prop · GT0360 · 2005-12-29 00:00:00 — Det bör därvid särskilt beaktas att frivillig- organisationens större organisatoriska flexibilitet och ofta ingående kun- skaper om förändringar i attityder och beteendemönster i sina medlems- eller målgrupper gör den särskilt lämplig att bedriva preventivt arbete t.ex. i ett tidigt skede av en ny och kanske oförutsedd utveckling av smittspridningen. Vid remissbehandlingen har och påpekat att det finns en olycklig otydlighet i formuleringarna kring att projektstöd där frivilligorganisationer samverkar med kommuner och landsting skall prioriteras. Förbunden betonar att det måste finnas utrymme även i fort- sättningen för att stötta projekt som endast bärs upp av en frivilligorgani- sation. Regeringen delar den bedömningen. Organisationernas förebyg- gande arbete i landstingsområden där samarbetet ännu inte utvecklats får inte förlamas. Det bör därför även fortsättningsvis finnas utrymme för att stödja goda projekt som endast bärs upp av en frivilligorganisation, efter- som problem annars kan uppkomma i landsting som har haft en låg ambitionsnivå i dessa frågor och inte bedrivit någon egen utåtriktad pre- ventiv verksamhet. Regeringens bedömning: Kunskapsunderlaget måste förstärkas för att möjliggöra mer kvalificerade bedömningar och analyser för att för- bättra möjligheterna att bedriva ett kunskapsbaserat preventivt arbete. Det finns skäl att verka för en förstärkning av kunskapsuppbyggnaden genom att ta del av och initiera aktuell forskning inom ramen för de särskilda satsningar som görs i fråga om hiv/aids. Statens folkhälsoinstituts och roller som kun- skapscentrum bör stärkas inom respektive verksamhetsområde. bör i högre grad fungera som när det gäller att utveckla hälso- och sjukvården i en mer hälsofrämjande in- Förutsättningarna att utnyttja regionala strukturer i det kunskapsgenererande och kunskapsspridande arbetet bör utvecklas. Utredningens bedömning: Överensstämmer i stort med regeringens Utredningen kommenterade dock inte roll som eller förutsättningarna att utnyttja regionala Remissinstanserna: Samtliga instanser som yttrat sig instämmer i utredningens bedömningar om att kunskapsunderlaget måste förstärkas för att möjliggöra mer kvalificerade bedömningar och analyser av möj- ligheterna att bedriva ett kunskapsbaserat preventivt arbete. Ett stort antal instanser välkomnar att den beteendevetenskapliga forskningen föreslås uppgraderas i förhållande till biomedicin och epi- Behovet av biomedicinsk forskning kommenteras av ett par instanser, bl.a. framhålls behovet av ett vaccin, förbättrad användning av nya mediciner och tester, nya behandlingsmetoder, minskade biverk- ningar, minskad resistensutveckling, snabbare smittspårning och bättre behandling av opportunistiska infektioner. för folkhälsovetenskap konstaterar att kunskaps- basen om smittsamma sjukdomar numera är mycket svag inom svenska folkhälsoutbildningar och att utbildningen om hiv/aids inom folkhälso- utbildningarna borde kartläggas och stärkas. Flera instanser, bl.a. och , framhåller att det är bra med ett förtydligande av roll som nationellt . framhåller särskilt vikten av att Statens folkhälsoinstitut samlar och förmedlar kunskap utan att själv vara en av betonar att institutet i sin roll som har ett tydligt direktiv att följa teori- och kunskaps- utvecklingen inom folkhälsoområdet. Detta ansvar innefattar det natio- nella befolkningsinriktade arbetet för att förebygga hivinfektion och andra överförbara sjukdomar samt metoder i det förebyggande och hälso- främjande arbetet på individ- och gruppnivå. De flesta instanser som yttrat sig instämmer även i förslagen om att förtydliga roll som , bl.a. i fråga om fördjupad epidemiologisk övervakning. framhåller att ansvar för kunskapsgenerering även borde kunna omfatta det beteendevetenskapliga fältet med betydelse för Ett par instanser, bl.a. , konstaterar att Social- styrelsen, trots att utredningen anser att flera områden inom hälso- och sjukvården skall förstärkas, inte tilldelats några uppgifter inom området forskning och utveckling. Flera instanser, bl.a. , konstaterar att varierande lokala förutsättningar och de särskilda kunskaper och erfarenheter som finns lokalt måste tas tillvara i den gemensamma kunskapsuppbyggna- den. Svenska Röda Korset välkomnar med tillförsikt ett närmare sam- arbete inom metodutveckling och annan kunskapsuppbyggnad mellan de berörda myndigheterna och frivilligorganisationer. Skälen för regeringens bedömning I deklarationen om hiv/aids från fram- hålls att det ännu inte finns något botemedel mot hiv/aids och att fortsatt forskning och utveckling därför är oumbärlig. I deklarationen uppmanas staterna att öka investeringarna för att påskynda forskningen om fram- ställning av hivvacciner och bygga upp en nationell forskningskapacitet, särskilt i utvecklingsländerna och i synnerhet för de virusstammar som förekommer i de hårdast drabbade regionerna. Vidare uppmanas staterna att bl.a. stödja och uppmuntra ökade nationella och internationell fors- kning beträffande hiv/aids, däribland biomedicinsk och social, kulturell och beteendeforskning samt forskning för att förbättra förebyggande och terapeutiska metoder och att utvidga tillgången till förebyggande insatser och vård och behandling, däribland metoder som kvinnor själva kan kontrollera. Forskning och utveckling är i ett viktigt statligt ansvarsområde som är i ständig förvandlig. Inledningsvis bör det sägas att mycket stora forskningsresurser har satsats inom hiv/aids-området, såväl internatio- nellt som i . Få områden har varit föremål för ett sådant stort vetenskapligt intresse och många forskningsfinansiärer, både statliga och privata, har satsat stora summor på forskning vilket också lett till snabba genombrott, främst inom biomedicinska forskningsfält som virologi och immunologi. Dessa forskningsframgångar har också mycket snabbt kommit patienterna till godo t.ex. genom utvecklandet av effektiva tester för virus och antiviral behandling (s.k. bromsmediciner) som mycket snabbt förbättrat överlevnadsmöjligheterna för de redan infekterade. Möjligheterna att förebygga smittspridning med vaccination står ännu ej till buds och det är också svårt att bedöma om och när detta kan bli aktuellt. Även inom den beteendevetenskapliga forskningen har ämnes- området hiv/aids och andra sexuellt överförbara sjukdomar haft hög prio- ritet och inte minst i och i många europeiska länder finns studier publicerade kring möjliga beteendevetenskapliga interventions- metoder, stigmatisering av hivinfekterade, etc. I har sådan forsk- ning däremot haft en mindre framträdande plats. En stor del av forskningen, särskilt inom biologi/medicin, bedrivs inom ramen för universitet och högskolor eller andra forskningsinstitu- tioner. Enligt utredningen är ett fortsatt starkt stöd inom detta fält när- mast att betrakta som en självklarhet. När det gäller fördelningen av stat- liga resurser fattar regeringen och övergripande beslut om prioriteringar och om forskningssystemets struktur och funktion. Den mer detaljerade fördelningen av resurser mellan och inom forsknings- område fattas av berörda myndigheter med sakkunskap inom sina om- råden. och för arbetsliv och social- vetenskap är viktiga aktörer i detta sammanhang. När det gäller biologiska och medicinsk forskning ansåg utredningen att den rena grundforskningen är tämligen väl tillgodosedd. De områden som enligt utredningen främst behöver förstärkas är i första hand kliniska studier och epidemiologi. Vid remissbehandlingen har bl.a. Vetenskaps- rådet framhållit att teoretisk och klinisk forskning kan leda till en för- bättrad användning av nya mediciner och tester, nya behandlingsmeto- der, minskade biverkningar, minskad resistensutveckling, snabbare smitt- spårning och bättre behandling av opportunistiska infektioner. Utredningen ansåg att det av flera skäl finns anledning att särskilt betona vikten av att den beteendevetenskapliga forskningen stärks. Vid remissbehandlingen har flera instanser välkomnat utredningens bedöm- ning i detta avseende. Enligt utredningens uppfattning har det beteende- vetenskapliga ämnesområdet i vårt land en svagare forskningstradition än biomedicinen och inte minst därigenom sämre möjligheter till ekono- miskt stöd. Forskningsfältet är dessutom enligt utredningen i ständig rörelse dels i takt med de allmänna samhällsförändringarna, dels och inte minst vad avser hiv/aids i takt med landvinningarna inom biomedi- cinen och sjukvården. Ytterligare en faktor som utredningen lyfte fram är att det generellt sett är betydligt svårare att inom detta fält applicera utländska studier i än vad som gäller den biomedicinska forsk- ningen. I avsnitt 7 har regeringen lyft fram behovet av en förstärkt kunskaps- uppbyggnad i en del frågor som tas upp i denna proposition, främst inom det beteendevetenskapliga området. Enligt regeringens bedömning finns det skäl att, vid sidan av det generella forskningssystemet, verka för en förstärkning av kunskapsuppbyggnaden genom att ta del av och initiera aktuell forskning inom ramen för de särskilda satsningar som göra i fråga om hiv/aids. En viktig del i strävan att förstärka kunskapsunderlaget inom hiv/aids-området är att säkra ett långsiktigt vetenskapligt stöd som kan bistå de berörda myndigheterna med de behov till förstärkt metod- och kunskapsutveckling som identifieras. Regeringen avser att ta initiativ till att formerna för detta arbete preciseras i samarbetet med de berörda myndigheterna inom respektive verksamhetsområde (se avsnitt 10.1). I avsnitt 8.6 berörs det internationella samarbetet som finns i frågor som rör hiv/aids och regeringens ambitioner att aktivt föra fram betydel- sen av både medicinsk och beteendevetenskaplig forskning i internatio- nella sammanhang. Utredningen konstaterade att planeringen och uppföljningen av samhäl- lets insatser mot hivinfektion och andra sexuellt överförbara sjukdomar måste stöttas av en förstärkt kunskapsuppbyggnad inom området. Det finns därför anledning att stärka och i deras roll som inom sina respektive Såväl som har redan specifika uppdrag inom området forskning och ut- veckling. Mot den bakgrunden bör och ges något olika roller inom ramen för begreppet kun- skapscentrum. har i enlighet med sin instruktion uppdraget att vara nationellt för metoder och strategier vad gäller folkhälsoarbete. Redan i denna roll har institutet tydliga direktiv att följa teori- och kunskapsutvecklingen inom folkhälsoområdet. Detta ansvar innefattar det nationella befolkningsinriktade arbetet för att förebygga hivinfektion och andra överförbara sjukdomar samt när det gäller meto- der i det förebyggande och hälsofrämjande arbetet på individ- och gruppnivå. Till uppgiften hör också att sprida dessa till kommuner och landsting huvudansvariga för det folkhälsoarbete som är riktat till befolkningen samt till andra folkhälsoaktörer. Vid remissbehandlingen har bl.a. och berättigande framhållit att det är positivt med ett markant förtydligande av Statens folkhälsoinstituts uppgift som nationellt och dess uppgift som stödorgan för metodutveckling inom ämnesområdet hiv/aids och andra sexuellt överförbara sjukdomar. bedriver ingen egen forskning inom detta fält. I stället dominerar kunskapssammanställningar i form av utvärderingar av genomförda projekt eller annan metodutveckling institutets arbete på detta område. Man ger också visst ekonomiskt stöd till projekt inom om- rådet som bedrivs av universitet och högskolor. Regeringen anser att det finns anledning att bygga på den grund som finns och inte skapa en ren forskningsorganisation inom institutets ram. Enligt rege- ringens bedömning finns det ett fortsatt behov av att framför allt föra ut effektiva strategier och metoder men också att följa utvecklingen av de faktorer som har betydelse för smittspridningen av hivinfektion och andra sexuellt överförbara och blodburna sjukdomar. Det finns även stora fördelar som påpekar med att samlar och förmedlar kunskap utan att själva vara en av aktörerna. har, å sin sida, som huvuduppgift att följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt i fråga om smittsamma sjukdomar och skyddet mot dessa och lämna Social- styrelsen och andra berörda information om det epidemiologiska läget samt föreslå åtgärder som detta kan föranleda. Institutet bedriver vidare forskning, metodutveckling och utbildning inom sitt ansvarsområde samt upprätthåller kompetens att utföra diagnostiska undersökningar av unik natur dvs. sådana undersökningar som inte rutinmässigt utförs vid lands- tingens laboratorier. För Smittskyddsinstitutets del, som redan bedriver rutinmässig epidemiologisk övervakning, diagnostisk verksamhet samt såväl grundläggande som applicerad forskning inom epidemiologi och biomedicin, bör uppdraget närmast gälla att fokusera på områden av konkret relevans för möjligheterna att förebygga hivinfektion och andra sexuellt överförbara och blodburna sjukdomar i ett svenskt perspektiv, inklusive vård och behandling av de infekterade. I uppdraget bör ingå egen forsknings- och utvecklingsverksamhet men även ett kunskapsgene- rerande arbete i form av sammanställningar av epidemiologiska, kliniska och biomedicinska studier från annat håll vars slutsatser och resultat kan Prop. 2005/06:60 komma preventionen till del. De flesta instanser som yttrat sig instämmer även i förslagen beträffande en förtydligad roll för som , bl.a. i fråga om fördjupad epidemiologisk över- vakning. Som konstateras i avsnitt 7.3.1 arbetar redan i stor ut- sträckning med att utarbeta kunskapsunderlag inom myndighetens ansvarsområden. Ett exempel på detta är det arbete som myndigheten bedriver när det gäller testning och smittspårning. Enligt regeringens be- dömning finns det anledning att fortsätta detta arbete och även utvidga det till andra områden. Vid remissbehandlingen har det framkommit att flera remissinstanser funnit det anmärkningsvärt att inte tilldelats några uppgifter inom området forskning och utveckling. Med tanke på den roll som den hälsofrämjande hälso- och sjukvården har i det preventiva arbetet anser regeringen att i högre grad bör fungera som när det gäller att utveckla hälso- och sjuk- vården i en mer hälsofrämjande riktning. Utredningen kommenterade inte närmare förutsättningarna på det regionala planet att bidra till kunskapsutveckling och kunskapsgenering. Vid remissbehandlingen har ett par instanser konstaterat att de särskilda kunskaper och erfarenheter som finns lokalt, måste tas tillvara i den gemensamma kunskapsuppbyggnaden. Som konsta- terar är det angeläget att se kunskapsgenerering och kunskapsförmedling som en ömsesidig process där man har lika mycket att lära in som att lära ut. Utredningen konstaterade även att det finns behov av utbildning på en rad områden, bland annat behöver hälso- och sjukvårdspersonalens kom- petens i sex och samlevnad, särskilt beträffande homosexuella, bisexuella och transpersoner, stärkas. Enligt regeringens bedömningar är det ange- läget att det på regional nivå finns strukturer som kan bidra till kunskaps- genereringen och kunskapsspridningen i de frågor som tas upp i denna proposition. Enligt regeringens uppfattning är detta en fråga som bör dis- kuteras inom ramen för den överenskommelse mellan staten och kommuner och landsting som beskrivs i avsnitt 10.2. Regeringens bedömning: En övergripande kommunikationsplan kompletterad med planer för varje huvudmålgrupp bör tas fram för hela arbetet med att förebygga hivinfektion och sexuellt överförbara och blodburna sjukdomar. Generellt riktade budskap bör även fortsättningsvis kombineras med nätverkskommunikation i form av kampanjer som genomförs av fri- villigorganisationer och professionella aktörer som finns nära mål- grupperna. Den inledda satsningen på kreativa och selektiva medier anpassade för olika målgrupper bör fortsätta. I kommunikations- och informationsarbetet bör de särskilda behov som kan finnas hos personer med utländsk bakgrund beaktas. Sär- skilda informationssatsningar behövs för män som har sex med män med bakgrund i kulturer med en mindre tolerant syn på män som har sex med män. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: De flesta instanser uttrycker stöd för den inrikt- ning utredningen anger. instämmer i att generellt riktade budskap bör kombineras med nätverksinformation i form av kampanjer som genomförs av frivilligorganisationer och professionella aktörer nära målgrupperna. Svenska Röda Korset framhåller att då målet för hivprevention i grunden är ett förändrat beteende i riktning mot säk- rare sex har faktabudskap som använder dialogform en större chans att vinna gehör hos målgrupperna. konstaterar att den strategi för kommunikations- och informationsinsatser som utred- ningen formulerar är allmänt vedertagen och tillämpas . konstaterar att tidigare informationskampanjer har misslyckats med att öka medvetenheten kring hivinfektion och andra sexuellt överförbara sjukdomar bland befolkningen och att det som behövs är samordning och utvärdering av de satsningar som görs. framhåller att kommunikations- och informations- insatser på nationell nivå bör utarbetas så att de når hela befolkningen. betonar vikten av att informationsinsatserna bör vara tillgängliga och attraktiva för alla ungdomar. Ett par instanser, bl.a. och läns lands- ting, framhåller att det är viktigt för landstingen och frivilligorganisatio- nerna att komma in processen redan i samband med att kommunikations- planen utarbetas, t.ex. behöver landstingen tid för att anpassa det lokala arbetet till de nationella kampanjinsatserna. Skälen för regeringens bedömning: har antingen ekonomiskt stöttat, eller i egen regi bedrivit, ett antal informationskampanjer kring hivinfektion och andra sexuellt överförbara sjukdomar. Det rör sig dels om årliga sommarkam- panjer som bedrivits av eller i samarbete med och men också information i form av filmer riktade till ungdomar samt mer traditionella massmediakampanjer. har man också genomfört en webbaserad kampanj Sentry med män som har sex med män som målgrupp samt kampanjer eller informationssatsningar direkt riktade till utlandsresenärer. Statligt stöd har också gått till informationssatsningar i landstingens regi, såväl till mer traditionella massmediakampanjer som till teaterstycken med preventiva budskap. Ett stort antal kampanjer har utvärderats, antingen av deltagande organisationer själva eller av utom- stående utvärderare med akademisk anknytning. Av tradition har informationsverksamheten inom hiv/aids-området bestått av en kombination av massmediekampanjer och nätverksarbete genom frivilligorganisationer, ungdomsmottagningar, skolor m.m. Ju mer planmässigt de båda angreppssätten har samordnats, desto bättre resultaten blivit. De brister i uppläggning och genomförande som fram- förts från professionellt håll har främst gått ut på att man inte i utform- ningen av kampanjer i tillräckligt stor utsträckning involverat expertis inom kommunikationsområdet. Utvecklingen har dock enligt utredningen gått mot en ökad målgruppsanpassning av såväl bud- skap som val av medier. Regeringen anser att starka skäl talar för att man fortsätter på den Prop. 2005/06:60 inslagna vägen. Satsningar bör göras på masskommunikation i kombina- tionen med nätverkskommunikation genom kreativa och selektiva medie- val anpassade för olika målgrupper. Kommunikations- och informations- verksamheten bör kombinera ett tydligt strategiskt ledarskap på en orga- nisatorisk nivå med satsningar på kampanjer som genomförs av frivillig- organisationer och professionella aktörer som finns nära målgrupperna. Det handlar då inte bara om att lyssna på frontaktörer och målgrupper, utan även om att samverka med dessa i produktion av strategi och infor- mation. Regeringen vill här särskilt understryka vikten av att budskapen och valet av kanal anpassas till de personer med utländsk bakgrund som bor i . Utvecklingen ställer ökade krav på kommunikationskompetens, analys och utvärderingssystem. Regeringen anser därför att en övergripande kommunikationsplan bör tas fram för hela området till ledning för de samlade informations- och kommunikationsinsatserna. I kommunika- tionsplanen definieras målgrupper för kommunikativa budskap, översikt- liga strategier för kommunikation, t.ex. medieval, utförare, prioriteringar och uppföljningsmekanismer. Ansvaret för det mer preciserade innehållet i de enskilda kommunikations- och informationsinsatserna vilar däremot på respektive utförare. En sådan övergripande kommunikationsplan måste kompletteras med en plan för varje huvudmålgrupp: ungdomar, män som har sex med män, personer med utländsk bakgrund, förmedlare (barnmorskor, föreningsföreträdare, skolsköterskor och andra grupper) m.fl. Det övergripande ansvaret för detta bör åligga den samordningsfunk- tion som bör inrättas vid (se avsnitt 10.1), men med tekniskt och vetenskapligt stöd av och i nära samråd med kommuner, landsting och frivilligorganisationer. Regeringens bedömning: Uppföljning och utvärdering av insatta åtgärder utgör en hörnsten i ett framgångsrikt preventionsarbete och bör från början integreras i preventionsprojekt. Utredningens bedömning: Överensstämmer i stort med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Ett par instanser, bl.a. Västra , påtalar att uppföljning och utvärdering av insatta åtgärder är en hörnsten i ett framgångsrikt preventionsarbete. kon- staterar att vetenskaplig utvärdering ofta saknas av effekten av breda långsiktiga preventiva insatser. Erfarenhet från andra länder visar enligt institutet att sådan utvärdering är möjlig men att det kräver en veten- skaplig organisation och en ekonomisk satsning av en helt annan dignitet än den som funnits i . Skälen för regeringens bedömning Uppföljning och utvärdering av insatta åtgärder är en hörnsten i ett fram- gångsrikt preventionsarbete. Trots detta har uppföljningsarbetet ofta en tämligen låg prioritet och det är ofta så att uppföljningsstrategier inte från början har integrerats i presenterade preventionsprojekt och handlings- program. har genomfört, eller låtit genomföra, utvärderingar av större projekt/insatser som bedrivits i egen regi eller av andra aktörer men med stöd från institutet. Däremot saknas en mer över- gripande utvärdering av de samlade insatserna. Uppföljning och utvärdering är vida begrepp och det finns därför an- ledning att inledningsvis se på de olika typer av uppföljningar eller ut- värderingar som, på olika nivåer, kan vara aktuella för området. Uppföljning av det nationella folkhälsomålet och insatser inom smittskyddet I propositionen Mål för folkhälsan (prop. 2002/03:35) presenterade regeringen grunderna för mål och uppföljning av den samlade folkhälso- politiken. I propositionen föreslog regeringen att det övergripande natio- nella folkhälsomålet skall vara att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. Detta innebär att de myndigheter som har uppgifter eller verksamhet som påverkar folkhälsan också skall beakta dessa effekter på folkhälsan och aktivt arbeta för att den egna verksamheten eller ansvarsområdet bidrar till en positiv hälso- utveckling. I syfte att följa upp insatserna inom folkhälsopolitiken pre- senterades elva målområden för den samlade folkhälsopolitiken. I propo- sitionen framhölls att insatser för att förebygga smittspridning är en vik- tig del av folkhälsoarbetet och därmed viktiga för att det skall gå att nå det övergripande folkhälsomålet. Gott skydd mot smittspridning skall därför utgöra ett särskilt målområde inom folkhälsopolitiken. I propositionen Mål för folkhälsan konstaterar regeringen att uppfölj- ningen och utvärderingen av insatserna för en bättre folkhälsa bör bedri- vas inom ramen för den befintliga ansvarsfördelningen mellan myndig- heterna. skall få i uppgift att stödja och sam- ordna arbetet.