prop · GS03131 · 2005-03-22 00:00:00 — I ett nytt fjärde stycke regleras den situationen att sammanträdet avser en fråga om rättegångshinder. Frågan har behandlats i avsnitt 6.2. Till ett sådant sammanträde skall enligt de nya reglerna i 42 kap. 12 § första stycket fjärde meningen parterna kallas på samma sätt som i indispositiva tvistemål, dvs. käranden vid påföljd att käromålet kan förfalla om han eller hon inte inställer sig till sammanträdet och svaranden vid vite. Av hänvisningen till 44 kap. 3 § i det nu behandlade stycket framgår att vid utevaro från en sådant sammanträde skall reglerna i indispositiva mål tillämpas. Det innebär att om käranden uteblir från ett sammanträde där en fråga om rättegångshinder skall prövas eller låter bli att infinna sig personligen för att höras i bevissyfte skall målet avskrivas (jfr 44 kap. 3 § första stycket). Om det är svaranden som uteblir från ett sådant samman- träde, kan vite utdömas men det blir även möjligt att förordna om hämtning (jfr 44 kap. 3 § andra stycket). Av 44 kap. 7 § följer vidare att frågan om rättegångshindret kan prövas utan hinder av svarandens utevaro, se kommentaren till den paragrafen. 44 kap. 3 § Uteblir, i mål där förlikning om saken inte är tillåten, käranden från ett samman- träde under förberedelsen och har han eller hon förelagts att inställa sig vid påföljd att käromålet annars förfaller, skall målet avskrivas. Första stycket tillämpas också när en kärande, som har förelagts att infinna sig personligen vid sammanträdet vid påföljd att käromålet annars förfaller, inte följer föreläggandet. Uteblir svaranden och har vite förelagts, får rätten i stället för att förelägga nytt vite besluta att svaranden skall hämtas till rätten antingen eller till en senare dag. (Jfr 44 kap. 3 § i SOU 2001:103.) Paragrafen reglerar påföljder vid utevaro och personlig frånvaro från sammanträden under förberedelsen i indispositiva tvistemål. Första stycket har ändrats till följd av att reglerna om kallelser och påföljder gjorts mera enhetliga. Det är i sin föreslagna lydelse tillämpligt i fråga om samtliga sammanträden som hålls under förberedelsen, oavsett vad som skall behandlas vid sammanträdet. Reglerna har behandlats i avsnitt 6.2. Innehållet i andra stycket är nytt och reglerar situationer när en kärande enligt reglerna i den nya 42 kap. 12 § andra stycket tredje meningen förelagts att infinna sig personligen vid sammanträdet vid påföljd att käromålet annars förfaller. Hänvisningen till första stycket innebär att målet i en sådan situation skall skrivas av. behandlats i avsnitt 11.3. För en frånvarande part som har kallats att Prop. 2004/05:131 infinna sig personligen endast vid vite tillämpas 44 kap. 5 §. Övriga ändringar är av endast språklig karaktär. 44 kap. 4 § Om en part uteblir eller underlåter att infinna sig personligen vid en huvud- förhandling, tillämpas 13 §§. Har en part förelagts att inställa sig eller infinna sig personligen vid påföljd att tredskodom annars kan komma att meddelas eller att målet kan avgöras även om parten uteblir, och meddelas inte tredskodom, får rätten på yrkande av den part som har inställt sig ändå genomföra huvudförhandlingen. Framställs inte något sådant yrkande, skall målet avskrivas. (Jfr 44 kap. 4 § i SOU 2001:103.) I paragrafen, som gäller såväl dispositiva som indispositiva tvistemål, regleras påföljder vid utevaro och personlig frånvaro från en huvud- förhandling. I första stycket har gjorts en ändring som innebär att de nya reglerna om påföljder vid utevaro och personlig frånvaro från sammanträden under förberedelsen i sin helhet blir tillämpliga även vid en huvud- förhandling. Frågan har behandlats i avsnitt 6.2 och 11.3. Genom en hän- visning till 44 kap. 2 § följer att om det är svaranden som uteblir från en huvudförhandling i ett dispositivt mål eller inte infinner sig personligen om han eller hon kallats på ett sådant sätt, får målet på yrkande av käranden sättas ut till ett nytt sammanträde i stället för att tredskodom meddelas. Bestämmelsen kan i vissa fall vara av värde för en kärande som räknar med att svaranden skulle söka återvinning mot en tredsko- dom. I praktiken torde dock möjligheterna att sätta ut målet till en ny huvudförhandling i stället för att meddela tredskodom komma att tilläm- pas endast undantagsvis. Övriga ändringar i stycket är av endast språklig karaktär. Genom ändringen i andra stycket görs bestämmelsen tillämplig även på en frånvarande part som kallats att infinna sig personligen för att höras i bevissyfte enligt 42 kap. 12 §. Övriga ändringar i stycket är av endast språklig karaktär. 44 kap. 7 § Uteblir en part från ett sammanträde där en rättegångsfråga skall prövas, får frågan ändå prövas, om handläggningen av målet skall fortsätta. (Jfr 44 kap. 7 § i SOU 2001:103.) Paragrafen reglerar möjligheterna att pröva en rättegångsfråga trots att någon av parterna uteblir från det sammanträde där frågan skall be- handlas. Genom ändringen i 44 kap. 1 § har utrymmet för att tillämpa den nu behandlade paragrafen begränsats till de fall då endast en av parterna ute- blir. Genom de ökade möjligheterna att avsluta handläggningen vid parts utevaro som införts i 44 kap. 24 §§ har utrymmet ytterligare begränsats. Lydelsen av paragrafen har anpassats till detta (jfr avsnitt 6.2). Den blir nu framför allt tillämplig om det är svaranden som uteblir, antingen från ett sammanträde för prövning av en rättegångsfråga i ett indispositivt tvistemål eller från ett sammanträde för prövning av en fråga om Prop. 2004/05:131 rättegångshinder i ett dispositivt tvistemål. 45 kap. Om väckande av allmänt åtal, om förberedelse och om avgörande av mål utan huvudförhandling (Jfr 45 kap. i SOU 2001:103.) I kapitlet finns bestämmelser om väckande av åtal, om förberedelse och, genom införandet av en ny bestämmelse i 10 a §, om avgörande av mål utan huvudförhandling. Rubriken har ändrats för att tydliggöra detta. 45 kap. 4 § I stämningsansökan skall åklagaren uppge: 2.målsäganden, om någon sådan finns, 3.den brottsliga gärningen med uppgift om tid och plats för dess förövande och de övriga omständigheter, som behövs för dess kännetecknande, samt de bestäm- melser, som är tillämpliga, 4.de bevis som åberopas och vad som skall styrkas med varje bevis, samt 5.de omständigheter som gör domstolen behörig, om inte behörigheten framgår på annat sätt. Vill åklagaren i samband med att åtal väcks även väcka talan om enskilt anspråk enligt 22 kap. 2 §, skall i ansökan lämnas uppgift om anspråket och de omständig- heter som det grundas på samt de bevis som åberopas och vad som skall styrkas med varje bevis. Om den tilltalade är eller har varit anhållen eller häktad på grund av misstanke om brott som omfattas av åtalet, skall åklagaren ange detta i stämningsansökan. Uppgift skall dessutom lämnas om tiden för frihetsberövandet. Har åklagaren några önskemål om hur målet skall handläggas, bör dessa anges Ansökan skall vara undertecknad av åklagaren. (Jfr 45 kap. 4 § i SOU 2001:103.) Paragrafen innehåller regler om vad en stämningsansökan i brottmål skall innehålla. Första och andra styckena har ändrats endast i språkligt och redak- tionellt hänseende. I tredje stycket har uttrycket förvarsarrest utgått. Övriga ändringar är endast av språklig karaktär. Fjärde stycket, som är nytt, innebär att åklagaren i stämningsansökan bör ange om han eller hon har några önskemål om hur målet skall hand- läggas, jfr 42 kap. 2 § andra stycket. Frågan har berörts i avsnitt 9.2. Åklagaren bör exempelvis redan i stämningsansökan ange om målet enligt hans eller hennes uppfattning kan avgöras utan huvudförhandling. Det kan också vara lämpligt att åklagaren i stämningsansökan redovisar sin syn på exempelvis behovet av ett sammanträde under förberedelsen, behovet av en rättspsykiatrisk undersökning eller lämpligheten av att någon deltar i rättegången genom ljudöverföring eller ljud- och bild- 45 kap. 10 a § Ett mål skall avgöras efter huvudförhandling. Utan en sådan förhandling får rätten 1. avgöra ett mål på annat sätt än genom dom, 2. meddela frikännande dom enligt 20 kap. 9 § andra stycket, och 3. meddela dom i mål där det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter, om huvudförhandling varken begärs av någon av parterna eller behövs med hänsyn till utredningen i målet. Innan ett mål avgörs med stöd av första stycket 3, skall 1.den tilltalade informeras om att målet kan komma att avgöras utan huvudförhandling och om sin rätt till en sådan förhandling, och 2.parterna, om de inte kan anses redan ha slutfört sin talan, ges tillfälle till detta. (Jfr 45 kap. 10 och 10 a §§ i SOU 2001:103.) Paragrafen, som är ny, bekräftar den hittillsvarande huvudregeln om att brottmål skall avgöras efter huvudförhandling samt reglerar i vilka fall det är möjligt att avgöra målet utan en sådan förhandling, se avsnitt 9.2. Av första stycket första meningen följer att brottmål som huvudregel skall avgöras efter huvudförhandling. I andra meningen anges i vilka fall en sådan förhandling inte behöver hållas. De två första punkterna avser fall där ingen egentlig prövning av saken sker och motsvarar vad som tidigare gällt utan en uttrycklig lagreglering. Den tredje punkten innebär att det blir möjligt att i vissa fall pröva ett brottmål i sak utan huvud- förhandling. Bestämmelsen innebär att ett brottmål kan avgöras på handlingarna under förutsättning att det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter, att huvudförhandling inte begärs av någon av parterna och att huvudförhandling inte behövs med hänsyn till utred- ningen. Som bestämmelsen är konstruerad måste samtliga rekvisit i tredje punkten vara uppfyllda för att ett avgörande på handlingarna skall vara möjligt. Rekvisitet att det inte får finns anledning att döma till annan påföljd än böter innebär att det är den påföljd som kan bli aktuell i det enskilda fallet som är avgörande. Att fängelse ingår i straffskalan saknar alltså betydelse. Skälet till att en huvudförhandling kan behövas med hänsyn till utredningen torde i många fall vara att muntlig bevisning före- kommer. Vad gäller möjligheterna att ta upp sådan bevisning utom huvudförhandling i syfte att därefter avgöra målet på handlingarna, se 36 kap. 19 § och kommentaren till den paragrafen. Har den tilltalade eller en eventuell försvarare för honom eller henne inte varit närvarande vid bevisupptagningen utom huvudförhandling kan ett avgörande på hand- lingarna knappast bli aktuellt. Det förhållande att den tilltalade nekar till gärningen eller i vart fall inte uttryckligen erkänner den behöver inte i sig utesluta att målet kan avgöras utan huvudförhandling. Exempel på när det kan vara möjligt att avgöra ett mål utan huvudförhandling är mål om vissa förnekade trafik- brott, t.ex. hastighetsöverträdelser. Inte sällan åberopar åklagaren i sådana mål en platsrapport eller en primärrapport som upprättats av den polis som gjort ingripandet. Sådana rapporter som i bevishänseende är att hänföra till skriftliga berättelser enligt 35 kap. 14 § RB tillåts regel- mässigt som bevis i rättegången (se t.ex. RH 2000:3 och RH 1997:12). Ett annat exempel är mål om rattfylleri eller narkotikabrott, om det finns rapporter från alkoholutandningsprov respektive narkotikaanalys. Åbero- pas sådan bevisning och begär den tilltalade inte huvudförhandling, torde målet kunna avgöras utan huvudförhandling. inte får behövas med hänsyn till utredningen innebär vidare att den tilltalade kan förväntas ta tillvara sin rätt t.ex. föra fram sina Prop. 2004/05:131 synpunkter eller åberopa bevisning lika väl i skrift som vid en muntlig När det i övrigt gäller tillämpningen av bestämmelsen torde den praxis som utvecklats kring möjligheter att avgöra mål i den tilltalades utevaro enligt reglerna i 46 kap. 15 a § kunna ge viss vägledning. Slutligen får ett avgörande på handlingarna endast ske om parterna inte begär att huvudförhandling skall hållas. I andra stycket finns i första punkten en bestämmelse om att den till- talade, om målet kan komma att avgöras i sak utan huvudförhandling enligt första stycket tredje punkten, skall upplysas om detta och om sin rätt till en sådan förhandling. Att en sådan upplysning lämnats den tilltalade är en förutsättning för att rätten skall kunna avgöra målet utan huvudförhandling enligt den bestämmelsen. Det normala bör vara att informationen lämnas redan i samband med stämningen. emellertid inget som hindrar att informationen lämnas i ett senare skede av handläggningen, när frågan om att avgöra målet på handlingarna I andra punkten finns en bestämmelse efter mönster från vad som gäller i tvistemål om att parterna som regel skall beredas tillfälle att slutföra sin talan innan ett mål prövas enligt första stycket Om det efter det att parten har slutfört sin talan men innan tingsrätten avgjort målet på handlingarna tillkommer t.ex. ytterligare åtal, får handläggningen återupptas och frågan om målet kan avgöras utan huvudförhandling omprövas. 45 kap. 13 § Om det behövs för målets förberedelse eller av något annat skäl, skall rätten hålla sammanträde med parter och andra som berörs. I fråga om kallelse av parter skall 15 § tillämpas. Uteblir någon som kallats till sammanträdet, får detta ändå hållas, om det främjar beredningen av målet. Om den som uteblivit förelagts vite, får rätten besluta att nytt vite skall föreläggas eller att han eller hon skall hämtas till rätten. I 2427 kap. finns bestämmelser om sammanträde för prövning av tvångsmedel. (Jfr 45 kap. 13 § i SOU 2001:103.) Paragrafen innehåller bestämmelser om förberedelsesammanträde i Enligt första stycket skall ett sammanträde hållas om det behövs för målets förberedelse eller av något annat skäl. har gällt att ett förberedande sammanträde får hållas enbart om det finns särskilda skäl; detta krav har tagits bort. Ämnet har behandlats i avsnitt 7. trädet kan avse själva huvudfrågorna i målet men också ägnas åt plane- ring av en kommande huvudförhandling (se prop. 1986/87:89 s. 232). Vidare kan sammanträdet behandla vissa rättegångsfrågor eller ägnas åt bevisupptagning utom huvudförhandling. Andra stycket har ändrats endast i språkligt hänseende. Innehållet i tredje stycket är nytt. Stycket innehåller en erinran om att det finns särskilda bestämmelser för sammanträden som behandlar straffprocessuella tvångsmedel (se 2427 kap.). bestämmelsen om användning av telefon vid ett sammanträde har utgått och ersatts av regler om användning av ljudöverföring och ljud- och bild- överföring i 5 kap., se avsnitt 5.1. 46 kap. 6 § Vid huvudförhandlingen skall åklagaren framställa sitt yrkande. Den tilltalade skall uppmanas att kort ange sin ståndpunkt och grunden för den. Åklagaren skall där- efter utveckla sin talan. Målsäganden och den tilltalade skall i den mån det behövs beredas tillfälle att utveckla sin talan. Därefter skall målsäganden och den tilltalade höras och annan bevisning läggas fram. Förhör med målsäganden och den tilltalade bör äga rum innan vittnes- bevisning tas upp om den omständighet som förhöret gäller. Om huvudförhandling hålls trots att målsäganden eller den tilltalade inte är närvarande, skall rätten i den mån det behövs se till att det som han eller hon har anfört läggs fram ur handlingarna. Framställningar enligt första och tredje styckena samt framläggande av bevis- ningen får ske genom hänvisningar till handlingar i målet, om rätten finner det lämpligt. (Jfr 46 kap. 6 § i SOU 2001:103.) Paragrafen innehåller bestämmelser om huvudförhandlingens yttre förlopp. Den har behandlats i avsnitt 10. Andra och tredje styckena har ändrats endast i språkligt hänseende. I ett nytt fjärde stycke regleras för brottmålens del möjligheterna att lägga fram processmaterial vid en huvudförhandling genom hänvisningar till handlingar i målet i stället för genom muntlig föredragning. Huvud- regeln skall även i fortsättningen vara att processmaterialet läggs fram för domstolen i muntlig form. Hänvisningar till handlingar får dock ske, om rätten finner det lämpligt. Bestämmelsen överensstämmer i allt väsentligt med vad som föreskrivs för tvistemål i 43 kap. 7 § fjärde stycket och 43 kap. 8 § tredje stycket. Bestämmelsen innebär att åklaga- rens yrkande och gärningsbeskrivning, den tilltalades ståndpunkt och grunden för denna, utvecklandet av talan samt bevisningen i målet får presenteras genom hänvisningar till handlingar i målet, om rätten finner det lämpligt. Detsamma gäller uppgifter enligt tredje stycket om vad en målsägande eller en tilltalad som inte är närvarande vid huvudförhand- lingen har anfört. Möjligheten att ersätta vissa muntliga moment i huvudförhandlingen med hänvisningar till handlingar i målet bör framför allt tillämpas i mer vidlyftiga mål med omfattande skriftligt material, t.ex. vissa mål om ekonomisk brottslighet, miljöbrott, brott som rör komplicerade tekniska förhållanden och vissa immaterialrättsliga brott. I andra fall bör möjlig- heterna att ersätta den muntliga framställningen vid en huvudförhandling med hänvisningar till handlingar utnyttjas med större försiktighet. Det stora flertalet mål torde i allmänhet avgöras enklast och bäst efter en huvudförhandling med övervägande muntliga inslag. När det gäller redovisningen av åklagarens yrkanden och gärningsbeskrivning bör det som regel inte komma i fråga att ersätta en uppläsning av yrkandet med en hänvisning till stämningsansökan. Att ersätta detta moment med en hänvisning till handlingar bör i princip komma ifråga endast i omfattande eller komplicerade mål där det kan vara svårt att tillgodogöra sig åklagarens yrkande på grundval endast av den muntliga presentationen. En förutsättning för att en hänvisning kan ske bör givetvis vara att ett sådant tillvägagångssätt inte går ut över den tilltalades möjlighet att tillgodogöra sig anklagelserna mot honom eller henne. Det är rätten som har ansvaret för bedömningen av om och i vilken utsträckning det är lämpligt att en hänvisning får ske. ha ett stort inflytande i frågan om en hänvisning bör ske och rätten bör vara försiktig med att mot en parts vilja bestämma att processmaterial skall läggas fram genom en hänvisning till handlingarna i stället för genom en muntlig föredragning, jfr kommentaren till 43 kap. 7 § fjärde Frågan om hänvisningar skall tillåtas, och i så fall till vilka handlingar, bör i allmänhet vara avgjord i så god tid före huvudförhandlingen att rätten har tillräcklig tid till sitt förfogande för att sätta sig in i materialet i I vissa fall bör det emellertid kunna godtas att saken ut först vid huvudförhandlingen. I de fallen bör reglerna kunna tillämpas i enlighet med den praxis som utbildats av domstolarna enligt de tidigare reglerna om hänvisning till skriftlig bevisning i hittillsvarande 46 kap. 7 § första stycket. Rätten bör se till att anteckna i vilken omfattning hänvisning sker till handlingar (jfr 6 kap. 3 §). Som utvecklats i avsnitt 10.2 anses uppgifter som en part hänvisar till förebringade vid förhandlingen, vilket kan vara av betydelse för frågan om sekretess (jfr 12 kap. 3 § sekretesslagen). 46 kap. 9 § I den utsträckning det behövs skall uppgifter om den tilltalade från belastnings- registret och utredning om den tilltalades personliga förhållanden läggas fram. Detta får ske genom hänvisningar till handlingar i målet. (Jfr 46 kap. 9 § i SOU 2001:103.) Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 10, innehåller bestämmelser om utredning om den tilltalades personliga förhållanden. Paragrafen har moderniserats språkligt och redaktionellt. meningen har anpassats till hur den tilltalades tidigare lagföringar m.m. numera redovisas enligt lagen (1998:620) om belastningsregister. har bestämmelsen om framläggande av personalia formellt sett varit begränsad till sådana brottmål där annan påföljd än böter kan komma i Denna begränsning har utgått. I stället föreskrivs att sådan utred- ning som avses i paragrafen skall läggas fram i den utsträckning det Av andra meningen, som är ny, följer att uppgifter från belastnings- registret och om den tilltalades personliga förhållanden i övrigt får läggas fram genom hänvisningar till handlingar i målet i stället för genom muntlig föredragning, jfr kommentarerna till motsvarande bestämmelse i 46 kap. 6 § fjärde stycket. 46 kap. 10 § Sedan bevisningen har lagts fram får parterna hålla slutanföranden. (Jfr 46 kap. 10 § i SOU 2001:103.) Paragrafen, som innehåller bestämmelser om slutanförande, har ändrats endast i språkligt hänseende. 47 kap. 6 § Utfärdas stämning, skall förberedelse i målet äga rum. Förberedelsen har till syfte att klarlägga 1. den tilltalades inställning till åtalet och grunden för den, 2.vilka bevis som skall läggas fram och vad som skall styrkas med varje bevis, 3.om ytterligare utredning eller andra åtgärder behövs före målets avgörande. Rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av Så snart det lämpligen kan ske bör rätten höra parterna angående målets handläggning. Rätten skall upprätta en tidsplan för målets handläggning, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl är obehövligt. Parterna skall fortlöpande kontrollera att tidsplanen kan hållas såvitt gäller dem och deras bevisning. Om en part bedömer att tidsplanen inte kan hållas, skall detta genast anmälas till rätten. Om rätten bedömer att tidsplanen inte kan hållas, skall parterna underrättas om detta. (Jfr 47 kap. 6 § i SOU 2001:103.) Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om för- beredelsen i mål om enskilt åtal. Andra stycket har ändrats endast i språkligt hänseende. Bestämmelserna om tidsplan (jfr avsnitt 7) har justerats och flyttats från tredje stycket till ett nytt fjärde stycke. Ändringarna överensstämmer med motsvarande ändringar för tvistemål i 42 kap. 6 §, se kommentaren till den paragrafen. 47 kap. 12 § Målsäganden skall föreläggas att inställa sig till ett sammanträde vid påföljd att han eller hon annars förlorar sin rätt att föra talan om brottet. Skall målsäganden infinna sig personligen, skall rätten också förelägga vite. En målsägande som skall höras i bevissyfte skall dessutom föreläggas att infinna sig personligen vid sammanträdet vid påföljd att han eller hon annars förlorar sin rätt att föra talan om brottet. Den tilltalade skall föreläggas vite. Rätten beslutar att den som är häktad skall inställas till sammanträdet. (Jfr 47 kap. 12 § i SOU 2001:103.) Paragrafen innehåller bestämmelser om hur parter skall kallas till sammanträden under förberedelsen i mål om enskilt åtal. Bestämmelser- na är tillämpliga vid alla sammanträden som hålls under förberedelsen. Genom ett tillägg har föreskrivits att en målsägande som skall höras i bevissyfte skall föreläggas att infinna sig personligen vid sammanträdet vid påföljd att han eller hon annars förlorar sin rätt att föra talan om brottet. Frågan har behandlats i avsnitt 11.3. Övriga ändringar är av endast språklig och redaktionell karaktär. Det nuvarande andra stycket har upphävts. Det innebär att målsägan- den skall kallas att inställa sig vid ett sammanträde vid påföljd att han eller hon annars förlorar sin rätt att föra talan om brottet även om sammanträdet endast avser behandling av en rättegångsfråga. Genom en hänvisning i 47 kap. 23 § gäller reglerna i paragrafen även vid kallelse till huvudförhandling i mål om enskilt åtal. 47 kap. 13 § Uteblir båda parterna från ett sammanträde under förberedelsen, skall målet avskrivas. (Paragrafen saknar motsvarighet i SOU 2001:103.) Paragrafen innehåller bestämmelser om avskrivning av ett mål sedan Prop. 2004/05:131 båda parterna uteblivit från ett förberedelsesammanträde. behandlats i avsnitt 7. Paragrafen har ändrats till följd av att reglerna om kallelser och påföljder gjorts mera enhetliga. Den är i sin föreslagna lydelse tillämplig i fråga om samtliga sammanträden som hålls under förberedelsen, oavsett vad som skall behandlas vid sammanträdet. Övriga ändringar är av endast språklig karaktär. 47 kap 14 §