prop · GS03113 · 2005-04-04 00:00:00 — själva räntebetalningen skall uppgift lämnas om den faktiska Prop. 2004/05:113 betalningsmottagarens kontonummer eller, om något sådant inte finns, identifierande uppgifter om den räntebärande fordran, samt upplysningar om räntebetalningen i enlighet med artikel 8.2. De uppgifter som betalningsombudet skall lämna om räntebetalningen enligt artikel 8.2 skall åtminstone innehålla en uppdelning av räntorna enligt följande kategorier och innefatta följande information. a)Beloppet på den betalda eller krediterade räntan enligt direktivets artikel 6.1 a), dvs. betalade eller krediterade räntor som härrör från fordringar av alla slag dock inte straffavgifter för försenade betalningar. b)Beloppet på den ränta eller inkomst som avses i artikel 6.1 b) eller 6.1d), dvs. upplupen eller kapitaliserad ränta från försäljning, återbetalning eller inlösen av de fordringar som nämnts ovan under a), eller inkomster som realiseras vid försäljning, återbetalning eller inlösen av aktier eller andelar i fondföretag som auktoriserats enligt direktiv /611/EEG, subjekt som valt att bli behandlade som sådana fondföretag enligt direktivets artikel 4.3 eller företag för kollektiva investeringar etablerade utanför det territorium som avses i artikel 7. Detta förutsätter dock att de aktuella företagen och subjekten antingen direkt eller indirekt genom andra företag för kollektiva investeringar eller sådana subjekt som avses ovan investerar med av sina tillgångar i fordringar som avses i artikel 6.1 a) i direktivet. Alternativt kan betalningsombudet lämna information på hela beloppet vid försäljningen, inlösen eller återbetalningen. c)Beloppet på den inkomst som avses i artikel 6.1 c), dvs. inkomster som härrör från räntebetalningar antingen direkt eller indirekt genom ett subjekt som avses i artikel 4.2 (betalningsombud vid mottagande av räntebetalningen) och som delas ut av ett fondföretag som auktoriserats i enlighet med direktiv /611/EEG, ett subjekt som enligt artikel 4.3 utnyttjar möjligheten att bli behandlad som ett sådant fondföretag eller ett företag för kollektiva investeringar som är etablerade utanför det territorium som avses i artikel 7. Betalningsombudet kan också lämna uppgift på hela utdelningsbeloppet. d)Beloppet på den ränta som är hänförlig till var och en av de medlemmar i det subjekt som avses i artikel 4.2 (och som är betalningsombud vid mottagande av räntebetalningen) om de uppfyller villkoren för att utgöra en räntebetalning enligt direktivet så som de anges i artiklarna 1.1 och 2.1. e)Beloppet på den årsbasis beräknade räntan om en medlemsstat utnyttjar möjligheten att kräva att ett betalningsombud beräknar räntan på årsbasis för en period som inte överstiger avseende upplupen eller kapitaliserad ränta från försäljning, återbetalning eller inlösen av fordringar som avses i artikel 6.1 a) eller inkomster som realiseras vid försäljning, återbetalning eller inlösen av aktier eller andelar under de förutsättningar som anges i artikel 6.1 d). Detta gäller även om ingen försäljning, inlösen eller återbetalning sker . Informationsutbyte mellan behöriga myndigheter I artikel 9 i direktivet anges att informationsutbytet skall ske genom att den behöriga myndigheten i den stat där betalningsombudet är etablerat vidarebefordrar de uppgifter som betalningsombudet samlat in till den behöriga myndigheten i den stat där den faktiska betalningsmottagaren har sitt hemvist. Informationsutbytet är automatiskt och uppgifterna skall vidarebefordras minst en gång senast efter beskattningsårets utgång i betalningsombudets medlemsstat. Informationen skall alltså inte tillhandahållas endast på begäran. I punkten 3 anges särskilt att bestämmelserna i rådets direktiv /799/EEG av om ömsesidigt bistånd av medlemsstaternas behöriga myndigheter i fråga om direkt beskattning, vissa punktskatter och skatter på försäkringspremier skall tillämpas på informationsutbytet i den mån det nu aktuella sparandedirektivet inte innehåller bestämmelser som avviker från direktivet 77/799/EEG. Särskilt anges också att det undantag från informationsskyldighet som anges i artikel 8 i direktiv /799/EEG inte skall tillämpas på de uppgifter som skall tillhandahållas enligt sparandedirektivet. Denna bestämmelse reglerar en möjlighet att begränsa informationsutbyte på grund av att man t.ex. av praktiska eller juridiska skäl är förhindrad att lämna informationen. 4.3.9Konsekvenser för svensk lagstiftning För att möjliggöra ett informationsutbyte krävs det att de uppgifter som skall överlämnas finns tillgängliga för den behöriga myndigheten. Detta förutsätter att det finns en skyldighet för betalningsombuden att lämna uppgifterna, alltså en form av kontrolluppgiftsskyldighet. De betalningsombud som typiskt sett kommer att omfattas av direktivet är framförallt banker, kreditmarknadsföretag och värdepappersbolag. Eftersom de faktiska betalningsmottagare som har skatterättslig hemvist i inte omfattas av direktivet krävs det en granskning om svensk lagstiftning uppfyller direktivets krav för de med skatterättslig hemvist utanför . I inkomstskattelagen (1999:1229) skiljer man mellan obegränsat och begränsat skattskyldiga. Som obegränsat skattskyldig räknas i huvudsak den som är bosatt i , den som stadigvarande vistas i eller den som har väsentlig anknytning till och som har varit bosatt i . Den som är obegränsat skattskyldig är skattskyldig för alla sina inkomster i och från utlandet. Begränsat skattskyldig är den som inte är obegränsat skattskyldig. finns det bestämmelser om kontrolluppgiftsskyldighet för personer som är begränsat skattskyldiga i lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter. Enligt 12 kap. 2 § den lagen skall kontrolluppgifter enligt bl.a. 8 kap. 16 §§ samma lag även lämnas för fysiska personer som är begränsat skattskyldiga. Sistnämnda bestämmelser gäller ränteinkomster och fordringsrätter. I lagen finns även ytterligare bestämmelser om kontrolluppgiftsskyldighet för fysiska personer som är obegränsat skattskyldiga. Det som omfattas av 8 kap. 16 §§ lagen om självdeklarationer och Prop. 2004/05:113 kontrolluppgifter inbegriper dock inte hela räntebegreppet enligt Sådan avkastning som kontrolluppgift skall lämnas om enligt bestämmelser i 9 och 10 kapitlena kan också omfattas. Kontrolluppgiftsskyldigheten avseende begränsat skattskyldiga måste därför utvidgas till 9 och 10 kap., se avsnitt 11.2. Räntebegreppet får emellertid även anses omfatta annan avkastning än ränta, utdelning och kapitalvinst. Sådan avkastning finns t.ex. avseende aktieindexobligationer. Någon kontrolluppgiftsskyldighet för detta finns inte , varför sådan föreslås införas, se avsnitt 8. Enligt 12 kap. 2 § andra stycket lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter skall i kontrolluppgiften, utöver de uppgifter som anges i bl.a. 8 kap., uppgift lämnas om mottagarens utländska skatteregistreringsnummer eller motsvarande. Enligt 8 kap. 3 § inkomstskattelagen är vinstdragningar på svenska premieobligationer skattefria liksom vinster i svenska lotterier. En vinst i dragning på premieobligation (inte att förväxla med kapitalvinst vid försäljning av obligationen) får därför betraktas som en ren lotterivinst. En sådan lotterivinst kan inte anses omfattas av räntebegreppet i direktivet. De möjligheter i artiklarna 6.1 d) sista stycket och 6.6 att begränsa direktivets tillämplighetsområde finns inte skäl att använda för . , och har i sitt remissyttrande avstyrkt förslaget om att inte införliva direktivets de minimis-regel i artikel 6.6. Föreningarna har anfört att förslaget innebär en konkurrensnackdel i förhållande till flertalet andra EU-medlemsstater. De räntebetalningar som medlemsstaterna har möjlighet att göra undantag för är sådana räntor som skall tas upp till beskattning här i . Det är således inte enbart sparandedirektivet som föranleder kontrolluppgiftsskyldigheten utan även våra egna skatteregler. Med uttrycket den behöriga myndigheten avses ministern med ansvar för skattefrågor eller den som företräder honom. Detta följer av rådets direktiv /799/EEG. Enligt lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden är behörig myndighet bl.a. i fråga om utbyte av upplysningar vid handräckning inom EU. Något ytterligare behov av lagstiftning med anledning av direktivets bestämmelser om behörig myndighet kan därför inte anses föreligga. skall , och inte vara skyldiga att tillämpa bestämmelserna om informationsutbyte i direktivets kapitel II. De skall emellertid erhålla information från de andra medlemsstaterna enligt reglerna om informationsutbyte. I stället skall de tre staterna ta ut en källskatt och överföra av intäkterna till den medlemsstat där den faktiska betalningsmottagaren har skatterättsligt hemvist. Artiklarna innehåller därför bestämmelser om källskatt. I artikel 15 finns reglerat vad som gäller för vissa överlåtbara skuldebrev (grandfathering ). I artikel 10 anges att övergångsperioden börjar den dag som direktivet skall börja tillämpas enligt artikel 17.2 och 17.3. Övergångsperioden skall upphöra att gälla vid utgången av det första hela beskattningsåret efter det senare av två olika datum. Det första datumet är den dag då avtal träder i kraft mellan EG och det sista av länderna , , , och om informationsutbyte på begäran i överensstämmelse med modellavtal för utbyte av information om skattefrågor av vad avser räntebetalningar såsom de definieras i direktivet. Det andra datumet är den dag som rådet fastslår att har förbundit sig att utbyta information på begäran i överensstämmelse med modellavtal vad avser räntebetalningar såsom de definieras i direktivet. , och kan ensidigt välja att när som helst tillämpa bestämmelserna i kapitel II varvid de inte längre skall tillämpa källskatt. skall , och ta ut en källskatt på av övergångsperioden, och därefter. Av intäkterna skall behållas av de tre länderna medan av intäkterna skall överföras till den medlemsstat där den faktiska betalningsmottagaren av räntan har hemvist. Överföringarna skall göras senast efter utgången av beskattningsåret i betalningsombudets medlemsstat. Att källskatt tas ut av betalningsombudets medlemsstat hindrar enligt artikel 11.4 inte den medlemsstat där den faktiska betalningsmottagaren har skatterättsligt hemvist från att beskatta de inkomster som betalningsmottagaren erhållit. Medlemsstaten är emellertid skyldig att undanröja eventuell dubbelbeskattning. Artiklarna 11 och 12 innehåller vidare bestämmelser som riktar sig till de medlemsstater som tillämpar källskatt samt dess betalningsombud. Det finns två förfaranden för att undvika källskatt. tar ut källskatt skall föreskriva ett eller båda av de två förfarandena. ena förfarandet innebär att den faktiska betalningsmottagaren vidarebefordra uppgifter i enlighet med kapitel II. innebär att den faktiska betalningsmottagaren för sitt betalningsombud företer ett intyg från den behöriga myndigheten i den medlemsstat där betalningsmottagaren har skatterättsligt hemvist. I artikel 13.2 finns bestämmelser om intyget. Ett sådant skall gälla högst och utfärdas efter att en betalningsmottagare begär det. skall innehålla uppgift om betalningsmottagarens namn, adress och om detta saknas födelsedatum och födelseort, Det är den medlemsstat där den faktiska betalningsmottagaren har skatterättsligt hemvist som är skyldig att enligt artikel 14 undanröja sådan dubbelbeskattning som kan uppstå till följd av den källskatt som avses i artikel 11. Medlemsstaten skall bevilja avräkning motsvarande det belopp som tagits ut i källskatt. Om det uttagna skattebeloppet överstiger det skattebelopp som skall betalas, skall medlemsstaten återbetala det överskjutande källskattebeloppet till betalningsmottagaren. Om beloppet på källskatten är 10 enheter och beloppet på den skatt som skall betalas i hemvistmedlemsstaten är 15 enheter, skall hemvistmedlemsstaten kreditera hela källskattebeloppet (den skatt som återstår att betala i hemvistmedlemsstaten är 15 10 = 5). Om källskattebeloppet är 15 enheter och det skattebelopp som skall betalas är 10 enheter skall medlemsstaten kreditera 10 enheter av källskatten (den skatt som återstår att betala i hemvistmedlemsstaten är 10 10 = 0) och återbetala de överskjutande 5 enheterna av källskatten till den faktiska betalningsmottagaren. Om räntan, utöver den källskatt som avses i artikel 11, varit föremål för andra typer av källskatt och hemviststaten beviljar skatteavdrag för sådan källskatt i enlighet med den nationella lagstiftningen eller enligt skatteavtal skall denna källskatt avräknas först. Ett betalningsombud i medlemsstat A betalar ränta till en faktisk betalningsmottagare i medlemsstat B på en fordran som har emitterats i medlemsstat C. Medlemsstat C tar ut källskatt på gäldenärsnivå motsvarande 15 enheter. Medlemsstat A tar sedan ut källskatt på 20 enheter i enlighet med artikel 11. Den skatt som skall betalas i medlemsstat B är 25 enheter. Medlemsstat B måste i enlighet med punkt 3 först kreditera den källskatt på gäldenärsnivå på 15 enheter som tagits ut i medlemsstat C (den skatt som återstår att betala i medlemsstat B är 25 15 = 10). Medlemsstat B måste därefter undanröja eventuell dubbelbeskattning till följd av att medlemsstat A påför källskatt. I enlighet med artikel 14.2 skall medlemsstat B kreditera 10 enheter av källskatten (den skatt som återstår att betala i hemvistmedlemsstaten är 10 10 = 0) och återbetala de överskjutande 10 enheterna källskatt till den faktiska betalningsmottagaren. I artikel 15 och bilagan till direktivet finns bestämmelser om vissa överlåtbara skuldebrev. som anges i artikel 10, men skall inhemska och internationella obligationer och andra överlåtbara skuldebrev som emitterats första gången före eller för vilka de ursprungliga emissionsprojekten har godkänts före den tidpunkten inte anses vara fordringar enligt artikel 6.1 a) under förutsättning att inga ytterligare emissioner av sådana överlåtbara skuldebrev görs före Om övergångsperioden fortsätter efter 2010 skall emellertid artikel 15 fortfarande gälla för vissa överlåtbara skuldebrev. I de fall överlåtbara skuldebrev emitterats eller senare av regering eller ett närstående rättssubjekt som agerar som myndighet eller vars roll erkänns i ett internationellt avtal enligt definitionen i bilagan till direktivet skall emissionen i sin helhet anses vara en fordran enligt artikel 6.1 a). Artikel 15 utgör dock inte hinder för medlemsstaterna att beskatta inkomster från de aktuella överlåtbara skuldebreven i enlighet med den nationella lagstiftningen. 4.4.3Konsekvenser för svensk lagstiftning Regeringens förslag: Skattebetalningslagen (1997:483) skall kompletteras med en bestämmelse om att enskild som beskattats för ränteinkomster i och har betalat källskatt på denna inkomst enligt sparandedirektivet skall få källskatten återbetald. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Riksåklagaren, , FAR och Företagarna tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Direktivets bestämmelser om undanröjande av källskatt för de som betalat källskatt i , och men betalat skatt i innebär att det som betalats som källskatt skall återbetalas. Om preliminär skatt uttagits i görs kommande år, sedan den slutliga skatten bestämts, en avstämning av skattekontot. Det kan därför vara lämpligt att innan denna avstämning görs beakta källskatt som betalats till följd av direktivet. I 11 kap. 14 § andra stycket 1 skattebetalningslagen (1997:483) anges att innan avstämning av skattekontot görs skall från den slutliga skatten göra avdrag för vissa skatter, t.ex. skatt som överförts från stat med vilken har ingått överenskommelse om uppbörd och överföring av skatt. Källskatt enligt direktivet är just sådan skatt som överförts till . Det är dock tveksamt om nuvarande bestämmelse i skattebetalningslagen om överenskommelse om uppbörd och överföring av skatt omfattar direktiv. Ett nytt moment bör därför föras in i tidigare nämnda bestämmelse i skattebetalningslagen genom att avdrag från den slutliga skatten skall göras även för skatt som avser sådana återbetalningar som skall göras enligt rådets direktiv /48/EG av om beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar. Vad gäller de två förfaranden för att undvika källskatt som gäller enligt direktivet är det upp till , och att föreskriva att ett eller båda förfarandena kan användas. I den mån de föreskriver förfarandet att betalningsmottagaren skall förete intyg från den behöriga myndigheten får det anses ligga inom serviceskyldighet att utfärda ett intyg som uppfyller direktivets krav. När det gäller direktivets bestämmelse med grandfathering finns det enligt uppgift inte några fordringar som med stöd av bestämmelsen inte anses vara fordringar enligt artikel 6.1 a). Någon lagstiftning krävs således inte. I artiklarna finns bestämmelser om andra källskatter, införlivande, översyn samt slutbestämmelser om ikraftträdande och adressater. Direktivet utgör inte hinder för medlemsstaterna att i enlighet med den nationella lagstiftningen eller skatteavtal ta ut andra typer av källskatt än som avses i artikel 11. Direktivet skall tillämpas om två villkor är uppfyllda. För det första skall , , , och från och med samma tidpunkt tillämpa åtgärder likvärdiga med dem som finns i direktivet i enlighet med de avtal som de ingått med Europeiska gemenskapen, enligt enhälliga beslut av rådet. För det andra skall alla avtal eller andra arrangemang vara klara, i vilka det föreskrivs att alla berörda beroende eller associerade territorier (, och de beroende eller associerade territorierna i ), från och med samma tidpunkt tillämpar automatiskt utbyte av information på samma sätt som föreskrivs i kapitel II i detta direktiv, (eller under den övergångsperiod som anges i artikel 10 tillämpar en källskatt på samma villkor som finns i artiklarna 11 och 12). Rådet skall senast före enhälligt besluta om huruvida de båda villkoren kommer att uppfyllas. Om rådet inte beslutar att villkoren kommer att uppfyllas skall rådet på förslag av kommissionen med enhällighet fastställa en ny tidpunkt från vilken direktivet skall tillämpas. Rådet har efter att ha konstaterat att villkoren inte var uppfyllda fastställt en ny tidpunkt till . Därmed är bestämmelsen om att senast före direktivets beslutade tillämplighet kunna fastställa en ny tidpunkt inte längre möjlig att tillämpa. Eftersom direktivets tillämplighet är beroende av att de två villkoren är uppfyllda finns det emellertid inte något som hindrar rådet att när som helst fatta beslut om nytt datum för tillämplighet om exv. något land utanför EU inte hinner tillämpa sitt avtal från . Kommissionen skall till rådet överlämna en rapport om tillämpningen av direktivet. Vid behov skall kommissionen föreslå ändringar av direktivet för att bättre sörja för en faktisk beskattning av inkomster från sparande och eliminera oönskade snedvridningar av konkurrensen. Avtalen om beskattning av inkomster från 5.1Avtalens utformning och innehåll Efter det att sparandedirektivet antogs påbörjades arbetet med att ingå avtal eller andra arrangemang med , , , , , , , , och Turks- och . Samtliga tio territorier benämns fortsättningsvis territorierna. stod det klart att varje territorium ville ingå separata avtal med varje medlemsstat inom EU. För att underlätta detta arbete enades medlemsstaterna om att s.k. modellavtal skulle utarbetas som skulle användas av varje medlemsstat. och skötte kontakterna med sina respektive territorier. Varje medlemsstat har därefter genom skriftväxling ingått avtal med vart och ett av territorierna. Eftersom kravet för att tillämpa sparandedirektivet innebär att territorierna skall tillämpa samma regler som finns i direktivet har avtalen antingen utformats genom en upprepning av direktivtexten eller i huvudsak en hänvisning till artiklar i direktivet. Sistnämnda modell har , och använt sig av. Avtalen kan i övrigt skilja sig något åt men det är i princip endast fråga om detaljer som beror på användandet av olikartad terminologi, för exempelvis bolagsformer, i varje territorium eller beroende på om territoriet skall tillämpa informationsutbyte eller källskatt. Någon närmare redogörelse av avtalens innehåll görs därför inte i propositionen. En redogörelse av direktivets bestämmelser finns dessutom i avsnitt 4. Av territorierna kommer , , och att tillämpa informationsutbyte medan övriga kommer att tillämpa källskatteförfarandet . 5.2Konsekvenser för svensk lagstiftning Regeringens förslag: godkänner avtalen om beskattning av inkomster från sparande med , , , , , , , , och Turks- och samt antar en lag om avtalen. Skälen för regeringens förslag: Avtalen kommer att beröra de fysiska personer som har skatterättslig hemvist i någon av territorierna och inte är obegränsat skattskyldiga i , och som har inkomster från sparande, dvs. främst ränta samt utdelning eller kapitalvinst från räntefonder, i . Antalet sådana personer kan uppskattas till väldigt få. För att möjliggöra ett informationsutbyte krävs att det finns en kontrolluppgiftsskyldighet för de som handhar betalningen av finns det bestämmelser om Prop. 2004/05:113 kontrolluppgiftsskyldighet för personer som är begränsat skattskyldiga i lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter. Enligt 12 kap. 2 § den lagen skall kontrolluppgifter enligt bl.a. 8 kap. 16 §§ samma lag även lämnas för fysiska personer som är begränsat skattskyldiga. Sistnämnda bestämmelser gäller ränteinkomster och fordringsrätter. Avtalens liksom sparandedirektivets räntebegrepp omfattar emellertid ytterligare inkomster. I denna proposition föreslås att kontrolluppgiftsskyldigheten för begränsat skattskyldiga utvidgas så att sparandedirektivets krav uppfylls, vilket föreslås träda i kraft . För att uppfylla sparandedirektivet föreslås vidare en bestämmelse i skattebetalningslagen (1997:483) som möjliggör för enskild som beskattats för ränteinkomst i och har betalat källskatt på denna inkomst enligt sparandedirektivet att få källskatten återbetald. I 11 kap. 14 § andra stycket d skattebetalningslagen finns emellertid en bestämmelse som möjliggör återbetalning av skatt som överförts från stat med vilken har ingått överenskommelse om uppbörd och överföring av skatt. aktuella avtal med territorierna är sådana som avses i nämnda bestämmelse. En granskning av svensk lagstiftning visar således att det finns eller kommer att finnas bestämmelser som i praktiken omfattar samtliga materiella bestämmelser i avtalen. Den enda rättsverkan som avtalen kommer att få, när de införlivas med svensk rätt, är att de ger stöd för att utbyta information från till territorierna. Frågan är därför hur avtalen skall kungöras. Enligt 14 § första stycket lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar skall en internationell överenskommelse kungöras på samma sätt som huvudförfattningen. Om det är lämpligare får regeringen dock bestämma att överenskommelsen skall kungöras på något annat sätt. Enligt förarbetena (prop. 1984/85:61, s. 2627) avses här t.ex. publicering i internationella överenskommelser (SÖ), dåvarande överenskommelser med främmande makter. Förmodligen texten i förarbetena är inte helt tydlig avses bl.a. mycket omfattande överenskommelser av övervägande teknisk natur eller av intresse endast för en begränsad krets av myndigheter eller enskilda. De nu aktuella avtalen med territorierna är såsom har redogjorts för av intresse endast för en sådan begränsad krets. Enligt regeringens mening finns det därför skäl för att underlåta kungörelse av avtalen i , där huvudförfattningen kungörs, och i stället endast publicera dem i SÖ. De svenska versionerna av avtalen framgår dessutom av bilagorna 312 till denna proposition. Avtalen skall tillämpas från den tidpunkt då sparandedirektivet skall tillämpas. Det finns inte något som tyder på att direktivet inte kommer att tillämpas från .