prop · GS03170 · 2005-05-31 00:00:00 — I andra stycket klargörs att särskilda bestämmelser om när muntlig förhandling i vissa fall skall hållas finns beträffande ny prövning av beslut om förvar och uppsikt, 10 kap. 11 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 13 § UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 6 kap. 15 § första och andra stycket UtlL. Enligt paragrafen kan ersättning för kostnader för inställelse endast beviljas för inställelse vid muntlig handläggning i form av muntlig förhandling under de förutsättningar som anges i första eller andra styckena. Av första stycket följer att utlänningen i ett ärende om förvar eller uppsikt kan få ersättning för kostnader för resa och uppehälle för sin inställelse vid muntlig handläggning i form av muntlig förhandling efter en skälighetsprövning. Bestämmelsen avses bli tillämplig främst om muntlig förhandling i undantagsfall hålls vid förlängning av beslut om uppsikt. Vid muntlig förhandling i samband med förlängning av beslut om förvar hålls ju utlänningen regelmässigt redan i förvar och har då inga kostnader för inställelse till muntlig förhandling. Om utlänningen inställt sig till muntlig förhandling i ett ärende som inte rör förvar eller uppsikt, kan han eller hon inte få någon ersättning för sin inställelse. Av andra stycket framgår att andra personer än utlänningen själv som skall höras kan få ersättning även för kostnader för förlorad inkomst och annan ekonomisk förlust. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 15 § tredje stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 15 § fjärde stycket UtlL. Närmare bestämmelser om ersättning och förskott finns i förordningen (1982:805) om ersättning av allmänna medel till vittnen, m.m. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 2 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 3 § UtlL. 11 kap. 3 § första stycket UtlL saknar dock motsvarighet i paragrafen. Paragrafen och rubriken till paragrafen är utformade på sådant sätt att det klart framgår att 20 § förvaltningslagen (1986:223) skall tillämpas på andra beslut än de som anges i paragrafen. Det saknas därför anledning att särskilt föreskriva, som i nuvarande 11 kap. 3 § första stycket UtlL, att 20 § förvaltningslagen gäller beslut som meddelas enligt denna lag om inte annat sägs. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 11 kap. 5 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 18 § UtlL. Bestämmelsen, som gäller för förvaltningsmyndigheter, är inte tillämplig i domstol. I fråga om rättelse gäller för migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen 32 § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Den omständigheten att ett beslut av en förvaltningsmyndighet överprövats av någon av domstolarna i den nya ordningen förhindrar inte i sig att förvaltningsmyndigheten kan fatta ett beslut om rättelse av sitt beslut med stöd av denna paragraf. En förvaltningsmyndighet bör dock inte besluta om rättelse om samma fråga varit föremål för prövning i domstol. Paragrafens rättelsebestämmelse gäller utöver 26 § förvaltningslagen (1986:223). En domstols beslut om utvisning på grund av brott kan rättas på grund av oriktig uppgift enligt 30 kap. 13 § . Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Paragrafen motsvarar dock i huvudsak 7 kap. 10 § UtlL i dess lydelse före . Paragrafens första stycke motsvarar 7 kap. 10 § första stycket UtlL i dess lydelse före . Bestämmelsen ger en i förhållande till 27 § förvaltningslagen (1986:223, FL) något vidgad skyldighet att ompröva sina beslut. I likhet med vad som anfördes i samband med att en likartad bestämmelse infördes utlänningslag (prop. 1985/86:133) bör kunna behålla handlingarna i ett överklagat ärende för att genomföra en omprövning. Den sammanlagda tiden för ärendets handläggning kan därigenom i flera fall beräknas bli kortare än om ärendet direkt skulle ha lämnats över till migrationsdomstol för prövning. Det andra stycket har sin motsvarighet i 27 § andra stycket FL. Av stycket följer att omprövningsskyldigheten inte gäller sedan ärendet lämnats över till migrationsdomstol. Enligt tredje stycket gäller i säkerhetsärenden, i stället för paragrafens särskilda bestämmelser om omprövning, förvaltningslagens bestämmelser om omprövning. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 7 § UtlL. Överklagande av förvaltningsmyndighets beslut I detta kapitel finns bestämmelser om överklagande i utlänningsärenden. Det motsvarar i huvudsak nuvarande 7 kap. UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 1 § första stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 2 § UtlL. Av paragrafen följer att ett avvisningsbeslut som en polismyndighet har fattat skall kunna överklagas till . Om ärendet förs vidare till domstol blir och inte polismyndigheten part i domstolen enligt 16 kap. 6 §. Av den allmänna regeln i 22 § förvaltningslagen (1986:223) följer att ett beslut får överklagas av den som det går emot, dvs. i detta fall av utlänningen. Att ett beslut av polismyndigheten om avvisning skall verkställas, även om det överklagas, framgår av 12 kap. 6 §. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 7 kap. 3 § första stycket UtlL. Paragrafen innebär i förhållande till motsvarande nuvarande bestämmelse att beslut får överklagas till en migrationsdomstol, i stället för som till . I likhet med tidigare gäller att skälen för ett beslut inte kan överklagas. Av paragrafen framgår beträffande uppehållstillstånd att det endast är beslut om avslag på en ansökan om uppehållstillstånd som får överklagas. Om en person ansöker om permanent uppehållstillstånd och beviljas endast ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, kan detta alltså inte överklagas eftersom det inte är fråga om ett avslag på en ansökan om uppehållstillstånd. Att särskilda regler gäller vid överklagande i ett säkerhetsärende framgår av 1113 §§. Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 3 a § i UtlL. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Bestämmelsen i paragrafen innebär att beslut enligt 12 kap. 19 § att inte bevilja ny prövning kan överklagas enligt den nya ordningen, dvs. I de fall domstolen finner att ny prövning skall beviljas bör domstolen med tillämpning av instansordningsprincipen undanröja det överklagade beslutet och överlämna handlingarna i målet till för prövning av frågan om uppehållstillstånd. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 7 kap. 4 § UtlL. Av 1113 §§ framgår att särskilda regler gäller om beslutet i fråga om flyktingförklaring eller resedokument har meddelats i ett ärende i fråga om avvisning eller utvisning i ett säkerhetsärende. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 7 kap. 6 § UtlL. Besluten enligt denna paragraf skall dock inte längre överklagas enligt den ordning som normalt gäller i förvaltningsprocessen, utan i stället skall överklagande ske enligt den föreslagna ordningen, dvs. Av 1113 §§ framgår att särskilda regler gäller om beslutet att ta hand om biljetter har meddelats i ett ärende i fråga om avvisning eller utvisning i ett säkerhetsärende. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Bestämmelserna om överklagande av beslut i frågor om offentligt biträde i nuvarande 11 kap. 10 § UtlL har sammanförts med bestämmelserna i nuvarande 7 kap. 9 § UtlL om ersättning i andra fall, avvisande av ombud och jäv. Besluten i fråga om ersättning i andra fall, avvisande av ombud och jäv skall dock inte längre överklagas enligt den ordning som normalt gäller i förvaltningsprocessen, utan i stället skall överklagande ske enligt den föreslagna ordningen, dvs. Den föreslagna lydelsen innebär att beslut i de ärenden som nämns i paragrafen kommer att överklagas i samma ordning som gäller för beslutet varigenom ärendet avgörs i sak. Behörig domstol och krav på prövningstillstånd beträffande de i paragrafen aktuella frågorna följer således huvudsaken. I tredje stycket föreskrivs att beslut i frågor som avses i första och andra styckena får överklagas till en migrationsdomstol. Av 1113 §§ framgår att särskilda bestämmelser gäller för överklagande i säkerhetsärenden. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 7 kap. 7 § första, andra och fjärde styckena UtlL. Enligt paragrafen får beslut om förvar som fattats av en polismyndighet eller av överklagas till en migrationsdomstol. Av 1113 §§ följer att beslut om förvar i ett säkerhetsärende överklagas direkt till Migrationsöverdomstolen. Om ett statsråds beslut om förvar skall bestå, prövas på framställning av utlänningen av Regeringsrätten. Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 7 a § UtlL med den skillnaden att instansordningen inte är den för förvaltningsprocessen normala ordningen, dvs. länsrätt kammarrätt Regeringsrätten. Beslut som avses i denna paragraf får i stället överklagas till en migrationsdomstol. Av 1113 §§ följer vidare att beslut i frågor som avses i denna paragraf överklagas direkt till Migrationsöverdomstolen, om beslutet om förvar meddelats i ett säkerhetsärende. De beslut det i paragrafen är fråga om rör behandlingen av utlänningar som har tagits i förvar. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Enligt första stycket skall beslut i säkerhetsärenden överklagas till regeringen. I säkerhetsärenden är det av särskild vikt att ärendena handläggs snabbt och att så få personer som möjligt tar befattning med ärendena. Av andra stycket framgår att i säkerhetsärenden kan även Säkerhetspolisen överklaga beslut. Detta kan bli aktuellt om beslutet innebär att permanent eller tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljats mot säkerhetspolisens avstyrkande. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Enligt paragrafen skall ett överklagande överlämnas skyndsamt från till Migrationsöverdomstolen. Migrationsöverdomstolen skall inte fatta beslut i ärendet, utan, efter att i regel ha hållit muntlig förhandling, i stället lämna över ärendet med eget yttrande till regeringen för beslut. Särskilda bestämmelser om partsställningen finns i 16 kap. 6 §. Domstolen bör endast i undantagsfall kunna underlåta att hålla muntlig förhandling. Sådana undantagssituationer kommer i princip endast att uppstå när den utlänning som ärendet rör inte befinner sig i landet. Beträffande frågan om vad domstolen skall yttra sig över är bestämmelsen utformad enligt Lagrådets synpunkter. Lagrådet har anfört att det måste ses som en självklarhet att en domstols yttrande i här aktuellt sammanhang inriktas på det som är väsentligt för beslutsmyndighetens prövning och att domstolen behandlar ärendet utifrån all de aspekter som är kända för domstolen. Det saknas därför anledning att i paragrafen särskilt föreskriva att domstolen skall yttra sig över samtliga omständigheter av betydelse i ärendet. Om domstolen kommit fram till att verkställighetshinder föreligger är yttrandet i denna del bindande för regeringen. Med hänsyn till att ärendena kommer att handläggas i den för förvaltningsrättsliga ärenden normala ordningen saknas anledning att, såsom i nuvarande 7 § lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, hänvisa till 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100). Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Av paragrafen framgår att beslut som avses i 610 §§ i säkerhetsärenden överklagas direkt till Migrationsöverdomstolen i stället för som föreskrivs i dessa paragrafer till en migrationsdomstol. Detsamma gäller för beslut av i frågor som avses i 8 §. Av 16 kap. 11 § följer att det krävs prövningstillstånd vid överklagande av en migrationsdomstols beslut till Migrationsöverdomstolen. Eftersom besluten enligt denna paragraf överklagas direkt från till Migrationsöverdomstolen blir bestämmelsen om prövningstillstånd inte tillämplig. Prövningstillstånd krävs således inte vid överklagande av beslut enligt 610 §§ i säkerhetsärenden. Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 10 § UtlL. Genom att ange att besluten får överklagas till allmän förvaltningsdomstol blir den ordning som normalt gäller vid överklagande i förvaltningsprocessen tillämplig för besluten enligt paragrafen (jfr 14 § lagen [1971:289] om allmänna förvaltningsdomstolar). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I detta kapitel finns bestämmelser om nöjdförklaring som motsvarar nuvarande 7 kap. 1214 §§ UtlL. Paragraferna motsvarar nuvarande 7 kap. 1214 §§ UtlL. 16 kap. Migrationsdomstolar och Migrationsöverdomstolen Kapitlet har ingen motsvarighet utlänningslag. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Av första stycket framgår att regeringen bestämmer vilka länsrätter som skall vara migrationsdomstolar. Enligt andra stycket skall Kammarrätten i vara Migrationsöverdomstol. Av tredje stycket följer att lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar och förvaltningsprocesslagen (1971:291) skall tillämpas beträffande migrationsdomstol och Migrationsöverdomstol, om inte annat föreskrivs i denna lag. Det följer vidare bl.a. att också andra författningar som har betydelse för domstolarnas handläggning skall tillämpas i nämnda domstolar såsom exempelvis förordningen (1979:575) om protokollföring m.m. vid de allmänna förvaltningsdomstolarna. Av paragrafen följer att instansordningen för extraordinära rättsmedel är MigrationsöverdomstolenRegeringsrätten. Regeringsrätten prövar som första instans ansökningar om resning beträffande slutliga avgöranden av Migrationsöverdomstolen. Ansökningar om resning rörande andra avgöranden än de nämnda prövas av Migrationsöverdomstolen. Bestämmelser om överklagande av Migrationsöverdomstolens avgörande i här aktuella frågor, resning och återställande av försutten tid, följer av förvaltningsprocesslagens bestämmelser om överklagande av kammarrättens beslut hos Regeringsrätten. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. De länsrätter som regeringen bestämmer skall vara migrationsdomstolar. Av den föreslagna paragrafen följer att de nämndemän som skall medverka i migrationsdomstolens avgöranden tas från den grupp av nämndemän som utsetts till nämndemän i den länsrätt som är migrationsdomstol. Av den allmänna hänvisningen i 16 kap. 1 § tredje stycket följer att vad som stadgas om nämndemän i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar gäller även för nämndemän i migrationsdomstol. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Finner rätten vid handläggningen av ett mål i Migrationsöverdomstolen att avgörandet kan få stor principiell betydelse, skall målet handläggas i förstärkt sammansättning. Bestämmelsen är formellt sett fakultativ. När rätten anser att ett avgörande kan få stor principiell betydelse, kan målet i dess helhet eller viss fråga i målet hänskjutas för avgörande i förstärkt sammansättning. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Mål om avvisning och utvisning och mål om förvar skall enligt bestämmelsen handläggas skyndsamt. Motsvarande bestämmelser finns bl.a. i 33 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och i 37 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. Föreskriften om skyndsamhet innebär att mål om avvisning eller utvisning och mål om förvar bör handläggas som s.k. förtursmål i domstolarna, jfr 20 § förordningen (1996:380) med kammarrättsinstruktion och 17 § förordningen (1996:382) med länsrättsinstruktion. Förstatredje och femte styckena saknar motsvarighet utlänningslag. Fjärde stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 11 kap. 1 § tredje stycket UtlL. Första, andra och tredje styckena motsvarar 9 § förvaltningsprocesslagen (1971:291, FPL). Att muntlig förhandling under vissa förutsättningar på en utlännings begäran enligt tredje stycket skall hållas gäller inte för Migrationsöverdomstolen utan endast för migrationsdomstol. Migrationsöverdomstolen är i den nya instans- och processordningen prejudikatinstans. Tredje stycket gäller därför, i likhet med vad som gäller för Regeringsrätten enligt 9 § tredje stycket FPL, inte för Migrationsöverdomstolen. Fjärde stycket, som endast gäller handläggning i migrationsdomstol, motsvarar med några språkliga justeringar nuvarande bestämmelse i 11 kap. 1 § tredje stycket UtlL. Genom bestämmelserna i femte stycket ges rätten befogenhet att besluta om hämtning till muntlig förhandling. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Enligt första stycket är alltid motpart till utlänningen i mål om avvisning i domstolarna. Det innebär att om efter överklagande upphävt ett av polismyndigheten fattat beslut om avvisning, kan detta beslut inte överklagas av polismyndigheten. Enligt andra stycket kan såväl som säkerhetspolisen vara utlänningens motparter i ett säkerhetsärende i Migrationsöverdomstolen och hos regeringen. Bestämmelsen har förtydligats efter påpekande från Lagrådet genom att både handläggningen vid Migrationsöverdomstolen och regeringen uttryckligen anges. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Paragrafen avser situationer då en utlänning har avvisats med omedelbar verkställighet till ett s.k. första asylland. I dessa situationer har inte gjort någon ingående prövning av asylskälen gentemot hemlandet, eftersom utlänningen inte skall skickas dit utan till det land han eller hon närmast kommer ifrån. Det kan dock tänkas att domstolen inte delar verkets bedömning att verkställighet skall ske till tredje land. Asylprövningen gentemot hemlandet bör inte göras av migrationsdomstolen eller Migrationsöverdomstolen som första instans. Domstolen bör därför i dessa fall lämpligen återförvisa ärendet till . Vid andra situationer än de som paragrafen uttryckligen reglerar skall de allmänna principerna i förvaltningsprocessen om återförvisning tillämpas. Återförvisning kan således bli aktuell om målet behöver kompletteras med ytterligare utredning och denna komplettering lämpligen bör ske i en lägre instans, eller om det överklagade beslutet befinns uppvisa så stora brister att ett nytt beslut bör fattas i den lägre instansen. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Första stycket behandlar situationen att migrationsdomstolen finner att det föreligger säkerhetsaspekter i ett mål som överklagats till domstolen. Av 14 kap. 11 § framgår att beslut i säkerhetsärenden endast får överklagas till regeringen. Om det under handläggningen i migrationsdomstolen kommer fram uppgifter som visar att det rör sig om ett säkerhetsärende, skall migrationsdomstolen därför visa ärendet åter till . Andra stycket behandlar situationen att Migrationsöverdomstolen finner att det föreligger säkerhetsaspekter i ett mål som överklagats till domstolen. I sådana situationer skall Migrationsöverdomstolen undanröja migrationsdomstolens beslut. Anser Migrationsöverdomstolen att utredningen i ärendet bör kompletteras och att denna komplettering lämpligen skall göras av verket, bör domstolen undanröja beslut och återförvisa ärendet till verket. I annat fall skall ärendet handläggas i domstolen enligt bestämmelserna om säkerhetsärenden i 14 kap. 1113 §§. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Enligt första stycket får migrationsdomstolens dom eller beslut överklagas till Migrationsöverdomstolen. Av 33 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) följer att ett beslut av en migrationsdomstol, som går emot, får överklagas av verket. I stycket finns också bestämmelser som gäller mål om avvisning där en polismyndighet fattat det första beslutet. En prövning i två överklagandeinstanser har i dessa fall, som inte kan avse asylärenden, ansetts tillräcklig. Migrationsdomstolens beslut får därför inte överklagas till Migrationsöverdomstolen. Det kommer i ett litet antal fall att kunna inträffa att migrationsdomstolen fattar beslut om förvar, trots att det inte finns något förvarsbeslut tidigare. Ett sådant beslut kan enligt andra stycket överklagas särskilt till Migrationsöverdomstolen. Om Migrationsöverdomstolen fattar beslut om förvar, trots att det inte finns något förvarsbeslut tidigare, går det beslutet inte att överklaga, vilket följer av den allmänna bestämmelsen i tredje stycket. I tredje stycket föreskrivs att Migrationsöverdomstolens beslut inte får överklagas. Bestämmelsen omfattar inte extraordinära rättsmedel. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Första stycket har utformats med 52 kap. 1 § som förebild. Av första meningen i stycket framgår att överklagandetiden för migrationsdomstols beslut skall räknas från den dag då beslutet meddelades. I andra meningen i stycket finns kompletterande bestämmelser om överklagandetiden för en utlänning i de fall beslutet varken meddelats vid en muntlig förhandling eller det vid en sådan förhandling tillkännagivits när beslutet kommer meddelas. Överklagandetiden skall i sådana situationer räknas från den dag utlänningen fick del av beslutet. Överklagandetiden för en myndighet räknas alltid från den dag beslutet meddelades. Enligt andra stycket får en migrationsdomstols beslut om förvar överklagas utan begränsning till . Bestämmelsen har sin motsvarighet i 14 kap. 9 §. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. I första stycket föreskrivs att det krävs prövningstillstånd vid överklagande av en migrationsdomstols beslut till Migrationsöverdomstolen. Av bestämmelsen följer vidare att det inte krävs prövningstillstånd i Migrationsöverdomstolen i de fall en myndighets beslut överklagas direkt till Migrationsöverdomstolen. Enligt andra stycket krävs inte prövningstillstånd i Migrationsöverdomstolen vid överklagande enligt 9 § andra stycket. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. I paragrafen anges förutsättningarna för att prövningstillstånd skall meddelas. Paragrafen motsvarar 34 a § andra stycket 1 och 3 i förvaltningsprocesslagen (1971:291), dvs. prejudikatdispens och extraordinär dispens. I Migrationsöverdomstolen kan således prövningstillstånd meddelas endast på grunderna prejudikatdispens och extraordinär dispens till skillnad mot vad som normalt gäller i förvaltningsprocessen där prövningstillstånd också kan meddelas enligt 34 a § andra stycket 2, ändringsdispens. Grunderna för prövningstillstånd i Migrationsöverdomstolen, prejudikatdispens och extraordinär dispens, skall tillämpas på samma sätt som dessa grunder tillämpas enligt förvaltningsprocesslagen. Av 1 § följer att de övriga bestämmelserna i 34 a § förvaltningsprocesslagen skall tillämpas i Migrationsöverdomstolen. 17 kap. Skyldighet att lämna uppgifter Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 6 § första stycket UtlL. I paragrafen har ersatts med migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen. Det föreskrivs vidare uttryckligen, enligt Lagrådets förslag, att också Säkerhetspolisen på begäran kan få ut uppgifter enligt paragrafen. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 6 § andra stycket UtlL. I paragrafen har i förhållande till motsvarande nuvarande bestämmelse lagts till att domstol kan begära upplysningar. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 8 § UtlL. Bestämmelsen i första stycket 3 i paragrafen är dock ny. Bestämmelsen är en följd av att ordningen med prövning av en ny ansökan om uppehållstillstånd efter lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning ersätts av en ordning där verkställighetshinder kan beaktas inom ramen för verkställighetsärendet. Förutsättningarna för att offentligt biträde skall förordnas i dessa verkställighetsärenden är i princip desamma som gäller i ärenden om ny ansökan. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 11 kap. 9 § UtlL. I förhållande till nuvarande motsvarande bestämmelse har paragrafen en annan lydelse. Det föreskrivs därvid att skall pröva frågor om offentligt biträde. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 11 kap. 1 b § UtlL. Sista meningen i paragrafen, som saknar motsvarighet utlänningslag, motsvarar 11 kap. 1 b § UtlL i dess lydelse enligt lagförslaget i prop. 2004/05:136. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Paragrafen motsvarar 11 kap. 1 c § UtlL i dess lydelse enligt lagförslaget i prop. 2004/05:136. Kapitlet motsvarar nuvarande 9 kap. samt 10 kap. 911 §§ UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 1 § första stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 2 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 3 § UtlL. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Den motsvaras av 7 kap. 8 § andra stycket UtlF vilken tagits in i lagen. Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 9 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 10 § UtlL.