prop · GS03170 · 2005-05-31 00:00:00 — En lämpligare lösning, som förordas av Lagrådet, bör dock vara att helt avstå från regeln. I bestämmelsen upplyses om att det finns särskilda bestämmelser om tillfälligt skydd i en massflyktssituation i 21 kap. Regeringen vill betona att utlänningar med uppehållstillstånd med tillfälligt skydd inte är att betrakta som en specialgrupp inom kategorierna flyktingar och skyddsbehövande i övrigt. Emellertid torde de i många fall uppfylla förutsättningarna för att kunna hänföras till någon av dessa kategorier. Om uppehållstillstånd med tillfälligt skydd har beviljats, hindrar inte det att en ansökan om asyl prövas (21 kap. 5 §). Detsamma gäller för ansökan om flyktingförklaring och resedokument. Kapitel 4 och 21 kompletteras således varandra på så sätt att en utlänning i en sådan massflyktssituation som avses i 21 kap. och som har asylskäl har möjlighet att få uppehållstilsstånd enligt båda dessa kapitel. Bestämmelsen skall enligt regeringen därför kvarstå utan ändring. I detta kapitel har de närmare bestämmelserna om uppehållstillstånd samlats. Kapitlet motsvarar i huvudsak de delar av nuvarande 2 kap. och 3 kap. UtlL som handlar om uppehållstillstånd. Paragraferna har disponerats i enlighet med Lagrådets förslag. Första och andra styckena motsvarar i huvudsak nuvarande 3 kap. 4 § UtlL. Ändringar har gjorts till följd av att bestämmelsen om skyddsbehövande i övrigt har ändrats i förhållande till utlänningslag. I punkterna 36 har preciserats att undantagen omfattar asylsökande. Punkten 6 motsvarar nuvarande punkten 6 med ändring till följd av att numera enbart gäller i förhållande till . I rådets förordning (EG) nr 343/2003 finns bestämmelser om vilken medlemsstat som skall pröva en asylansökan som gjorts i en medlemsstat. Förordningen är tillämplig också i förhållande till och (jfr avtalet av mellan den Europeiska gemenskapen och och om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat [EGT L 93, , s. 40 ff.]). En upplysning om dessa förhållanden lämnas i tredje stycket. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Den innehåller en lagreglering om uppehållstillstånd för utlänningar som tagits emot för vidarebosättning. har tagit emot flyktingar och andra skyddsbehövande inom ramen för en av regeringen fastställd kvot, den s.k. flyktingkvoten. Av lagstiftningen har det dock aldrig klart framgått att denna speciella kategori självklart också måste beviljas uppehållstillstånd. De som tas emot för vidarebosättning i har därför tagits upp i denna nya bestämmelse. Lagrådet har påtalat att förslaget får anses innebära att uppehållstillstånd i dessa fall inte får vägras på någon av de grunder som anges i 1 § andra stycket och 17 § och inte heller tidsbegränsas med stöd av bestämmelserna i 715 §§. Om det, efter beslut om mottagande, kommer fram omständigheter som i och för sig utgör grund för att vägra uppehållstillstånd, får frågan behandlas med tillämpning av bestämmelserna om återkallelse av uppehållstillstånd i 7 kap. eller om utvisning i lagen (1991: 572) om särskild utlänningskontroll. Första stycket 14 motsvarar i huvudsak nuvarande 2 kap. 4 § första stycket 14 UtlL. I första stycket 4 har lagts till att det skall föreligga ett särskilt beroendeförhållande mellan släktingarna och att beroendeförhållandet skall ha förelegat redan i hemlandet. Dessa krav har tidigare endast uttryckts i förarbetsuttalanden (prop. 1996/97:25 s. 113 f.), som skall ha fortsatt giltighet, och tillämpats i praxis. Punkten har utformats med hänsyn till Lagrådets synpunkter. Första stycket 5 och 6 motsvarar nuvarande 2 kap. 4 § andra stycket UtlL. Punkterna har justerats efter vad Lagrådet framfört, se avsnitt 11.3.3. I första stycket 7 föreskrivs att uppehållstillstånd får ges till den utlänning som skall utöva umgänge av icke begränsad omfattning med ett i bosatt barn. Denna situation regleras inom nuvarande 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL, där det föreskrivs att uppehållstillstånd får beviljas en utlänning som annars har särskild anknytning till . Situationen har således i detta lagstiftningsarbete tagits upp i en egen punkt. Om det råder osäkerhet om sökandens vilja eller förmåga att utöva sin umgängesrätt kan ett tidsbegränsat tillstånd ges i stället för att ansökan avslås. Första stycket 8 ger möjlighet att bevilja uppehållstillstånd för en person som har svenskt ursprung, t.ex. en person som tidigare haft men förlorat sitt svenska medborgarskap, en person som har svenskt påbrå eller en person som har vistats i med uppehållstillstånd. Även dessa situationer regleras inom nuvarande 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL. förarbetsuttalanden skall ha fortsatt giltighet, se prop. 1983/84:144 s. 76 f. och s. 81. Andra stycket motsvarar nuvarande 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL. Stycket har förtydligats med två exempel. Tillämpning av bestämmelsen som tidigare gällt har genom införandet av rekvisitet synnerliga skäl lagfästs. Genom det kravet framgår att det skall röra sig om ömmande och udda situationer för att uppehållstillstånd skall beviljas. Det första exemplet som nämns i stycket rör utlänningar som är adopterade i i vuxen ålder. För dessa personer kan uppehållstillstånd i första hand beviljas enligt första stycket 4, om adoptivbarnet och adoptivföräldrarna tidigare ingått i samma hushåll. Om inte förutsättningarna enligt den bestämmelsen är uppfyllda, kan dock uppehållstillstånd beviljas med stöd av andra stycket. För detta krävs att det föreligger synnerliga skäl, vilket kan vara fallet t.ex. om adoptionen har som främsta syfte att befästa en personlig relation mellan den adoptionssökande och den adopterade eller om det finns en nära faktisk anknytning mellan adoptivföräldrarna och adoptivbarnet. Det andra exemplet gäller personer som är anhöriga till skyddsbehövande. Skyddsbehövande har i regel inte möjlighet att besöka sitt hemland och kan därför uppleva saknaden av och oron för någon nära anhörig i hemlandet som särskilt svår. Synnerliga skäl för att bevilja uppehållstillstånd i dessa fall kan exempelvis vara att personen som bor i och släktingen i hemlandet tidigare bott i närheten av varandra och haft en mycket nära kontakt. Det kan röra sig om en faster, farbror eller annan släkting som har haft stor betydelse i den härvarandes liv. Hänsyn måste dock också tas till vilka andra anhöriga den härvarande personen har här i landet och till vilka anhöriga som finns kvar i hemlandet. Den som har anhöriga här i landet får i regel anses ha ett mindre behov av stöd från någon anhörig i hemlandet än den som vistas här helt ensam. Det bör i allmänhet också vara fråga om en ensamstående person som skall komma hit och att rätten till bosättning för den personen inte kan antas komma att leda till följdinvandring av ytterligare familjemedlemmar. Ett annat exempel när det kan finnas synnerliga skäl på grund av särskild anknytning är när en förälder som inte ingått i det härvarande barnets hushållsgemenskap vill förenas med sitt barn. I dessa fall skall hänsyn tas till förälderns ålder, boendeförhållanden och försörjningsmöjligheter samt omständigheter av humanitär art. Ytterligare exempel på situationer när det kan finnas synnerliga skäl att bevilja uppehållstillstånd på grund av särskild anknytning är då en utlänning söker uppehållstillstånd på grund av en längre tids anställning på ett svenskt fartyg eller i ett svenskt rederi eller anställning vid ett svenskt företag utomlands. Detsamma kan gälla beträffande en längre tids anställning inom ramen för internationellt utbyte. Punkten 2 i andra stycket har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Avvisnings- och utvisningsbeslut kan på talan av sökanden prövas av sådana internationella organ som har behörighet att pröva enskilda klagomål. Sådan behörighet har bl.a. den europeiska domstolen för mänskliga rättigheter () samt FN:s övervakningskommittéer, däribland mot tortyr (CAT). Såvitt gäller avser prövningen i utlänningsmål i regel om ett avvisnings- eller utvisningsbeslut strider mot artikel 3 (skyddet mot tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning) i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Fråga kan också uppkomma om beslutet strider mot artikel 8 i konventionen (skyddet för familjelivet). Såvitt gäller CAT avser prövningen om ett avvisnings- eller utvisningsbeslut strider mot artikel 3 mot tortyr (förbudet mot utvisning till ett land där det finns grundad anledning anta att utlänningen skulle utsättas för tortyr). Såvitt gäller gäller enligt artikel 46 p. 1 i en ovillkorlig skyldighet att respektera domstolens domar. Någon motsvarande skyldighet finns inte vad gäller beslut meddelade av FN:s övervakningskommittéer, däribland CAT. Det finns dock ett starkt politiskt intresse av att kommitténs avgöranden i enskilda ärenden respekteras. Detta gäller naturligtvis också för avgöranden mot . För att efterkomma en dom eller ett beslut räcker det i och för sig med att det säkerställs att ett avvisnings- eller utvisningsbeslut inte verkställs. Till undvikande av oklara verkställighetssituationer får det dock anses mest ändamålsenligt att uppehållstillstånd beviljas i fall av konstaterade konventionsbrott av nu aktuellt slag. Bestämmelsen om uppehållstillstånd i sådana situationer är emellertid inte undantagslös. Det kan finnas synnerliga skäl att inte bevilja uppehållstillstånd också i fall en utvisning eller avvisning ansetts utgöra konventionsbrott och i stället avstå från att verkställa beslutet. Bland de personer som en sådan dom eller sådant beslut kan gälla kan finnas personer som är exkluderade från internationellt skydd enligt och mycket grova brottslingar. Det går inte att bortse från att nya omständigheter kan uppkomma som gör det möjligt att senare verkställa beslutet. Situationen i hemlandet kan t.ex. genomgå en radikal politisk förändring. Utlänningslagstiftningen bygger på att den som vill ha uppehållstillstånd i skall ansöka om detta. Något formellt krav på att sökanden själv skall ansöka om uppehållstillstånd finns dock inte. I undantagsfall har också i praxis kravet på ansökan eftergetts. Det stämmer överens med den allmänna grundsatsen i förvaltningsärenden att gynnande beslut kan meddelas utan uttrycklig ansökan. självfallet att den myndighet som överväger att bevilja en ansökan är övertygad om att det är utlänningens egen önskan att få uppehållstillstånd i . I de fall som omfattas av denna bestämmelse torde det inte sällan finnas skäl att bevilja ett uppehållstillstånd utan att avvakta en formell ansökan. Uppehållstillstånd enligt denna bestämmelse kan beviljas även efter inresan i landet. Det sker då med stöd av 19 § andra stycket 5, enligt vilken uppehållstillstånd får beviljas efter inresan i landet om det annars finns synnerliga skäl. Det följer av 5 kap. 20 § att beslut om uppehållstillstånd meddelas av . Paragrafens första stycke saknar motsvarighet utlänningslag. Det behandlar arbetskraftsinvandring. En utlänning som har erbjudande om en icke tidsbegränsad anställning skall kunna få permanent uppehållstillstånd i vissa fall. För detta krävs att utlänningen har erbjudits en tillsvidareanställning och har särskilda kvalifikationer. Det som avses är främst nyckelpersoner inom industrin och näringslivet men även inom andra samhällsområden såsom för kvalificerad forskning, produktutveckling eller introduktion av en ny teknologi liksom inom det kulturella området. Vidare krävs att behovet av arbetskraft inte kan fyllas inom landet eller med arbetskraft från ett EES-land eller . Avsikten är att de närmare förutsättningarna för vilka situationer som avses skall fastställas genom föreskrifter och riktlinjer på lägre nivå på samma sätt som . Att den som har permanent uppehållstillstånd inte behöver ett separat arbetstillstånd framgår av 2 kap. 8 §. Paragrafens andra stycke motsvarar delar av nuvarande 2 kap. 4 § första stycket 6 UtlL. Lagrådet har framfört att bestämmelsen om uppehållstillstånd på grund av försörjning bör bli behandlad i en särskild paragraf, eftersom nuvarande 2 kap. 4 § UtlL bryts upp i flera paragrafer med olika rubriker, samt att den bör förtydligas med de viktigaste fallen. För att tillmötesgå Lagrådets synpunkter har rubriken till bestämmelsen ändrats så att det av den framgår att paragrafen handlar inte bara om uppehållstillstånd på grund av arbete utan också om uppehållstillstånd på grund av försörjning på annat sätt. Genom tillägget på annat sätt än genom anställning har bestämmelsen förtydligats. De personer som främst avses är egna företagare och fria yrkesutövare samt pensionärer som önskar bosätta sig på sin fritidsfastighet, vilket framgår av prop. 1983/84:144 s. 78 f. och 81 f. Uppehållstillstånd enligt andra stycket kan meddelas antingen som permanent eller som tidsbegränsat tillstånd beroende på situationen i det enskilda fallet. Paragrafen saknar direkt motsvarighet utlänningslag. Den är en vidareutveckling av bestämmelsen om humanitära skäl i nuvarande 2 kap. 4 § första stycket 5 UtlL. Anledningen till att beteckningen humanitära skäl inte längre används som begrepp behandlas närmare i avsnitt 11.4.2. I första stycket understryks bestämmelsens karaktär av undantagsbestämmelse genom att det uttryckligen anges att den gäller endast om uppehållstillstånd inte kan ges på annan grund. Bestämmelsen kan alltså bli tillämplig först efter att alla relevanta huvudgrunder har prövats. Det snäva tillämpningsområdet markeras genom uttrycket synnerligen ömmande omständigheter. Uttrycket stanna i visar att det skall röra sig om personer som redan befinner sig i landet. Det ligger i sakens natur att det inte uttömmande kan anges i lagtexten vilka omständigheter som kan beaktas vid prövningen. Bestämmelsen har utformats så att det blir nödvändigt att göra en individuellt inriktad bedömning. För att uppehållstillstånd skall beviljas krävs att en sammantagen bedömning görs av de personliga förhållandena. De personliga förhållanden som särskilt skall beaktas är utlänningens hälsotillstånd, anpassning till och situation i hemlandet. Begreppet hälsotillstånd tillåter beaktande av hela hälsoskalan graden av friskhet eller sjukdom samt funktionsförmågan. Eftersom det är en samlad bedömning som skall göras i det enskilda fallet, går det inte att isolerat fastlägga när ett visst hälsotillstånd skall leda till uppehållstillstånd. Ett skäl för uppehållstillstånd kan vara att utlänningen har en livshotande fysisk eller psykisk sjukdom eller lider av ett synnerligen allvarligt funktionshinder. Det skall då beaktas om det är rimligt att vården ges i . För det första måste det vägas in om vård över huvud taget kan ges i i det enskilda fallet. Vården måste också förväntas leda till en påtaglig och varaktig förbättring av utlänningens hälsotillstånd, alternativt vara livsnödvändig. För att det skall vara rimligt att skall erbjuda vård i det enskilda fallet måste även vägas in om utlänningen kan få adekvat vård i hemlandet eller annat land som utlänningen kan sändas till. Även om i ett enskilt fall skulle kunna erbjuda en betydligt bättre vård än vad som kan ges i utlänningens hemland, är det ofrånkomligt att de sammantagna ekonomiska konsekvenserna för måste beaktas vid den samlade bedömningen. Vidare skall särskilt beaktas om utlänningen anpassat sig till svenska förhållanden under en avsevärd vistelsetid i . Det väsentliga här är vilken anknytning sökanden fått till . Tiden för vistelsen kan inte vara ensamt avgörande vid tillståndsprövningen. Det kan inte ställas upp någon exakt gräns för hur utlänningen skall ha vistats i för att ha uppnått en tillräckligt stark anknytning till svenska förhållanden. Om ett verkställighetshinder bedöms komma att bestå att utlänningen kan bedömas få en särskild anknytning till , kan utlänningens personliga förhållanden vara tillräckliga för uppehållstillstånd. Det får då inte vara fråga om ett verkställighetshinder som utlänningen i det enskilda fallet själv skulle kunna medverka till att undanröja genom att t.ex. skaffa resehandlingar. Även när det gäller att bedöma utlänningens anpassning till måste hänsyn tas till utlänningens anknytning till hemlandet t.ex. familjemedlemmar som finns kvar där och den tid personen har levt där. Motsvarande gäller för andra länder som det kan bli aktuellt att skicka utlänningen till om han eller hon inte får stanna i . Den vistelse i som i detta sammanhang avses är laglig vistelse, dvs. att utlänningen endera har tillstånd att vistas här i eller får vistas här medan en ansökan om uppehållstillstånd prövas. För att anknytning på grund av lång vistelsetid i skall kunna beaktas som skäl för uppehållstillstånd krävs att tidsutdräkten i tillståndsärendet har berott på omständigheter utanför utlänningens kontroll. Anpassning under tid som sökanden har hållit sig undan myndigheterna eller på annat sätt fördröjt handläggningen, t.ex. genom att undanhålla uppgifter eller handlingar, skall därför inte beaktas. I vissa fall av anpassning kan det dock bli nödvändigt att ta hänsyn också till tid då sökanden hållit sig undan myndigheterna. I synnerhet kan detta gälla barn, se vidare nedan. Frågan om tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av sjukdom och verkställighetshinder behandlas i 9 och 11 §§. Vid tillämpningen av denna paragraf måste liksom vid prövningen av de huvudgrunder för uppehållstillstånd som inte rör skyddsbehov vägas in eventuella skäl som talar mot uppehållstillstånd. Om utlänningen gjort sig skyldig till brott är det en omständighet som skall vägas in i bedömningen enligt 17 §. Andra stycket är ett förtydligande av portalbestämmelsen om barnets bästa i 1 kap. 10 §. Med anledning av Lagrådets farhågor i denna del vill regeringen understryka att det självfallet inte är avsikten att försvaga principen om barnets bästa i portalbestämmelsen. Även när det gäller barn aktualiseras tillämpningen av denna bestämmelse endast om uppehållstillstånd inte kan ges på annan grund. I bestämmelsen fastslås att omständigheter i ett barns ärende inte behöver ha samma allvar och tyngd som krävs för att vuxna personer skall kunna få uppehållstillstånd. Barns skäl skall prövas särskilt och inte enbart som en del av föräldrarnas ärenden. Bestämmelsen innebär t.ex. att när det gäller sjukdom behöver det inte vara fråga om en livshotande sjukdom för att uppehållstillstånd skall kunna beviljas ett barn med vårdbehov. Faktorer som barnets framtida utveckling och livskvalitet skall här vägas in liksom vårdmöjligheterna i hemlandet och de ekonomiska åtaganden som kan bli följden om ett uppehållstillstånd beviljas. Det är naturligt att ett barn i många avseenden snabbare anpassar sig till nya förhållanden, men ett barns anpassning till svenska förhållanden kan inte ensamt tillmätas avgörande betydelse. En samlad bedömning måste alltid göras. Vid denna bedömning kan dock styrkan i de sammantagna skälen vara något lägre för att uppehållstillstånd skall kunna beviljas ett barn än för vuxna. Vid införandet av portalparagrafen om hänsynen till barnets bästa uttalade sig regeringen om vissa avvägningsfrågor beträffande barn (prop. 1996/97:25). Där konstaterades att principen om barnets bästa i många ärenden får anses tala för att medge bosättning i , dels i fråga om barn som kommer hit från krigshärjade länder och dels i fråga om barn som lider av sjukdomar eller handikapp som inte kan behandlas i hemlandet. Regeringen tog dock avstånd från den etnocentriska syn som innebär att barn närmast regelmässigt skulle anses ha det bäst i , oavsett språklig, kulturell och nationell bakgrund och Att ett barn som följt med sina föräldrar till även följer med föräldrarna när de måste återvända till hemlandet kunde alltså inte i sig anses som negativt för barnet, och förhållandet som sådant kan enligt regeringens uttalanden inte tillmätas större betydelse som grund för permanent uppehållstillstånd. Regeringen fann alltså att det inte kan sägas att det generellt skulle allvarligt skada ett barn i dess psykosociala utveckling att följa med sina föräldrar till ett annat land, i all synnerhet då det rör sig om hemlandet. Detta anses enligt samma uttalande vara fallet även för barn som vistats i under den betydande men dock begränsade tid som ett slutgiltigt avgörande av ansökan om uppehållstill- stånd kan kräva under normala förhållanden (prop. 1996/97:25 s. 249). Denna bestämmelse är inte avsedd att ändra dessa ställningstaganden. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 4 b § UtlL. Paragrafen har utformats enligt Lagrådets förslag. Tidsbegränsat uppehållstillstånd av hänsyn till utlänningens förväntade levnadssätt bör meddelas om omständigheterna är sådana att uppehållstillstånd borde vägras, men där det inte är möjligt att verkställa ett avlägsnandebeslut. Det uppehållstillstånd som då ges bör vara tidsbegränsat. Det skulle kunna te sig stötande om den som gjort sig skyldig till relativt allvarlig brottslighet därefter beviljades ett permanent uppehållstillstånd. Bestämmelsen kan också tillämpas om det finns sådana synnerligen ömmande omständigheter att utlänningen normalt skulle ha beviljats ett permanent uppehållstillstånd, men där det på grund av brottslighet eller liknande misskötsamhet råder tveksamhet om utlänningens vandel. Av EG-rätten följer att uppehållstillstånd för EU-medborgare inte kan tidsbegränsas av skäl hänförliga till utlänningens levnadssätt. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 2 kap. 4 d § UtlL. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Uppehållstillstånd kan beviljas enligt 6 § då det föreligger synnerligen ömmande omständigheter på grund av sjukdom och vårdbehov. Då vårdbehovet är av övergående natur skall ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ges. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 2 kap. 4 § första stycket 7 UtlL. Det ligger i sakens natur att ett uppehållstillstånd som ges för studier och besök bör vara tidsbegränsat. Även ett uppehållstillstånd för arbete bör normalt vara tidsbegränsat. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Om det saknas annan grund för att bevilja en utlänning uppehållstillstånd men då det före ett avvisnings- eller utvisningsbeslut visar sig att ett sådant beslut inte skulle gå att verkställa , är denna paragraf tillämplig. Om den beslutande myndigheten eller domstolen bedömer att avvisning eller utvisning bör ske, men att ett längre rådrum än vad som medges i normalfallet krävs för verkställighet kan ett tidsbegränsat uppehållstillstånd meddelas med ett avlägsnandebeslut som får verkställas . I vissa fall kan anstånd beslutas i samband med avvisning och utvisningsbeslut utan att beslutet behöver förenas med ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Anstånd får i stället beslutas till tidpunkt när verkställighet är möjlig, t.ex. med hänsyn till sökandens hälsotillstånd. Då det råder ett tillfälligt verkställighetshinder bör valet mellan de olika beslutsalternativen även fortsättningsvis ske utifrån verk- ställighetshindret i det enskilda fallet. Om verkställighetshindret bedöms vara bestående att utlänningen kan bedömas få en särskild anknytning till , får uppehållstillstånd beviljas. Då blir bestämmelsen i 6 § om uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omständigheter tillämplig. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 4 c § första stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 4 c § andra stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 4 c tredje stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 4 a § UtlL. Att en utlänning har beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd på ansökan av förundersökningsledare enligt paragrafen hindrar inte att en ansökan om uppehållstillstånd som gjorts eller senare görs av utlänningen själv prövas. Någon uttrycklig lagreglering om detta behövs inte. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 4 e § UtlL.