare registreras av ett försäkringsföretag eller en sammanslutning av försäkringsföretag som kontrolleras av en behörig myndighet (artikel 3.1 andra stycket). När en medlemsstat med stöd av artikel 3.1 andra stycket har föreskrivit att försäkringsföretag eller andra organ får samarbeta med de behöriga myndigheterna vid registrering av försäkringsförmedlare och vid tillämpning av yrkeskraven på dem, får medlemsstaten enligt artikel 4.1 tredje stycket och 4.2 andra stycket föreskriva att försäkringsföretaget skall kontrollera att förmedlaren uppfyller direktivets krav i fråga om kunskap och kompetens samt vandel. Medlemsstaterna får upprätta fler än ett register för försäkrings- förmedlare, men det får bara upprättas ett enda informationsställe (artikel 3.2). Syftet med informationsstället, som skall upprättas elektroniskt och uppdateras kontinuerligt, är att göra det möjligt att snabbt och enkelt få tillgång till upplysningar från de olika registren. Informationsstället skall också innehålla upplysningar om de behöriga myndigheter som finns i landet och vilket eller vilka länder som en försäkringsförmedlare är verksam i med stöd av etableringsfriheten eller friheten att tillhandahålla tjänster. Skälen för regeringens förslag: En förutsättning för att få utöva försäkringsförmedling är att förmedlaren är registrerad. För att kunna bli registrerad måste ett antal olika krav vara uppfyllda, vilka skall kontrolleras innan registrering får ske. Kraven för att få bli registrerad behandlas i avsnitt 8.3. Här behandlas de mer övergripande frågorna om vem eller vilka som skall registreras, hur kontroll och registrering skall utföras samt om det bör införas en särskild ordning för registrering av någon viss kategori av förmedlare. Bör anställda hos försäkringsförmedlare som är juridiska personer omfattas av tillstånds- och registreringsskyldigheten? Enligt direktivet skall alla fysiska personer som direkt deltar i förmedlingsverksamheten uppfylla yrkeskraven (artikel 3.3 första stycket, jfr artikel 4.1 fjärde stycket och 4.2 tredje stycket). nu om det mot bakgrund av dessa individuellt inriktade krav är lämpligt att tillstånds- och registreringsskyldigheten inte bara skall gälla för den juridiska personen såsom föreskrivs i direktivet utan också för de anställda hos den juridiska personen som direkt deltar i förmedlingsverksamheten. Det främsta syftet med en registrering även av anställda i förmedlarföretag är att det vid tillstånds- och registreringstillfället kan göras en prövning av de anställdas yrkeskvalifikationer och att i ett senare skede ges möjligheter att ingripa direkt mot en enskild som visar sig olämplig eller som inte längre uppfyller förutsättningarna för registrering. I promemorian (Ds 2004:10) görs bedömningen att fördelarna med ett sådant system är större än nackdelarna i form av ökad administration. En rad remissinstanser är av motsatt uppfattning och anser att det ur tillsynssynpunkt inte är motiverat med en så långtgående registreringsskyldighet. Mot bakgrund av vad som anförts av kan en registreringsskyldighet för anställda hos en juridisk person inte motiveras med hänvisning till behovet av en effektiv tillsyn. En noggrann förhandsprövning av alla fysiska personer som skall förmedla försäkringar måste emellertid ske på grund av de individuellt inriktade yrkeskraven i direktivet. Ett sätt att säkerställa att en sådan förhandsprövning verkligen kommer till stånd är att kräva individuell registrering. Eftersom ett sådant system emellertid medför särskilda kostnader och merarbete, finns det anledning att överväga om den nödvändiga kontrollen av de anställda kan säkerställas på ett mer kostnadseffektivt sätt. Som kommer att framgå av följande avsnitt är kostnadsfrågorna av särskild betydelse mot bakgrund av det stora antal personer som kan komma att omfattas av den nya regleringen. I likhet med vad som i övrigt gäller på det finansiella området är den naturliga utgångspunkten att det är den juridiska personen som ansvarar för att de anställda uppfyller de yrkeskrav som gäller för verksamheten. Att en juridisk person som är försäkringsförmedlare fullgjort en sådan nödvändig granskning av sina anställda kan lämpligen kontrolleras i samband med tillståndsgivningen för denna. Den löpande kontrollen av de anställda efter registreringen kan hanteras på ett säkert och effektivt sätt inom ramen för tillsynen över den juridiska personen. Att har att ingripa mot den juridiska personen när en anställd försäkringsförmedlare visar sig olämplig som förmedlare får, mot bakgrund av de utökade sanktionsmöjligheter som föreslås i propositionen, anses tillräckligt. De fördelar med registrering av alla fysiska personer som bedriver försäkringsförmedling får således inte anses uppväga de nackdelar i form av ökad administration som tillkommer med ett sådant registreringskrav. Anställda hos försäkringsförmedlare som är juridiska personer bör därför inte omfattas av tillstånds- och registreringsskyldigheten. Det bör dock särskilt mot bakgrund av innehållet i direktivet om försäkringsförmedling av lagstiftningen tydligt framgå att den juridiska personen är skyldig att kontrollera att alla anställda som direkt deltar i förmedlingsverksamheten uppfyller de yrkeskrav som gäller för försäkringsförmedlare. Som , och Svenska försäkringsmäklares förening påtalat är det ur kundskyddssynpunkt men även i ett tillsynsperspektiv viktigt att kunder och andra på ett Prop. 2004/05:133 enkelt sätt skall kunna få bekräftat att en enskild anställd hos en juridisk person har den kunskap och kompetens som krävs för den aktuella verksamheten. En sådan möjlighet för kunder och andra att på ett enkelt och tillförlitligt sätt kunna kontrollera kompetensen hos enskilda individer som ägnar sig åt försäkringsförmedling är därför en nödvändig beståndsdel i nu föreslaget systemet för tillstånd och registrering av försäkringsförmedlare. I sammanhanget bör även pekas på att det i direktivet uppställs krav på att det skall finnas ett enda informationsställe (se artikel 3.2 andra stycket). Regler kring den närmare utformningen av detta nödvändiga kundskydd bör meddelas i verkställighetsföreskrifter. Vid utformningen av systemet bör naturligtvis de anställdas berättigade behov av integritet beaktas så långt möjligt. Ansvar för registrering och kontroll inför registrering Den föreslagna definitionen av försäkringsförmedlare innebär att fler aktörer på marknaden än tidigare kommer att omfattas av lagstiftningen om försäkringsförmedling. Det är svårt att uppskatta hur många fler men det kan röra sig om ett mycket stort antal fysiska personer. Som framgått skall inte alla som förmedlar försäkringar registreras. Undantagna är anställda hos juridiska personer. Att de anställda som direkt deltar i förmedlingsverksamheten uppfyller yrkeskraven skall dock kontrolleras av förmedlarföretaget. Dessa omständigheter i förening medför totalt sett en ökad administrativ börda. Mot denna bakgrund är det viktigt att finna lösningar på registreringsfrågan som är resurseffektiva. Direktivet ger, som nämnts, utrymme för olika lösningar. Utgångspunkten bör vara att ansvaret för registrering och kontroll inför registrering läggs på redan befintliga myndigheter (se resonemanget i promemorian om Försäkringsförmedling [Ds 2004:10] s. 73 och 74). ansvarar för kontrollen inför registrering av försäkringsmäklare. En naturlig utgångspunkt är därför att inspektionen även åläggs ansvaret för kontrollen inför registrering av försäkringsförmedlare. För en sådan lösning talar även den omständigheten att redan har den kompetens som krävs för att genomföra denna typ av kontroller. Själva registreringen bör emellertid skötas av . har till huvuduppgift att handlägga frågor om registrering av företag (se prop. 2003/04:34, bet. 2003/04:NU07, rskr. 2003/04:172). En motsvarande ordning där är registreringsmyndighet och sköter tillståndsgivningen finns när det gäller försäkringsbolag och banker. Det innebär att rutiner för det nödvändiga samarbetet mellan och i vart fall i viss mån redan är upparbetade. Som nämnts skall ansvaret för kontrollen av att anställda hos en juridisk person uppfyller yrkeskraven åvila denna. Att denna uppgift fullgjorts skall kontrolleras av i samband med tillståndsprövningen av den juridiska personen. Bör det införas en särskild ordning för registrering av anknutna försäkringsförmedlare? Den övervägande delen av de nya aktörer som kommer att omfattas av lagstiftningen om försäkringsförmedling utgörs av personer som har ingått avtal med ett eller flera försäkringsföretag om att förmedla deras försäkringsprodukter. För den typ av förmedlare för vilka försäkringsföretagen har tagit på sig ett särskilt ansvar, dvs. anknutna försäkringsförmedlare, finns det enligt direktivet en möjlighet att ha en särskild registreringsordning. Det är den tydliga kopplingen till försäkringsföretagen som gör att det finns anledning att ha en särskild registreringsordning för denna grupp av förmedlare. Ytterligare ett skäl för en sådan särlösning är att den kan ge resursbesparingar och effektivitetsvinster. Systemet måste naturligtvis vara trovärdigt, praktiskt möjligt att använda och godtagbart från integritetssynpunkt. Det system som föreslås i det följande bedöms uppfylla dessa krav. Det bör införas en ordning som innebär att det försäkringsföretag som har tagit på sig ett särskilt ansvar för en viss förmedlare skall anmäla denne för registrering hos , efter att ha kontrollerat att förmedlaren uppfyller de krav som gäller för tillstånd till försäkringsförmedling. När det gäller anknutna förmedlare som är fysiska personer skall försäkringsföretagen således kontrollera att personen i fråga har den kunskap och kompetens samt vandel som krävs. I de fall den anknutna förmedlaren är en juridisk person skall försäkringsföretagen bl.a. kontrollera att ledningen för förmedlarföretaget uppfyller de krav som gäller för dessa personer. Kontrollen av de anställda skall göras av förmedlarföretaget, men försäkringsföretaget måste förvissa sig om att förmedlarföretaget genomfört nödvändiga kontroller innan förmedlaren anmäls för registrering hos . Att försäkringsföretagen anförtros uppgiften att kontrollera att anknutna försäkringsförmedlare uppfyller yrkeskraven innebär att försäkringsföretagen ansvarar för att detta har gjorts på att riktigt och fullständigt sätt. De ansvarar självfallet också för att endast anknutna förmedlare som uppfyller dessa krav anmäls för registrering hos . Vidare har de ett ansvar för att uppdatera de uppgifter som lämnats till i fråga om t.ex. förmedlares namn eller adress samt vilka slag av försäkring eller försäkringsklasser som förmedlingen avser. De bör också vara skyldiga att för avregistrering hos anmäla personer som är anknutna försäkringsförmedlare i förhållande till försäkringsföretaget. Om en anknuten försäkringsförmedlare har uppdrag från fler än ett försäkringsföretag, uppstår frågan vilket av företagen som skall kontrollera förmedlarens kvalifikationer och anmäla förmedlaren för registrering hos . Förslaget innebär att vart och ett av dessa företag ansvarar för att förmedlaren anmäls för registrering när det gäller förmedling av det egna företagets produkter och att förmedlaren bara anmäls om han eller hon uppfyller yrkeskraven. Ett försäkringsföretag som vid en sådan anmälan förlitar sig på kontroller som ett annat försäkringsföretag har gjort, gör självfallet detta på egen risk. Frågan är sedan om försäkringsföretagen bör ha något ansvar för den Prop. 2004/05:133 löpande kontrollen av de anknutna försäkringsförmedlarnas kvalifika- Den uppgift som åläggs försäkringsföretagen är att anmäla anknutna försäkringsförmedlare för registrering och att bara anmäla sådana förmedlare som uppfyller de angivna kraven. Detta innebär att försäkringsföretagens uppgift är att göra den initiala kontrollen av förmedlarnas kvalifikationer. Den löpande kontrollen av att försäkringsförmedlare, inklusive anknutna försäkringsförmedlare, uppfyller lagens krav bör åvila , se vidare i avsnitt 8.7 Den närmare innebörden av tillsynsansvar behandlas i avsnitt 8.7. Redan nu kan emellertid sägas att i detta ligger bl.a. att se till att försäkringsföretagen fullgör de uppgifter som har anförtrotts dem, dvs. att kontrollera att anknutna försäkringsförmedlare uppfyller de yrkeskrav som ställs i lagstiftningen och att för registrering bara anmäla sådana förmedlare som uppfyller dessa krav. Svenska försäkringsmäklares förening påtalat av största vikt att inspektionen ser till att försäkringsföretagen har tillfredsställande rutiner för detta. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör meddela föreskrifter om vad försäkringsföretagen skall iaktta vid kontrollen av anknutna försäkringsförmedlares kvalifikationer och vid anmälan av dessa förmedlare för registrering hos . Det kan hävdas att den kontroll inför registreringen som skall utföras av försäkringsföretagen beträffande anknutna försäkringsförmedlare är en form av tillståndsprövning, eftersom vissa materiella krav måste vara uppfyllda för att registrering skall kunna ske. och har i det sammanhanget anfört att en vandelsprövning inte bör göras av försäkringsföretagen utan av en myndighet. Det bör då återigen betonas att vad som åläggs försäkringsföretagen endast är en ren kontroll av faktiska omständigheter och inte någon prövning. Vilka omständigheter som skall kontrolleras skall vara så noggrant reglerade genom föreskrifter att kontrollen inte, som påpekat, kommer att innehålla någon materiell prövning av det slag som normalt förknippas med en tillståndsprövning. Ett motsvarande resonemang kan även föras när det gäller förmedlarföretagens kontroll av anställda som direkt deltar i förmedlarverksamheten. Vilka typer av förmedlare skall kunna vara anknutna försäkringsförmedlare? Begreppet anknuten förmedlare definieras i direktivet. Av effektivitets- och resursbesparingsskäl bör de möjligheter som ges i direktivet i detta avseende utnyttjas, dvs. att även de som förmedlar konkurrerande försäkringar skall kunna registreras som anknutna förmedlare. Bör tillståndet och registreringen kunna begränsas till vissa slag av försäkring och vissa försäkringsklasser? På samma sätt som bör tillstånd till försäkringsförmedling kunna begränsas till vissa slag av försäkring. Även om regeringen numera i propositionen om ny försäkringsavtalslag (prop. 2003/04:150) har föreslagit att begreppen person- och skadeförsäkring skall behållas i den nya lagen, är det mer naturligt att ansluta till det rörelsebegrepp som finns i försäkringsrörelselagen, nämligen liv- och skadeförsäkring. Sistnämnda begrepp används även i försäkringsmäklarlagen. Det kan vara svårt att upprätthålla en hög kompetens på både liv- och skadeförsäkringsområdet, men om en förmedlare är beredd att fortlöpande uppfylla de krav som ställs finns det inte något skäl att hindra tillstånd till såväl liv- som skadeförsäkring. Däremot bör det i fortsättningen vara möjligt att begränsa ett tillstånd till vissa Självfallet måste det finnas en överensstämmelse mellan tillståndet för den juridiska personen och kompetensen hos de fysiska personer som förmedlar försäkring för den juridiska personens räkning. personen skall alltså inte kunna ha tillstånd till försäkringsförmedling omfattande ett större försäkringsområde än den har kompetens för i form När det gäller anknutna försäkringsförmedlare ansvarar försäkrings- företaget som nämnts för att den anmälan för registrering som görs avseende förmedlaren inte avser andra försäkringsslag eller försäkringsklasser än sådana som förmedlaren har kunskap och 8.3Förutsättningar för tillstånd och registrering Försäkringsförmedlarverksamhet skall enligt huvudregeln bara få utövas efter tillstånd och registrering. Som framgått i avsnitt 8.2 skall såväl juridiska personer som fysiska personer kunna få tillstånd och registreras som försäkringsförmedlare. Om förmedlarverksamheten utövas av en juridisk person är det dock endast den juridiska personen som skall omfattas av tillstånds- och registreringsskyldigheten. Försäkrings- förmedlare skall kunna registreras som anknuten förmedlare. Tillstånd får bara ges om förmedlaren har lämplig kunskap och kompetens samt god vandel. Dessa krav skall ställas på fysiska personer som utövar förmedlarverksamhet, på anställda som direkt deltar i förmedlarverksamheten samt på ledningen hos juridiska personer. Vidare skall det ställas krav på ansvarsförsäkring för förmedlare som inte är anknutna. För försäkringsförmedlare som inte är anknutna skall kontrollen av att förmedlaren uppfyller förutsättningarna för tillstånd göras av . Förmedlaren skall sedan låta sig registreras hos . När det gäller anknutna försäkringsförmedlare skall motsvarande kontroll göras av det försäkringsföretag med vilket förmedlaren har ingått avtal om att förmedla dess produkter. Försäkringsföretaget skall sedan anmäla förmedlaren för registrering hos . Regeringens förslag: För att en fysisk person skall få tillstånd eller bli registrerad som försäkringsförmedlare krävs att han eller hon har lämplig kunskap och kompetens. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. För att en fysisk person skall kunna bli registrerad som försäkrings- mäklare krävs enligt försäkringsmäklarlagen att han eller hon har en tillfredsställande utbildning för den verksamhet som skall bedrivas eller, om han eller hon varit verksam som mäklare i annat land, har förvärvat kunskap på annat sätt. Enligt försäkringsmäklarförordningen skall mäklarnas utbildning uppfylla de krav som allmänt ställs på utbildning för fälttjänstemän i försäkringsbolag, såvida inte i det särskilda fallet bestämmer annat. har utfärdat allmänna råd angående utbildningskrav för försäkringsmäklare, FFFS 1996:19. I dessa anges vilken teoretisk och praktisk utbildning som en sökande bör ha genomgått för att utbildningskraven skall anses vara uppfyllda. Enligt lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter skall näringsidkaren se till att den som utför den finansiella rådgivningen har tillräcklig kompetens. I propositionen anges att det inte är möjligt att i lag fastslå vad som skall avses med detta. De närmare reglerna om vilka kompetenskrav som skall gälla bör därför, efter bemyndigande, bestämmas genom föreskrifter på myndighetsnivå och bör beslutas efter samråd med företrädare för de branscher som är berörda (prop. 2002/03:133 s. 21 f.) har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om finansiell rådgivning till konsumenter, FFFS 2004:4. Kraven på försäkringsförmedlares kunskap och kompetens finns i artikel 4.1 i direktivet. Enligt första stycket skall en försäkringsförmedlare ha lämplig kunskap och kompetens enligt reglerna i förmedlarens hemmedlemsstat. Av andra stycket framgår att hemmedlemsstaterna får anpassa kraven på kunskap och kompetens i förhållande till försäkrings- förmedlarens verksamhet och till de produkter som distribueras, särskilt om förmedlaren driver en annan huvudsaklig verksamhet än försäkringsförmedling. I sådant fall får förmedlaren endast utöva försäkringsförmedling, om en försäkringsförmedlare som uppfyller villkoren i artikel 4 eller ett försäkringsföretag tar fullt ansvar för dennes handlande. Av artikel 4.1 tredje stycket jämförd med artikel 3.1 andra stycket framgår att medlemsstater, som har föreskrivit att försäkringsföretag får samarbeta med de behöriga myndigheterna vid registrering av försäkringsförmedlare och vid tillämpning av kraven i artikel 4 på dem, får föreskriva att försäkringsföretaget skall kontrollera att förmedlarnas kunskaper och kompetens stämmer överens med kraven i artikel 4.1 första stycket, samt att företaget i förekommande fall skall tillhandahålla sådana förmedlare en utbildning som motsvarar de krav som gäller för de produkter som erbjuds av dessa förmedlare. Skälen för regeringens förslag: Försäkringsförmedlare fyller en mycket viktig funktion i försäkringssektorn. Såväl försäkringsgivare som försäkringstagare måste kunna utgå från att en förmedlare har nödvändiga yrkeskunskaper.