prop · GS0362 · 2005-03-01 00:00:00 — Sedan ett beslut om godkännande vun- nit laga kraft kan den frågan inte bli föremål för förnyad prövning. Paragrafen blir däremot tillämplig då någon påstår att hans individuella tariff eller individuella balansavtal inte är objektivt eller icke-diskrimine- rande. Detsamma blir fallet då någon påstår att hans individuella anslut- ningsavgift inte är objektiv eller icke-diskriminerande. 5 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndig- heten får meddela föreskrifter om avgifter för att finansiera de uppgifter som tillsynsmyndigheten har enligt denna lag och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Paragrafen motsvarar 6 kap. 4 § i gamla naturgaslagen och är oförändrad i förhållande till den med bortseende från en redaktionell ändring I paragrafen bemyndigas regeringen och tillsynsmyndigheten att med- dela föreskrifter om vissa avgifter, som syftar till att finansiera alla de uppgifter som tillsynsmyndigheten har på naturgasområdet. Tillsyns- myndighet är . Dess viktigaste uppgifter är att bereda koncessionsärenden, granska naturgasföretagens redovisning samt att utöva tillsyn. Med stöd av bemyndigandet har regeringen meddelat föreskrifter om avgifter i förordningen (2000:672) om naturgasavgift. Avgifterna tas ut av alla företag som omfattas av tillsynen. Paragraferna i detta avsnitt är oförändrade i förhållande till gamla natur- gaslagen med bortseende från vissa redaktionella ändringar. Bestämmel- serna är utformade efter mönster från motsvarande föreskrifter i 12 kap. 713 §§ ellagen (1997:857). Dessa föreskrifter har i sin tur utformats efter mönster från 8 kap. 511 §§ årsredovisningslagen (1995:1554). Kommentarer till dessa bestämmelser finns i Regeringens proposition (prop. 1995/96:10) Års- och koncernredovisning Del II s. 262 ff. Be- stämmelserna i 612 §§ motsvarar 511 §§ i gamla naturgaslagen. 6 § Om ett naturgasföretag, som bedriver annan verksamhet än handel med naturgas, inte inom föreskriven tid lämnar in de handlingar som krävs enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 kap. 3 § andra stycket eller 4 kap. 3 § andra stycket, skall företaget betala försenings- avgift till staten enligt 7 §. Detsamma gäller om ett sådant naturgasföre- tag inte lämnar in ett revisorsintyg enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 kap. 4 § tredje stycket eller 4 kap. 4 § tredje stycket. Beslut om förseningsavgift fattas av tillsynsmyndigheten. Bestämmelsen i första stycket omfattar naturgasföretag som bedriver överföring av naturgas samt innehavare av naturgaslager eller förgas- ningsanläggningar. Enligt andra stycket beslutar tillsynsmyndigheten om 7 § Ett naturgasföretag skall betala en förseningsavgift, om de hand- lingar som anges i 6 § inte har kommit in till tillsynsmyndigheten inom från räkenskapsårets utgång. Om företaget har beslutat om fortsatt bolagsstämma enligt 9 kap. 9 § aktiebolagslagen (1975:1385) eller om fortsatt föreningsstämma enligt 7 kap. 4 § tredje stycket lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, skall dock företaget betala för- seningsavgift först om handlingarna inte har kommit in från räkenskapsårets utgång. Avgiften skall uppgå till . Om de handlingar som anges i 6 § inte har kommit in inom två måna- der från det att underrättelse avsändes till företaget om ett beslut om för- seningsavgift enligt första stycket, skall företaget betala en ny för- Den nya avgiften skall uppgå till . Om de handlingar som anges i 6 § inte har kommit in inom två måna- der från det att underrättelse avsändes till företaget om ett beslut om för- seningsavgift enligt andra stycket, skall företaget betala en ny förse- Den nya avgiften skall uppgå till . Föreskrifterna i första stycket avviker något från motsvarande föreskrifter För det första gäller föreskrifterna om försenings- avgift i den lagen bara aktiebolag medan förevarande bestämmelser gäller alla företag oavsett företagsform. I motsvarande bestämmelse i årsredovisningslagen föreskrivs att aktie- bolaget skall betala förseningsavgift först om handlingarna inte har kommit in i stället från räkenskapsår- ets utgång om aktiebolaget bl.a. har gjort anmälan till registreringsmyn- digheten om fortsatt bolagsstämma enligt 9 kap. 9 § tredje stycket aktie- är , som också beslu- tar om förseningsavgift. När frågan om beslut om förseningsavgift blir aktuell har alltså kännedom om huruvida ett aktiebolag har gjort anmälan eller inte. När det gäller förseningsavgift enligt naturgaslagen är dock situationen annorlunda, eftersom någon anmälningsskyldighet gentemot tillsynsmyn- digheten vad gäller fortsatt bolagsstämma eller föreningsstämma inte fö- har alltså inte motsvarande kännedom som när frågan om beslut om förseningsavgift blir aktuell. för har föreskriften fått den utformning som framgår av lagtexten. Detta innebär att tillsynsmyndigheten måste ta reda på om ett företag har fattat beslut om fortsatt bolagsstämma eller föreningsstämma om myndigheten överväger att fatta beslut om förseningsavgift inom nio må- nader från räkenskapsårets utgång. 8 § Om registrering har skett av ett beslut om att företaget försatts i konkurs eller trätt i likvidation, får beslut om förseningsavgift inte med- 9 § inom föreskriven tid lämnat in de handlingar som anges i 6 §, men har handlingarna någon brist som lätt kan avhjälpas, får tillsynsmyndigheten meddela beslut om förseningsavgift endast om företaget har underrättats om bristen och fått tillfälle att avhjälpa den men inte gjort det inom den tid som angetts i underrättelsen. underrättelse får sändas med posten till den postadress som företaget senast har anmält hos tillsynsmyndigheten. En förseningsavgift skall efterges, om underlåtenheten att ge in handlingen framstår som ursäktlig med hänsyn till omständigheter som företaget inte har kunnat råda över. Avgiften skall också efterges om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den. Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om något yrkande om detta inte har framställts, om det föranleds av vad som har förekommit i Om en förseningsavgift inte har betalats efter betalningsupp- maning, skall avgiften lämnas för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ringa belopp. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsök- ningsbalken ske. 12 § Ett beslut om förseningsavgift får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft. Om ett företag har rätt att få tillbaka betald förseningsavgift på grund av en domstols beslut, skall ränta betalas på den återbetalda försenings- avgiften från och med månaden efter den då förseningsavgiften betalades in till och med den månad då återbetalning görs. I fråga om räntans stor- lek tillämpas 19 kap. 14 § skattebetalningslagen (1997:483). 11 kap. Övriga bestämmelser 1 § Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1.bryter mot 2 kap. 1, 2 eller 3 §, eller 2.bryter mot villkor som meddelats med stöd av 2 kap. 9 § andra stycket. I ringa fall döms inte till ansvar. Paragrafen motsvarar 7 kap. 1 § gamla naturgaslagen. Ytterligare en gär- ning har straffbelagts, nämligen brott mot kravet på koncession för byggande och användande av en förgasningsanläggning. Frågan har behandlats i avsnitt 15.1. 2 § Till ansvar enligt denna lag döms inte om gärningen är belagd med straff enligt . Paragrafen motsvarar 7 kap. 2 § gamla naturgaslagen och är oförändrad. 3 § Den som har åsidosatt ett vitesföreläggande döms inte till ansvar enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet. Paragrafen motsvarar 7 kap. 3 § gamla naturgaslagen och är oförändrad. 4 § Beslut av tillsynsmyndigheten enligt 2 kap. 15 och 16 §§, 6 kap. 5 § första stycket, 7 kap. 5 § andra stycket samt 10 kap. 3, 4, 7 och 10 §§ samt beslut av den systemansvariga myndigheten om ersättning till den som enligt 7 kap. 2 § beordrats att öka eller minska inmatning eller uttag av naturgas får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövnings- tillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Regeringen får meddela föreskrifter om överklagande av andra beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Paragrafen motsvarar 7 kap. 4 § gamla naturgaslagen. 1.Denna lag träder i kraft , då naturgaslagen (2000:599) skall upphöra att gälla. 2.Denna lag tillämpas även på koncessioner som har meddelats enligt naturgaslagen (2000:599) samt enligt lagen (1978:160) om vissa rörled- ningar och som avser rörledning för transport av naturgas eller produkt av naturgas med följande undantag. a) 1 § andra stycket 1 lagen om vissa rörledningar tillämpas alltjämt på ledningar som har börjat byggas före . b) Ett undantag som har medgivits med stöd av 1 § tredje stycket lagen om vissa rörledningar skall alltjämt gälla. c) Bestämmelsen om giltighetstid i en koncession som har meddelats enligt lagen om vissa rörledningar skall alltjämt gälla. d) Ett villkor för en koncession som har meddelats enligt 6 § andra stycket lagen om vissa rörledningar skall alltjämt gälla. 3.Skyldigheten, enligt 3 kap. 5 § första stycket, för den som innehar en naturgasledning att ansluta andra naturgasledningar omfattar före inte naturgasledningar som innehas av kunder vilka köper naturgas som är avsedd för hushållsförbrukning. 4.En leverantör av naturgas får före inte överta leve- ranserna till en kund som köper naturgas som är avsedd för hushållsför- brukning. 5.En koncessionshavare som före har ingått ett avtal om införskaffande av naturgas som behövs för att bedriva över- föring av naturgas får tillämpa avtalet under dess återstående giltighetstid, dock längst till utgången av . 6.Bestämmelserna i 4 kap. 3 § första stycket samt 6 kap. 1 §, 2 § och 3 § första och andra styckena tillämpas från och med det räkenskapsår som börjar eller närmast därefter. tillämpas motsvarande bestämmelser i den upphävda lagen. 7.Bestämmelsen i 6 kap. 5 § första stycket första meningen skall tillämpas på överföringstariffer som gäller från och med det räkenskapsår som börjar eller närmast därefter. Den som innehar en naturgasledning skall lämna in en ansökan om godkännande enligt 6 kap. 5 § första stycket. skall avgöra ett sådant ärende efter det att ansökan om godkännande kom in till myndigheten. 8.Samtliga gasleverantörer skall underrätta berörda innehavare av naturgasledning om i vilka uttagspunkter de leve- rerar naturgas. Underrättelsen skall även innehålla uppgifter om vem eller vilka som åtagit sig balansansvaret i uttagspunkterna. Bestämmelsen i 7 kap. 5 § andra stycket tillämpas från och med den Bestämmelsen i 10 kap. 4 § tillämpas i ärenden där anmälan har kommit in till tillsynsmyndigheten eller . I första punkten anges dagen då den nya naturgaslagen skall träda i kraft och den gamla upphöra att gälla. I andra punkten föreskrivs inledningsvis att den nya lagen skall tilläm- pas på koncessioner som har meddelats enligt gamla naturgaslagen. Dessutom upptas vissa övergångsbestämmelser som gällde i samband med att gamla naturgaslagen trädde i kraft, nämligen föreskrifter om koncessioner som har meddelats enligt lagen (1978:160) om vissa rör- ledningar (rörledningslagen). I sistnämnda hänseende föreskrivs att den nya lagen skall tillämpas på koncessioner som har meddelats enligt rör- ledningslagen och som avser rörledningar för transport av naturgas eller produkt av naturgas. Föreskriften i denna punkt medför att de skyldighe- ter som enligt den nya naturgaslagen åvilar koncessionshavare även kommer att gälla de företag som har meddelats koncession enligt rörled- ningslagen eller gamla naturgaslagen. Vissa bestämmelser i rörlednings- lagen skall dock alltjämt tillämpas på befintliga rörledningar och konces- Dessa undantag anges i punkterna ad. Ledningar som har eller avses få en längd av högst är icke koncessionspliktiga enligt rörledningslagen. Föreskriften i punkten a in- nebär att sådana ledningar alltjämt får byggas och användas utan konces- En förutsättning för detta är att de började byggas innan gamla naturgaslagen trädde i kraft. Enligt rörledningslagen får regeringen i ett visst fall medge undantag Enligt punkten b skall ett sådant medgivet undan- tag alltjämt gälla. Koncession enligt den nya lagen skall enligt huvudregeln i 2 kap. 11 § Enligt rörledningslagen skall dock giltighetstiden för en koncession bestämmas till längst . Enligt punkten c skall den giltighetstid som har meddelats i en koncession enligt rörledningsla- gen alltjämt gälla. Enligt rörledningslagen kan som villkor för en koncession bestämmas att staten skall ha rätt att delta i verksamheten eller att koncessionshava- ren skall utge en särskild avgift till staten eller iaktta något annat lik- Den bestämmelsen har inte förts över till den nya lagen. punkten d föreskrivs att sådana villkor som har meddelats enligt rörled- ningslagen alltjämt skall gälla. I tredje punkten anges att ledningsinnehavarnas anslutningsskyldighet före inte gäller gentemot hushållskunder. har behandlats i författningskommentaren till 3 kap. 5 §. I fjärde punkten stadgas ett förbud för gasleverantörer att före den 1 överta leveranser till hushållskunder. Skälet är att hushållskun- der före den tidpunkten inte är berättigade kunder och därmed inte har rätt att fritt välja gasleverantör. Fram till den nämnda tidpunkten får hus- hållskunder alltså bara köpa gas av den leverantör de har då den nya lagen träder i kraft. Frågan har också berörts i författningskommentaren till 3 kap. 6 §. I femte punkten regleras den nya bestämmelsen i 3 kap. 8 § om inköp av naturgas som behövs för att bedriva överföringen. Om en konces- sionshavare före har ingått ett avtal om inköp av sådan gas får han fortsätta att tillämpa avtalet och omfattas då alltså inte av den nya bestämmelsen. En bortre tidsgräns är dock satt för hur länge koncessionshavaren får vara undantagen från den nya bestämmelsen. Om avtalet har en längre giltighetstid än till utgången av måste han, trots avtalet, följa den nya bestämmelsen efter nämnda tidpunkt. Koncessionshavaren har alltså på sig att ingå ett nytt avtal med iakttagande av de nya bestämmelserna i 3 kap. 8 §. Enligt sjätte punkten skall de nya bestämmelserna i 4 kap. 3 § första stycket om redovisning av bl.a. lagring av naturgas börja tillämpas för det redovisningsår som börjar eller närmast därefter. Motsvarande bestämmelse i gamla naturgaslagen gällde bara lagring i lagringsanläggningar. Den nya bestämmelsen gäller även lagring i över- föringsledningar. Detta innebär att sådan lagring måste redovisas skilt från överföringsverksamheten i ledningarna. Övergångsbestämmelsen införs för att innehavare av överföringsled- ningar inte skall behöva ändra redovisningsmetoder under löpande räkenskapsår. Detsamma gäller de nya bestämmelserna i 6 kap. 1 § om utformningen av anslutningsavgifter och i 6 kap. 1 § och 2 § första och andra styckena om utformningen av tariffer. Skälet är även här att en lednings- eller an- läggningsinnehavare inte skall behöva ändra sina anslutningsavgifter och tariffer under löpande räkenskapsår. Fram tills de nya bestämmelserna börjar tillämpas skall motsvarande bestämmelser i gamla naturgaslagen tillämpas. Dessa bestämmelser är 4 kap. 1 § till den del bestämmelsen avser redovisning av lagring av natur- gas för annans räkning, 3 kap. 5 § första stycket om avgifter och övriga villkor för anslutning till en naturgasledning respektive 3 kap. 6 § om transporttariffer. Då lagen träder i kraft får en ledningsinnehavare inte tillämpa sin an- slutningsavgift eller överföringstariff förrän de metoder som använts för att utforma avgiften eller tariffen har godkänts av tillsynsmyndigheten. Den bestämmelsen skall, enligt sjunde punkten, börja tillämpas först på avgifter och tariffer som gäller från och med det räkenskapsår som börjar eller närmast därefter. Fram till dess får alltså avgifter och tariffer vars metoder inte godkänts tillämpas. skall ledningsinnehavarna lämna in ansök- ningar enligt 6 kap. 5 § första stycket. skall sedan avgöra dessa ärenden . Det innebär att samtliga ärenden skall vara avgjorda senast en månad innan den nya be- stämmelsen i 6 kap. 5 § första stycket första meningen tidigast börjar gälla. Med stöd av 3 kap. 6 § kommer regeringen och tillsynsmyndigheten att meddela närmare föreskrifter om mätning och rapportering av överförd naturgas. Föreskrifterna kommer bl.a. att innebära en skyldighet för alla ledningsinnehavare att rapportera mätresultaten i uttagspunkterna på led- ningsnätet till berörda gasleverantörer och balansansvariga. För att kunna fullgöra denna skyldighet måste varje ledningsinnehavare känna till vem som levererar gas i uttagspunkterna på hans ledningsnät och vem som har åtagit sig balansansvaret i uttagspunkterna. Därför föreskrivs i åttonde Prop. 2004/05:62 punkten att samtliga gasleverantörer skall underrätta berörda lednings- innehavare om dessa uppgifter. Underrättelsen skall lämnas senast efter det att naturgaslagen har trätt i kraft, dvs. Enligt 7 kap. 5 § andra stycket får den systemansvariga myndigheten inte ingå balansavtal förrän tillsynsmyndigheten godkänt de metoder som använts för att utforma balansavtalen. Redan då lagen träder i kraft, dvs. , måste det finnas gällande balansavtal för alla uttags- punkter på naturgasnätet. Något godkännande kan inte meddelas dess- förinnan eftersom lagen inte träder i kraft förrän . Därför föreskrivs i nionde punkten att den nämnda bestämmelsen skall tillämpas , då ett nytt räkenskapsår börjar gälla hos den systemansvariga myndigheten, . Bestämmelsen skall då tillämpas dels på balansavtal som gäller då, dels på balansavtal som börjar gälla eller . En följd av bestämmelsen blir att den systemansvariga myndigheten inte bör ingå balansavtal med längre giltighetstid än till utgången av 2005. Det bör uppmärksammas att bestämmelsen i 7 kap. 5 § första stycket skall tillämpas från lagens ikraftträdande. Det innebär att balansavtalen, även om tillsynsmyndigheten inte godkänt metoderna, måste vara objek- tiva och icke-diskriminerande. Bestämmelserna om vissa tidsfrister för avgörande av ärenden tilläm- pas inte, enligt tionde punkten, i ärenden som anhängiggjorts före lagens ikraftträdande. 37.2 Förslaget till lag om ändring i ellagen (1997:857) 1 § I denna lag ges föreskrifter om elektriska anläggningar, om handel med el i vissa fall samt om elsäkerhet. Dessutom ges vissa föreskrifter om fjärrvärmeverksamhet. Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Ett antal bestämmelser om fjärrvärmeverksamhet införs nu i lagen. Med anledning av det införs nu andra meningen i paragrafen. 4 a § Med fjärrvärmeverksamhet avses i denna lag distribution i ett rör- ledningssystem av hetvatten eller annan värmebärare för uppvärmnings- ändamål, dock bara om verksamheten riktar sig till en obestämd krets av kunder inom ett visst geografiskt område. Produktionen av den värmebärare som distribueras i rörledningssyste- met ingår i fjärrvärmeverksamheten i den utsträckning som produktionen bedrivs av det företag som distribuerar värmebäraren. Paragrafen är ny och innehåller en definition av begreppet fjärrvärme- Produktion och distribution av fjärrvärme sker i korthet på följande Prop. 2004/05:62 sätt. I en värmeproduktionsanläggning, oftast kallad hetvattencentral, värms vatten upp. Detta hetvatten distribueras sedan i ett rörlednings- system till de byggnader som är anslutna till systemet. I byggnaden finns ett internt rörledningssystem med vatten. I eller invid byggnaden finns också en värmeväxlare. Där förs värmen i hetvattnet över till vattnet i husets interna rörledningssystem, varefter detta uppvärmda vatten distri- bueras till byggnadens olika delar för uppvärmning. Det hetvatten som i värmeväxlaren avgett sin värme återförs i rörledningssystemet till het- vattencentralen. Detta rörledningssystem är alltså slutet. Det allra vanligaste är att man använder vatten för att distribuera vär- men. Vattnet kallas i denna sin egenskap värmebärare. Det förekommer också att man använder ånga som värmebärare. De förhållanden som beskrivits täcks av första delen av definitionen som ges i första stycket. Definitionen innehåller dessutom en precisering som måste vara uppfylld för att en verksamhet skall omfattas av defini- tionen. Verksamheten måste nämligen rikta sig till en obestämd krets av kunder inom ett visst geografiskt område. Den viktigaste delen i precise- ringen är den första delen, dvs. att verksamheten måste rikta sig till en obestämd krets av kunder. Det vanliga är nämligen att man anlägger en hetvattencentral med vidhängande rörledningssystem och att kunder där- efter erbjuds att ansluta sina byggnader till fjärrvärmesystemet. Det står alltså kunderna fritt att själva avgöra om de vill ansluta sina byggnader till fjärrvärmesystemet. Det står också kunderna fritt att lämna systemet. Den andra delen av preciseringen, att det skall gälla kunder i ett visst geografiskt område, är bara ett förtydligande av närmast självklar art. Kunderna får nämligen betala för sin anslutning, varvid kostnaden ökar med avståndet från ledningssystemet. Därmed finns det ett visst avstånd från ledningssystemet, där det är ekonomiskt försvarbart att ansluta sig. Erbjudandet om fjärrvärme riktar sig därmed i praktiken all- tid till kunder i ett visst geografiskt område. Med denna definition faller en annan form av kollektiv uppvärmning utanför definitionen. Det är inte ovanligt att en hetvattencentral med vid- hängande rörledningssystem anläggs i anslutning till ett visst bostads- område. Syftet är då att värma upp husen i just detta område och någon rätt till anslutning för byggnader utanför området finns inte. Denna verk- samhet riktar sig alltså till en bestämd krets av kunder. Dessa anlägg- ningar är ofta mindre än sedvanliga fjärrvärmeanläggningar och ligger närmare de byggnader som skall uppvärmas. Denna uppvärmningsform benämns därför ibland närvärme. I andra stycket anges att även produktionen av värmebäraren ingår i fjärrvärmeverksamheten. Detta gäller dock bara i den utsträckning som distributören svarar för produktionen. Det förekommer nämligen att fjärrvärmeföretaget tar emot hetvatten från externa producenter. Det rör sig då vanligen om spillvärme från en industrianläggning. Produktionen av denna spillvärme ingår alltså inte i fjärrvärmeverksamheten. 4 b § Med kraftvärmeverk avses i denna lag en anläggning där el och värme kan produceras och där värmen, helt eller delvis, an- vänds i fjärrvärmeverksamhet. Paragrafen är ny och innehåller en definition av begreppet kraftvärme- El produceras i olika typer av kraftverk. En sådan typ är kondenskraft- Där upphettas vatten till ånga, som under stort tryck driver turbiner som i sin tur driver generatorn där elen produceras. turbinerna tas dess värmeinnehåll inte till vara, utan ångan släpps ut i luften eller ett vattendrag. En annan typ av kraftverk är kraftvärmeverk. produceras där på samma sätt men värmeinnehållet i ångan tas till Sedan ångan passerat turbinerna kondenseras den till hetvatten som förs ut i ett fjärrvärmenät. Det första ledet i definitionen är att el och värme kan produceras sam- Detta innebär att ett kraftvärmeverk omfattas av definitionen även om el och värme inte produceras vid varje givet tillfälle. räcker med att el och värme kan produceras . I praktiken är det också så att man ibland bara producerar el utan att ta till vara värmeinne- hållet i ångan eller bara producerar värme. Detta förhållande avspeglas också i andra ledet av definitionen, nämli- gen att värmen, helt eller delvis, används i fjärrvärmeverksamhet. Det bör också uppmärksammas att definitionen inte anger ett helt kraftvärmeverk utan en anläggning. Det förekommer att kraftvärmeverk har flera separata anläggningar, som är olika till sin tekniska utformning. Endast de anläggningar där el och värme kan framställas i samma pro- cess och där värmen tas till vara i fjärrvärmeverksamhet faller under de-