prop · GS03133 · 2005-03-23 00:00:00 — Vid utformningen av föreskrifterna är det av största betydelse att det skapas ett system som är trovärdigt, praktiskt möjligt att använda och godtagbart från integritetssynpunkt. I andra stycket anges att försäkringsföretaget i en anmälan skall ange vilka försäkringsslag eller försäkringsklasser som förmedlingen skall avse. Registreringen för anknutna försäkringsförmedlare skall, på motsvarande sätt som för övriga försäkringsförmedlare, kunna begränsas till vissa försäkringsslag eller försäkringsklasser. För anknutna försäkringsförmedlare gäller också enligt tredje stycket att verksamheten inte får påbörjas förrän registrering har skett (jfr författningskommentaren till 3 §). Förutsättningar för tillstånd för en fysisk person I paragrafen anges kraven för att en fysisk person skall få tillstånd att utöva försäkringsförmedling. Skälen för de olika kraven har angetts i avsnitt 8.3. Bestämmelsen i punkten 1 motsvarar 5 § första stycket 1 försäkrings- mäklarlagen. Motsvarande förbud finns i 6 § första stycket 1 fastighets- mäklarlagen (1995:400). Bestämmelsen i punkten 2 är föranledd av artikel 4.2 direktivet om försäkringsförmedling och har behandlats i avsnitt 8.3.3. Begreppet skötsamhet i ekonomiska angelägenheter har föreslagits av Lagrådet. Vad som skall avses med allvarliga förmögenhetsbrott respektive allvarlig ekonomisk brottslighet förutsätts bestämmas i föreskrifter som meddelas av regeringen, se 9 kap. 1 §. Vad som skall avses med skötsamhet i ekonomiska angelägenheter förutsätts bestämmas i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer, se 9 kap. 2 §. De brottstyper som kan bli aktuella att kontrollera återfinns huvudsakligen i 812, 14 och 15 kap. samt i skatte- brottslagen (1971:69) och insiderstrafflagen (2000:1086). Vid utformningen av föreskrifterna bör noga övervägas vilken tidsperiod som registerutdraget bör avse. När det gäller kravet på att förmedlaren har visat skötsamhet i ekonomiska angelägenheter förutsätts föreskrifterna innehålla tydliga anvisningar om sådana omständigheter som i sig skall anses vara så graverande för den enskilde att han eller hon inte bör ges rätt att utöva försäkringsförmedling. Kraven i punkten 2 förutsätts bli anpassade efter den verksamhet som förmedlaren har rätt att utöva. Försäkringsförmedlare skall enligt punkten 3 ha lämplig kunskap och kompetens för den verksamhet som skall utövas. Bestämmelsen har sin grund i artikel 4.1 direktivet om försäkringsförmedling. Med kunskap och kompetens avses såväl teoretisk som praktisk utbildning. De närmare kraven får anges i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer (se 9 kap. 2 § 3). Kravet på lämplig kunskap och kompetens behandlas i avsnitt 8.3.2. Försäkringsförmedlare skall enligt punkten 4 omfattas av en försäkring för skadeståndsskyldighet som kan åläggas förmedlaren om han eller hon åsidosätter sina skyldigheter. Bestämmelsen motsvarar i sak 5 § första stycket 3 försäkringsmäklarlagen. Bestämmelser om försäkrings- förmedlares skadeståndsskyldighet behandlas i avsnitt 8.5.5. Enligt bestämmelsen i punkt 4 skall den fysiska personen omfattas av en ansvarsförsäkring. Detta innebär att den fysiska personen antingen själv skall ha en ansvarsförsäkring eller omfattas av en ansvarförsäkring som tillhandahålls av ett försäkringsföretag eller något annat företag för vars räkning den fysiska personen förmedlar försäkringar (jfr artikel 4.3). De närmare försäkringsvillkoren får regleras i föreskrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (se 9 kap. 2 § 4). Det är inte nödvändigt att vid tillståndsgivningen granskar försäkringsvillkoren i varje enskilt fall. En uppgift från den försäkringsgivare som meddelat ansvarsförsäkringen om att försäkringen uppfyller de krav som ställs bör vara tillräckligt. Förutsättningar för tillstånd för en juridisk person I paragrafen anges förutsättningarna för att en juridisk person skall få tillstånd att utöva försäkringsförmedling. Skälen för de olika kraven har angetts i avsnitt 8.3. Bestämmelsen i punkten 1 är ny och delvis föranledd av artikel 4.2 direktivet om försäkringsförmedling, se avsnitt 8.3.4. Motsvarande förbud finns i 11 § första stycket 1 revisorslagen (2001:883). Den juridiska personen skall enligt punkten 2 omfattas av en försäkring för skadeståndsskyldighet som kan åläggas denna om den åsidosätter sina skyldigheter. Bestämmelsen motsvarar i sak 4 § 2 försäkrings- mäklarlagen. Regler om försäkringsförmedlares skadeståndsskyldighet behandlas i avsnitt 8.5.5. I övrigt hänvisas till författningskommentaren till 2 kap. 5 § 4. Ledningsprövningsreglerna i punkten 3 är nya och behandlas i avsnitt 8.3.4. Vilka som i det enskilda fallet skall anses ingå i den juridiska personens ledning får avgöras med ledning av de associationsrättsliga reglerna. Kravet på att personer i ledningen skall ha tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i ledningen av ett försäkringsförmedlingsföretag är delvis utformat efter mönster från motsvarande bestämmelser i 3 kap. 2 § första stycket 4 lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 2 kap. 3 § femte stycket 3 försäkringsrörelselagen (1982:713). På samma sätt som när det gäller banker och försäkringsbolag innebär kravet att det av den som ingår i ett försäkringsförmedlingsföretags ledning bör fordras ett tillräckligt kunnande på området eller i vart fall förmåga att skaffa sig sådan kunskap. Viss erfarenhet av näringsverksamhet eller från något annat område av betydelse för uppgiften bör också förutsättas. Vidare bör den som ingår i ledningen ha den omdömesgillhet som uppgiften kräver (jfr prop.1995/96:173 s. 85). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilken insikt och erfarenhet som skall krävas, se 9 kap. 2 § 5. I punkten 4 slås det fast att anställda som skall förmedla försäkringar för den juridiska personens räkning skall uppfylla de förutsättningar för tillstånd som gäller för en fysisk person. Kontrollen av de anställda skall enligt bestämmelsen i andra stycket skötas av den juridiska personen. Närmare föreskrifter om vad den juridiska personen skall iaktta vid sina kontroller får meddelas enligt 9 kap. 1 § och 2 § 6. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2, se även kommentaren till 4 §. I avsnitt 8.2 behandlas även försäkringsförmedlarens möjlighet att anlita en medhjälpare som inte själv är förmedlare. Utländska försäkringsförmedlares verksamhet i Försäkringsförmedlare vars hemland hör till EES I paragrafen regleras det anmälningsförfarande som skall iakttas om en försäkringsförmedlare som är registrerad i ett annat land inom EES vill utöva försäkringsförmedling i från en filial här eller från sitt hemland. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.6. I andra stycket finns en handlingsregel för . skall upplysa försäkringsförmedlaren om de bestämmelser som gäller för verksamheten i . Av artikel 6.3 direktivet om försäkringsförmedling följer att de behöriga myndigheterna i värdlandet får vidta nödvändiga åtgärder för att på lämpligt sätt offentliggöra vilka villkor som med hänsyn till allmänintresset måste uppfyllas för att bedriva den berörda verksamheten i värdlandet. kan alltså välja att publicera sådan information på sin hemsida och upplysa utländska försäkringsförmedlare om att informationen finns att tillgå där. Inspektionen tillämpar den ordningen att föreskrifter och allmänna råd publiceras på hemsidan. I paragrafen föreskrivs att en försäkringsförmedlare från ett land utanför EES efter tillstånd av får utöva försäkrings- förmedling i från en filial. Genom hänvisningen till 2 kap. 5 och 6 §§ görs tydligt att krav motsvarande dem som ställs på svenska försäkringsförmedlare skall ställas på försäkringsförmedlare från tredje land. Av 4 § följer att försäkringsförmedlare som fått tillstånd enligt denna paragraf skall registreras hos . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.6. Paragrafen motsvarar 2 kap. 2 §. Den innebär att tillståndet för en filial till en försäkringsförmedlare från ett land utanför EES får begränsas till att avse vissa slag av försäkring eller vissa försäkringsklasser på samma sätt som för svenska försäkringsförmedlare. Paragrafen innehåller bestämmelser om registrering av sådana utländska försäkringsförmedlare vars hemland inte hör till EES och som har fått tillstånd av enligt 2 §. Se vidare författnings- kommentaren till 2 kap. 3 §. 4 kap. Svenska försäkringsförmedlares verksamhet utomlands I paragrafen regleras det anmälningsförfarande som skall iakttas om en svensk försäkringsförmedlare vill utöva försäkringsförmedling från en filial i ett annat land inom EES. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.6. Gränsöverskridande verksamhet inom EES I paragrafen regleras det anmälningsförfarande som skall iakttas om en svensk försäkringsförmedlare vill utöva försäkringsförmedling i ett annat land inom EES utan att inrätta filial där. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.6. I paragrafen föreskrivs att skall underrätta om att en svensk försäkringsförmedlare avser att utöva försäkringsförmedling i ett annat land inom EES. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.6. 5 kap. Regler för verksamheten Bestämmelsen i paragrafens första stycke har närmast sin motsvarighet i 3 § andra stycket försäkringsmäklarlagen. Den har behandlats i avsnitt 8.5.1. På samma sätt som kan bara personer som får förmedla livförsäkring eller alla slag av försäkring få tillstånd till förmedling av fondandelar (se förslaget till lag om ändring i 1 kap. 3 b § lagen om värdepappersrörelse). Tillstånd får även ges till en anknuten försäkringsförmedlare. Av andra stycket följer att de krav som gäller för tillstånd till försäkringsförmedling skall gälla för tillstånd till fondandelsförmedling i tillämpliga delar. De krav som i första hand är aktuella är att förmedlaren skall ha lämplig kunskap och kompetens för fondandelsförmedlingen och en ansvarsförsäkring som avser denna verksamhet. Kravet på ansvarsförsäkring i denna del gäller även för anknutna försäkrings- förmedlare. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.5.1. I paragrafen föreskrivs att även tillstånd till fondandelsförmedling skall registreras. Som framgått av författningskommentaren till 2 kap. 3 § förs registerföringen över från till . Registrering kommer därför inte att kunna ske som tillstånd beviljas. Registreringen av fondandelsförmedlingen innebär dock inte att försäkringsförmedlaren får utöva sådan verksamhet utanför . Detta kräver tillstånd enligt lagen om värdepappersrörelse (se avsnitt 8.5.1). Enligt paragrafen får förbjuda en försäk- ringsförmedlare att utöva annan sidoverksamhet än förmedling av fondandelar, om det finns särskilda skäl. Särskilda skäl kan exempelvis anses föreligga om verksamheten medför betydande risker för förmedlingsverksamheten, eller om den medför oklarheter vad gäller ansvar eller tillsyn. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.5.1. Bestämmelsen, som den var utformad i lagrådsremissens lagförslag, gav möjlighet att låta ett förbud omfatta all verksamhet som bedrivs av en försäkringsförmedlare, också hela dennes huvudverksamhet. Som Lagrådet påpekat var en sådan långtgående förbudsmöjlighet inte avsedd och bestämmelsen har därför justerats så att förbudsmöjligheten endast gäller annan sidoverksamhet. I paragrafens första och andra stycken anges vilka skyldigheter en försäkringsförmedlare har i förhållande till kunden vid förmedling av försäkringar. Bestämmelserna motsvaras närmast av 13 § försäkrings- mäklarlagen, men har anpassats bl.a. till kraven i direktivet om försäkringsförmedling. I tredje stycket har efter förebild från lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter införts en direkt avrådningsplikt i konsumentförhållanden. Reglerna har behandlats i avsnitt 8.5.2. Bestämmelserna i första stycket, andra stycket första meningen och tredje stycket är också tillämpliga vid förmedling av fondandelar. Därutöver gäller sundhetskravet i 1 kap. 7 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. En hänvisning till den bestämmelsen har tagits in i fjärde stycket. Även denna fråga har berörts i avsnitt 8.5.2. Behandling av tillgångar som tillhör kunden Genom bestämmelsen i första stycket uppfylls artikel 4.4 direktivet om försäkringsförmedling. Bestämmelsen gäller bara sådana pengar och andra tillgångar som förmedlaren får hand om inom ramen för försäkringsförmedlingsverksamheten. Avskiljandet skall ske i enlighet med bestämmelserna i lagen (1944:181) om redovisningsmedel. Enligt andra stycket gäller särskilda regler vid fondandelsförmedling. Som förutsättning för att en försäkringsförmedlare skall få förmedla fondandelar utan tillstånd enligt lagen om värdepappersrörelse gäller enligt den lagen att förmedlaren i denna verksamhet inte tar emot kunders medel eller fondandelar. Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 8.5.3. Bestämmelsen saknar motsvarighet i försäkringsmäklarlagen. Den är föranledd av ett krav i direktivet om försäkringsförmedling om att det skall inrättas förfaranden som innebär att kunder och andra berörda parter kan anmäla klagomål mot försäkringsförmedlare (se artikel 10). Närmare föreskrifter om vad försäkringsförmedlaren skall iaktta enligt denna paragraf kan meddelas med stöd av 9 kap. 2 § 7. Som Lagrådet anmärkt finns det enligt direktivet om försäkringsförmedling ett effektivitetskrav knutet till anmälan av klagomål och inte till det förfarande för hantering av klagomålen som inleds med en anmälan. Mot denna bakgrund har bestämmelsen justerats på det sätt som Lagrådet föreslagit. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.8. Där har bedömningen gjorts att de möjligheter som finns att framföra klagomål mot försäkringsförmedlare inte är tillräckliga för att uppfylla direktivets krav i detta avseende. I paragrafen regleras en försäkringsförmedlares skadeståndsskyldighet. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 14 § försäkringsmäklarlagen. Med ren förmögenhetsskada avses detsamma som i 1 kap. 2 § skadestånds- lagen (1972:207), dvs. en ekonomisk skada som uppkommer utan samband med att någon lider person- eller sakskada. Skade- ståndsskyldigheten kan bara avtalas bort när förmedlingen avser återförsäkring eller försäkring mot stora risker. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 8.5.5. Paragrafen innehåller bestämmelser om reklamation och preskription. Den har utformats efter förebild i 7 § lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 8.5.5. 6 kap. Försäkringsförmedlares informationsskyldighet m.m. Information innan ett försäkringsavtal ingås Paragrafen innehåller bestämmelser om en försäkringsförmedlares skyldighet att ge kunden viss information innan ett försäkringsavtal ingås mellan kunden och en försäkringsgivare. Informationen skall ges i rimlig tid innan försäkringsavtalet ingås. Bestämmelsen innebär att försäkringsförmedlaren enligt huvudregeln skall lämna informationen i samband med de inledande kontakterna med kunden. Informationen får inte lämnas så sent att kunden inte får rimlig tid att ta del av den. Paragrafen innehåller dels de krav som framgår av artikel 12.1 direktivet om försäkringsförmedling, dels vissa andra krav. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.4. Enligt första stycket 1 skall kunden få information om försäkrings- förmedlarens namn och adress. Informationen skall avse sådana uppgifter som gör det möjligt för kunden att identifiera försäkringsförmedlaren och som är relevanta för kundens kontakter med förmedlaren. Kunden bör i vart fall få uppgift om försäkringsförmedlarens personnummer eller organisationsnummer, postadress, besöksadress, e-postadress och telefonnummer. Enligt första stycket 2 skall kunden få sådan information som behövs för att kunden skall kunna kontrollera att försäkringsförmedlaren är registrerad som försäkringsförmedlare, dvs. att denne har rätt att utöva försäkringsförmedling. När det gäller kravet i första stycket 3 bör försäkringsförmedlaren ange myndighetens namn, adress och telefonnummer. Kravet på information enligt första stycket 4 innebär inte att försäkringsförmedlaren är skyldig att i detalj redovisa t.ex. storleken på olika innehav. Vad som avses med begreppet kvalificerat innehav framgår av 1 kap. 10 § 7. Bestämmelsen i första stycket 5 har utformats i enlighet med de förslag som lämnats av Lagrådet. Utgångspunkten är att kunden alltid skall få information om priset för försäkringsförmedlingen. Med pris avses här vad kunden totalt och slutligt kommer att få betala för det arbete som förmedlaren skall utföra åt kunden. Detta är dock inte alltid möjligt att ange. Som Lagrådet påtalat är priset inte alltid bestämt i förväg och prisinformationslagen (2004:347) är inte tillämplig när kunden är en näringsidkare, och det bör därför av bestämmelsen framgå att informationen även kan avse grunderna för hur priset bestäms. Får försäkringsförmedlaren ersättning för sitt arbete endast i form av provision eller annan ersättning från försäkringsgivaren, skall denna ersättning anses vara det pris som kunden kommer att få betala. I de fall försäkringsgivarens ersättning till försäkringsförmedlaren inte är knuten till det individuella försäkringsavtalet, skall förmedlaren redovisa en beräknad ersättning per försäkringsavtal eller på annan individuell grund. Kunden skall emellertid inte bara få information om storleken på den provision eller annan ersättning som förmedlaren får från försäkringsgivaren, utan skall även få information om huruvida provision eller annan ersättning kan påräknas bli betald av annan än kunden. Kunden skall således inte kunna sluta ett försäkringsavtal utan kännedom om att förmedlaren får ersättning som betalas av försäkringsgivaren. Skälet för kravet på prisinformation har redovisats i avsnitt 8.4. Kravet på information enligt första stycket 6 avser framför allt sådan information som är av särskild betydelse för den skadelidande vid ett framtida försäkringsfall. Detta innebär att kunden bör få information om vilken försäkringsgivare som har meddelat ansvarsförsäkringen, om rätten att vända sig direkt till försäkringsgivaren och om vilka begränsningar som finns när det gäller försäkringsbelopp och efterskydd. Syftet med bestämmelserna i första stycket 7 och 8 är att kunden skall få information om samtliga de möjligheter som finns att framföra klagomål mot försäkringsförmedlare eller få en tvist med försäkrings- förmedlaren prövad utanför domstol, jfr avsnitt 8.8. Informationen skall innehålla praktiska instruktioner om hur kunden kan gå till väga för att framföra klagomål eller få en tvist prövad. Bestämmelsen i andra stycket är föranledd av den skillnad i fråga om krav på ansvarsförsäkring som finns mellan anknutna försäkrings- förmedlare och andra försäkringsförmedlare. Bestämmelsen i tredje stycket innebär att information enligt första och andra styckena även skall lämnas vid förnyelse eller ändring av försäkringsavtalet, om det behövs. Förnyad information kan t.ex. behöva lämnas om det skett viktigare förändringar i ägarförhållandena eller om försäkringsförmedlaren har bytt försäkringsgivare när det gäller ansvarsförsäkringen. En förutsättning för att förmedlaren skall ha en informationsskyldighet i dessa situationer är att det finns ett pågående förmedlingsuppdrag. Paragrafen, som har sin grund i artikel 12.1 andra stycket direktivet om försäkringsförmedling, behandlas i avsnitt 8.4. Den innebär att kunden skall få information om huruvida försäkringsförmedlaren på ett eller annat sätt är begränsad i sitt urval av möjliga försäkringsgivare eller om förmedlaren har frihet att välja försäkringsgivare efter en analys av ett tillräckligt stort antal försäkringsavtal på marknaden. Den sistnämnda situationen regleras i första stycket 1 som skall läsas tillsammans med 5 kap. 4 § andra stycket andra meningen, där innebörden av begreppet opartisk analys preciseras något. Begränsningar i en försäkringsförmedlares urval av försäkringsgivare kan följa direkt av avtal men kan också ha sin grund i andra omständigheter. Det väsentliga är att kunden får information om de förutsättningar som gäller för den aktuella förmedlingen. Det förhållande som anges i första stycket 2 avser situationen att en försäkrings- förmedlare har ett s.k. exklusivitetsavtal med ett försäkringsföretag. Men förmedlaren kan också, utan att ett sådant förhållande som avses i första stycket 2 föreligger, ha valt att samarbeta med bara ett visst eller vissa försäkringsföretag. Det är den situationen som avses i första stycket 3. Enligt andra stycket skall försäkringsförmedlaren upplysa kunden om namnen på de försäkringsföretag som avses i första stycket 2 och 3. I direktivet om försäkringsförmedling föreskrivs att förmedlaren skall upplysa kunden om dessa namn på kundens begäran, efter det att kunden informerats om sin rätt att begära sådana uppgifter (se artikel 12.1 andra stycket ii och iii samt tredje stycket). I andra stycket har bestämmelsen emellertid utformats som en skyldighet för försäkringsförmedlaren att alltid upplysa kunden om namnen. När det gäller bestämmelsen i tredje stycket hänvisas till författnings- kommentaren till 1 § tredje stycket. Paragrafen har sin grund i artikel 13.1 direktivet om försäkrings- förmedling. Bestämmelsen i första stycket överensstämmer i sak med artikel 13.1 a) där det sägs att all information skall lämnas på papper eller annat varaktigt medium som kunden har tillgång till och kan utnyttja. Begreppet varaktigt medium definieras i artikel 2.12 som varje medel som gör det möjligt för kunden att bevara information som riktas till denne personligen. Detta på ett sätt som är tillgängligt för användning som är lämplig med hänsyn till vad som är avsikten med informationen och som tillåter oförändrad återgivning av den bevarade informationen. Som varaktigt medium räknas särskilt disketter, CD-rom, DVD och den hårddisk i persondatorer på vilken elektronisk post lagras, men inte webbplatser på Internet, utom de webbplatser som uppfyller kriterierna som nämnts. Bestämmelserna i andrafjärde styckena överensstämmer i sak med artikel 13.1 b) och c). Kravet på att informationen skall vara klar och begriplig innebär att den skall uppfattas på det sättet av kunden. Informationen skall vara klar och begriplig inte bara till sitt innehåll, t.ex. genom att onödiga facktermer undviks, utan även till sin struktur. Frågan om vilket språk som informationen skall lämnas på har behandlats i avsnitt 8.4. Bestämmelsen, som har sin grund i artiklarna 13.2 och 13.3 i direktivet om försäkringsförmedling, innehåller undantag från kravet i 3 § första stycket om att informationen skall lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form. Undantaget avser endast informationens form och inte dess innehåll. Vid förmedling av försäkringar per telefon till konsumenter skall information lämnas såväl enligt bestämmelserna i denna lag som enligt de gemenskapsregler som gäller för distansförsäljning av finansiella tjänster (se prop. 2004/05:13 Distans- och hemförsäljningslag m.m. och avsnitt 8.4). Skyldighet att vidarebefordra information I paragrafen klargörs det ansvar som försäkringsförmedlaren har för att kunden skall få den information om försäkringsavtalet som ett försäkringsföretag är skyldigt att lämna till försäkringstagare. Genom ordet vidarebefordra markeras dels att försäkringsförmedlaren endast har ansvar för sådan information som denne faktiskt tagit emot från försäkringsföretaget, dels att informationen inte får bearbetas eller på annat sätt förändras av försäkringsförmedlaren. Försäkringsförmedlaren är bl.a. skyldig att till en konsument vidarebefordra sådan information som konsumenten enligt konsumentförsäkringslagen skall få innan en försäkring tecknas (5 §), efter det att en försäkring tecknats (6 § första stycket), vid ändring av försäkringsvillkoren (6 § andra stycket), på begäran (6 § andra stycket) och i samband med att en skada regleras (7 §).