prop · GS03149 · 2005-04-04 00:00:00 — I promemorian föreslås att brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor skall vara subsidiärt i förhållande till den nya straffbestämmelsen och i promemorian saknas förslag om att den nya straffbestämmelsen skall vara subsidiär till smugglingslagen. Remissinstanserna: ifrågasätter starkt lämpligheten av att skapa ett för svenskt vidkommande helt nytt och i sitt slag egenartat skattebrott och avstyrker promemorians förslag. Resten av remissinstanser instämmer i eller har inget att erinra mot promemorians förslag, med tillägg av de synpunkter som redovisas i det följande. ombudsmän (), Kammarrätten i och vid påpekar att det råder en viss oklarhet om vilket maximistraff som föreslås beträffande grov olovlig befattning med obeskattade tobaksvaror i den nya 4 b § i skattebrotts- lagen (1971:69), eftersom det i lagtextförslaget är angivet fängelse medan det på andra ställen i promemorian anförs att straffmaximum för grovt brott skall vara fängelse . JO och fakulteten har utgått från att straffmaximum för det nya brottet skall vara fängelse . ifrågasätter varför inte det nya brottet skulle kunna införas som ett självständigt brott i lagen (1998:506) om punktskatte- kontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineral- oljeprodukter (LPK), men med de krav på uppsåt som gäller enligt skattebrottslagen. Även Riksåklagaren () förordar att straffbe- stämmelsen placeras i en annan lag än skattebrottslagen. RÅ anför vidare att en ny reglering bör undvika att skilda myndigheter handlägger ärenden beroende på om skatteundandraganden sker i trafik med andra medlemsländer eller vid import och hänvisar till 2 § första stycket 1 förordningen (1997:898) med instruktion för . () anser att de föreslagna ändringarna bör placeras i smugglingslagen och inte i skattebrottslagen, eftersom bestämmelserna är skrivna för tullen och redan återfinns i smugg- lingslagen. Enligt EBM är det vidare tveksamt om det uppstår kon- kurrens mellan skattebrottet och smugglingsbrottet i fall som dessa eftersom det inte blir fråga om tullbrott i dessa fall. EBM anser att resonemanget om konkurrensfrågor bör göras tydligare. anser att de föreslagna bestämmelserna hellre skulle införas i en helt ny separat lag, eftersom de skulle bli enklare för att tillämpa. anser vidare att en placering i LPK inte är det bästa alternativet då denna lag har en mer administrativ karaktär. vid ifrågasätter om det är lämpligt att det föreslagna brottet av sådan art placeras i skattebrottslagen och att en mer lämplig placering finns i någon annan närliggande författning som t.ex. LPK, lagen om tobaksskatt (1994:1563) eller möjligen smugglingslagen. EBM anser vidare att oavsett vilka varor som skall kunna förverkas bör det i lagtext klargöras att varorna omfattas av både förverkande och skattskyldighet, dvs. en skyldighet att trots förverkande betala punktskatten för varorna. EBM anser dessutom att det är svårt att se något skäl till att inte också mineralolja och alkohol skulle kunna förverkas om varorna varit föremål för skattebrott, eftersom det i princip är fråga om samma sorts harmoniserade punktskatter med samma gemenskapsrättsliga hantering och stora skattebortfall. EBM anser vidare att det hade varit önskvärt om förslaget hade belyst hur brotten olovlig befattning med (oskattade) tobaksvaror och skattehäleri förhåller sig till varandra och vid anför att det vore värdefullt om det kan belysas vilken roll bestämmelsen om penninghäleri kan spela i sammanhanget. Fakulteten ifrågasätter vidare om det är rimligt att knyta bedömningen avseende befattningsbrottets svårhetsgrad till det belopp som undandragits genom förbrottet. Fakulteten ifrågasätter vidare om förbrottets svårhet över huvud taget bör ha direkt genomslag vid bedömningen av befattningsbrottet och påpekar att en dylik konstruktion riskerar att slå mycket slumpvis med hänsyn till tillämpliga principer om uppsåtstäckning. vid frågar sig om lagstiftaren avser att det skall vara en uppräkning av straffbara för- faranden eller en exemplifiering av sådana och anför att konsekvensen av att straffskalan för grovt brott är blir att den som olovligen för in varorna i landet enligt LPK, döms mildare än den som handhar dem sedan de kommit in i landet. Fakulteten ifrågasätter vidare om efter- följande hantering är mer straffvärd än huvudbrottet eftersom den som försöker begå skattebrott avseende tobaksvarorna i vissa situationer inte kan straffas, medan den som planerar, förbereder eller försöker ta befatt- ning med samma varor, kan straffas eftersom skattebrott enligt 2 § skattebrottslagen inte är straffbelagt på försöksstadiet. påpekar att, enligt de föreslagna bestämmelserna om förverkande, det saknas en motsvarande bestämmelse avseende andra varor vars införande i landet har skett i strid mot dessa regler. Skälen för regeringens förslag Den nya straffbestämmelsens placering I föregående avsnitt har regeringen anfört att det skall införas en straff- bestämmelse om olovlig befattning med punktskattepliktiga varor. är var denna nya straffbestämmelse skall placeras. Vad som är aktuellt är alltså att utforma en straffbestämmelse som tar sikte på olovlig befattning med punktskattepliktiga varor på vilka skatt undandragits i något annat sammanhang än i samband med import. finns flera möjliga alternativ. Det ena alternativet är att komplettera brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor i 5 kap. 1 § lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter (LPK) med en bestämmelse om olovlig befattning med punktskattepliktiga varor. är att efter förebild av brottet olovlig befattning med smuggelgods i smugglingslagen införa en ny straffbestämmelse i skattebrottslagen av innebörden att den som tar befattning med punktskattepliktiga varor som varit föremål för skattebrott skall kunna fällas till ansvar för olovlig Remissinstanserna har gett olika alternativ till i vilken lag de nya straffbestämmelserna skall placeras. Flera remissinstanser har föreslagit att de skall placeras i smugglingslagen. Andra remissinstanser har ansett att lagen (1994:1563) om tobaksskatt är den lämpligaste lagen att införa aktuella straffbestämmelser i, medan andra har ansett att bestämmelserna skall införas i en helt ny separat lag. Den som uppsåtligen förflyttar punktskattepliktiga varor i strid med de gemensamma kraven på ledsagardokument, säkerhet m.m. och däri- genom ger upphov till fara för att en myndighets kontrollverksamhet avseende förflyttningen allvarligt försvåras, döms för olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor enligt bestämmelser i . inte sikte på om skatt undandragits och en straffbestämmelse om olovlig befattning skulle därför inte träffa punktskattepliktiga varor som förflyt- tats korrekt, men på vilka skatt ändå undandragits. Det är en brist. I promemorian som föregick detta lagstiftningsärende föreslogs att de nya straffbestämmelserna skulle införas i skattebrottslagen. instanser har ansett att en sådan åtgärd skulle leda till gränsdragnings- problem i och med att det i vissa situationer kan vara svårt att fastslå om de punktskattepliktiga varorna varit föremål för tullbrott eller skattebrott, och därmed även vilken myndighet som skall handlägga ärendet. Regeringen anser att det inte är motiverat att belasta skattebrottslagen med flera nya paragrafer för att reglera ett mycket smalt område. Regeringen har därför, mot bakgrund av vad som redovisats, ansett att det finns skäl att överväga om straffbestämmelserna bör införas i en Regeringen anser dock att vare sig smugglingslagen, lagen om tobaksskatt eller en helt ny lag vore lämplig för aktuella straffbestäm- Regeringen anser däremot att den numera naturligaste lösningen förefaller vara att de nya straffbestämmelserna införs som ett själv- Prop. 2004/05:149 ständigt brott i LPK, men med de krav på uppsåt som gäller enligt skatte- Detta ligger också i linje med vad har påpekat. Mot den ovan angivna bakgrunden bör således en ny straffbestäm- melse om olovlig befattning med punktskattepliktiga varor ta sikte på sådana varor som varit föremål för olovlig befattning. Det är en fördel om bestämmelsen kan utformas med ledning av straffbestämmelsen om olovlig befattning med smuggelgods, eftersom den bestämmelsen om- fattar varor som varit föremål för tullbrott. Rekvisiten för skattebrott är nämligen i allt väsentligt identiska med rekvisiten för tullbrott. Båda brotten är t.ex. konstruerade som s.k. farebrott. Med hänsyn till det nu sagda och till att syftet med en ny straffbestämmelse är att den straffrättsliga behandlingen skall vara lika oavsett i vilket sammanhang skatt undandras, bör en ny straffbestämmelse om olovlig befattning i LPK så långt möjligt utformas med ledning av straffbestämmelsen om olovlig befattning med smuggelgods. Den nya straffbestämmelsen bör tas in i LPK. Brottet bör rubriceras olovlig befattning med punktskatte- pliktiga varor. Vilka typer av skatteundandraganden skall det nya brottet omfatta? Problembeskrivningen i det här lagstiftningsärendet har främst kretsat kring skatteundandraganden i samband med att punktskattepliktiga varor förs in från andra medlemsländer. Det förekommer också, som konsta- teras tidigare, även om det är ganska sällsynt, att skatt undandras genom inhemska transaktioner. Där är alltså problemen långt ifrån lika stora. En straffbestämmelse om olovlig befattning med punktskattepliktiga varor som inte omfattar skattebrott som rör inhemska transaktioner skulle dock sannolikt anses som diskriminerande enligt gemenskapsrätten. För att straffbestämmelsen inte skall riskera att ifrågasättas på den grunden och eftersom regeringen bedömer att straffbestämmelsen även kommer att få betydelse för bl.a. inhemska illegala transaktioner med alkoholvaror, bör bestämmelsen vara generell dvs. inte bara omfatta punktskattepliktiga varor som varit föremål för skattebrott i samband med en införsel från ett annat medlemsland utan även omfatta sådana varor på vilka skatt undandragits genom inhemska transaktioner. Den nya straffbestämmelsen tar sikte på samtliga harmoniserade punktskattepliktiga varor och den bör därför bara vara tillämplig på alko- hol-, och tobaksvaror liksom på mineraloljeprodukter som varit föremål för ett skattebrott som rör skatt enligt lagen (1996:1564) om alkoholskatt (LAS), lagen (1994:1563) om tobaksskatt (LTS) och lagen (1994:1776) om skatt på energi (LSE). Om punktskatt redovisats, men inte mer- värdesskatt, skall bestämmelsen alltså inte vara tillämplig. Det är dock sällsynt att punktskatt redovisas men inte mervärdesskatt. Att bestäm- melsen endast omfattar punktskatt lär därför få mycket liten praktiskt betydelse. I tidigare avsnitt anförs att en ny straffbestämmelse om olovlig befattning med punktskattepliktiga varor så långt möjligt bör utformas med ledning av straffbestämmelsen om olovlig befattning med smuggelgods i 12 § I den bestämmelsen finns en uttömmande uppräkning av vilka förfaranden som är straffbara. Det straffbara området omfattar emballering, transport, förvaring, döljande, bearbetning, förvärv, över- låtelse och upplåtelse av panträtt. Motsvarande bör också gälla enligt den nya straffbestämmelsen, dock med ett undantag. Med hänsyn till vilka varor som detta avser att omfatta, saknas det nämligen skäl att låta det straffbara området omfatta upplåtelse av panträtt. Vad som är straffbart enligt den nya bestämmelsen är alltså att emballera, transportera, förvara, dölja, bearbeta, förvärva eller överlåta punktskattepliktiga varor som varit föremål för skattebrott. Andra förfaranden, som t.ex. konsumtion, är De angivna straffbara förfarandena är alltså en upp- räkning av vilka förfaranden som omfattas och således inte, som vid har ifrågasatt, en exempli- fiering av sådana förfaranden. Eftersom transport och förvaring skall utgöra straffbara förfaranden kommer personer som transporterar eller lagrar punktskattepliktiga varor på vilka punktskatt undandragits att kunna fällas till ansvar. skatteundandragandet organiserat innebär det att ansvar kan utdömas i varje led av brottsligheten och inte som bara för själva skatte- Att överlåtelse ingår bland de straffbara förfarandena innebär att näringsidkare, t.ex. tobakshandlare, innehavare av s.k. ser- vicebutiker m.m., som säljer t.ex. cigaretter på vilka tobaksskatt undandragits kommer att kunna fällas till ansvar. Detta kommer även att gälla bl.a. näringsidkare som t.ex. säljer rödmärkt finsk olja i . Allmänna principer om uppsåt skall gälla. Uppsåtet skall omfatta både själva befattningen och att de punktskattepliktiga varorna varit föremål Den som uppsåtligen tar befattning med varor som varit föremål för tullbrott döms för olovlig befattning med smuggelgods till böter eller fängelse i högst . Den som på annat sätt än muntligen uppsåtligen bl.a. lämnar oriktig uppgift till myndighet och därigenom ger upphov till fara för att skatt undandras det allmänna, döms för skattebrott till fängelse i högst . Den som uppsåtligen i strid med bestämmelserna om bl.a. ledsagardokument och säkerhet, förflyttar punktskattepliktiga varor döms för olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor till fängelse i högst . Straffskalorna beträffande brott av normalgraden för olovlig befattning med smuggelgods, skattebrott och brottet olovlig förflyttning av punkt- skattepliktiga varor är desamma förutom att det i straffskalan för olovlig befattning med smuggelgods dessutom ingår bötesstraff. som den nya straffbestämmelsen så långt som möjligt är utformad med ledning av straffbestämmelsen om olovlig befattning med smuggelgods, bör straffskalan för olovlig befattning med punktskattepliktiga varor vara densamma som för olovlig befattning med smuggelgods, dvs. böter eller fängelse i högst . Även den som inte insåg att de punktskattepliktiga varorna varit före- mål för skattebrott bör kunna fällas till ansvar för brott. Det mått av oaktsamhet som bör krävas i dessa fall är att gärningsmannen hade skälig anledning att anta att de punktskattepliktiga varorna varit föremål för skattebrott. För oaktsamhetsbrott är det tillräckligt med böter. Detta stämmer överens med vad som gäller enligt 12 § andra stycket smugg- lingslagen. I likhet med vad som gäller i fråga om olovlig befattning med smuggelgods, men till skillnad från vad som gäller i fråga om olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor, bör ansvar inte dömas ut om gärningen är ringa. Detta gäller oavsett om fråga är om ett oaktsamhets- brott eller ett uppsåtligt brott. Exempelvis vid oaktsamma brott bör inte hantering av små kvantiteter föranleda straffansvar. Vad som bör avses med ringa fall berörs närmare i författningskommentaren. I olika sammanhang har bl.a. illegal införsel av cigaretter och mineral- olja pekats ut som brottsområden där brottsligheten ofta är organiserad. För olovlig befattning med smuggelgods finns en särskild straffskala för grova brott, fängelse i lägst och högst . Vid be- dömningen av om brottet är grovt skall enligt 13 § andra stycket smugglingslagen hänsyn bl.a. tas till om gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning. Denna kvalifikationsgrund tar primärt sikte på den s.k. organiserade brotts- ligheten (prop. 1999/2000:124 s. 145). Motsvarande kvalifikationsgrund finns för övrigt i bestämmelsen om grovt skattebrott i 4 § skatte- brottslagen. Eftersom den illegala införseln av punktskattepliktiga varor ofta är organiserad bör det mot den nu angivna bakgrunden finnas en särskild straffskala för grov olovlig befattning med punktskattepliktiga varor. Förutom den redan nämnda kvalifikationsgrunden bör vid bedömningen av om brottet är grovt hänsyn även tas till om gärningen avsett befattning med varor som varit föremål för brott varigenom skatt eller avgift till mycket betydande belopp har undandragits det allmänna eller felaktigt återbetalats eller tillgodoräknats någon. Sistnämnda kvali- fikationsgrund beaktas även vid bedömningen av om en olovlig befatt- ning med smuggelgods skall anses som grov. Vad gäller brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor är straffskalan för grova brott fängelse i lägst och högst . I propositionen Straffrättsliga sanktioner mot överträdelser av för alkohol, tobak och mineralolja (prop. 2002/03:10) anges att den straffbestämmelsen utformats delvis med brottet för- svårande av skattekontroll som förebild (10 § skattebrottslagen). Enligt angiven proposition innebär det att straffskalan för grovt brott bör motsvara den straffskala som gäller för brottet försvårande av skatte- kontroll, nämligen fängelse i lägst och högst . Eftersom det beträffande brottet försvårande av skattekontroll inte anges några särskilda kriterier för grovt brott, anser regeringen i samma proposition att denna ordning bör gälla även beträffande den nya straffbestämmelsen. Några typiska försvårande omständigheter pekas alltså inte ut, utan i stället skall en helhetsbedömning av samtliga omständigheter vara avgörande för brottets rubricering (s. 69). De båda brotten grov olovlig befattning med punktskattepliktiga varor och grov olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor kommer att finnas i LPK. Det först nämnda brottet kan begås av en gärningsman efter det att en annan gärningsman har begått brottet grov olovlig för- flyttning av punktskattepliktiga varor. För att inte de olika gärningarna skall bedömas på olika sätt när det är fråga om grova brott, vilket i har påpekat, bör straffskalan för det nya brottet överensstämma med den straffskala som redan gäller för brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor, nämligen fängelse i lägst och högst . vid har ifrågasatt dels om det är rimligt att knyta bedömningen avseende befattningsbrottets svårhets- grad till det belopp som undandragits genom förbrottet, dels om för- brottets svårhet över huvud taget bör ha direkt genomslag vid bedöm- ningen av befattningsbrottet och har påpekat att en dylik konstruktion riskerar att slå mycket slumpvis med hänsyn till tillämpliga principer om uppsåtstäckning. Avsikten är att endast de varor som varit föremål för brottet olovlig befattning med punktskattepliktiga varor skall ha betydelse vid denna bedömning. Det innebär att bedömningen skall utgå från den skatt som undandragits beträffande dessa varor. Regeringen anser att det är lämpligt att denna omständighet skall kunna läggas till grund för bedömningen om brottet är att anses som grovt. Den nya straffbestämmelsens förhållande till andra brott I 1 § andra stycket 1 skattebrottslagen föreskrivs att lagen inte är tillämplig på gärningar som är belagda med straff i lagen (2000:1225) om straff för smuggling (smugglingslagen). Fråga är i stället om konkurrens mellan den här nya straffbestämmelsen i lagen (1998:506) om punkt- skattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter (LPK) och andra brott som helt eller delvis straff- belägger samma gärningar, exempelvis olovlig förflyttning av punkt- skattepliktiga varor enligt 5 kap. 1 § LPK och olovlig befattning med smuggelgods i 12 § smugglingslagen kan uppkomma. En redogörelse för när smugglingslagen är tillämplig och inte skattebrottslagen finns i avsnitt 5.1. Den som förflyttar punktskattepliktiga varor i strid med gällande regler om ledsagardokument, säkerhet, anmälan och bevis om ställd säkerhet och därigenom ger upphov till fara för att en myndighets kontroll- verksamhet avseende förflyttningen allvarligt försvåras döms enligt 5 kap. 1 § LPK för olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor till fängelse i högst . Brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor är subsidiärt i förhållande till brott enligt smugglingslagen, men inte till brott enligt skattebrottslagen. Ansvar kan alltså dömas ut för både skattebrott och olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor. Att ansvar skall dömas ut för båda brotten motiverades med att brotten omfattade olika gärningsmoment och att det rör sig om två brott med delvis olika syften och tillämpningsområden (prop. 2002/03:10 s. 62, 63, 112 och 113). Brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor omfattar för- flyttningar in till från andra EU-länder och förflyttningar ut från landet samt förflyttningar inom landet. Som anges i avsnitt 8 kan ett skattebrott som rör införsel av punktskattepliktiga varor från andra EU- länder numera fullbordas redan i samband med införseln. En förutsättning för att ett skattebrott skall vara fullbordat redan i samband med införseln är att deklaration skall lämnas senast i samband med den skattepliktiga händelsen, dvs. införseln eller påbörjandet av leveransen från det andra EU-landet. Denna tidiga deklarationstid gäller bl.a. för s.k. övriga skattskyldiga som inte ställt säkerhet för skattens betalning. I fall där ett skattebrott fullbordas redan i samband med införseln till finns det därför ofta även grund att döma ut ansvar för olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor. Den som transporterar varorna efter införseln kan fällas till ansvar enligt den nya straffbestämmelsen om olovlig befattning med punktskattepliktiga varor. Konkurrens kan alltså uppkomma mellan den nya straffbestämmelsen och brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor, dvs. att den transport som sker av varorna efter införseln kan innebära att man gör sig skyldig till olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor och det brott som föreslås olovlig befattning med punktskattepliktiga varor. Eftersom båda brotten i princip straffbelägger samma gärningsmoment, dvs. förflyttningen av de punktskattepliktiga varorna, bör ansvar inte dömas ut för båda brotten. Straffskalan för de båda brotten olovlig befattning med punktskattepliktiga varor och olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor skiljer sig åt. Om brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor anses som ringa, döms till böter medan om motsvarande bedömning görs beträffande brottet olovlig befattning med punktskattepliktiga varor, skall inte dömas till ansvar. Mot bakgrund härav bör den nya straffbestämmelsen i 5 kap. 1 a § LPK göras subsidiär till brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor. Det bör därför föreskrivas i 5 kap. 1 a § LPK att ansvar för olovlig befattning med punktskattepliktiga varor inte skall gälla om ansvar kan utdömas enligt 5 kap. 1 § LKP om olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor. Eftersom brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor enligt 5 kap. 1 § LPK inte skall dömas ut om samma gärning är belagd med straff enligt smugglingslagen, bör på motsvarande sätt införas en subsidiaritetsklausul beträffande brottet olovlig befattning med punktskattepliktiga varor och gärningar som är belagda med straff enligt smugglingslagen. Mot bakgrund härav förslås alltså att straff för brottet olovlig befattning med punktskattepliktiga varor inte skall dömas ut om samma gärning är belagd med straff enligt smugglingslagen. Den som tillhandahåller cigaretter till försäljning på annat sätt än i originalförpackning försedd med särskild märkning med uppgift om detaljhandelspriset döms enligt 6 § LTS till böter eller fängelse . Den nya straffbestämmelsen om olovlig befattning med punktskattepliktiga varor omfattar överlåtelser av bl.a. tobaksvaror som varit föremål för skattebrott. Bestämmelsen omfattar även förvaring av sådana tobaksvaror. Det nu sagda innebär att konkurrens kan uppkomma mellan brott enligt 6 § LTS och den nya straffbestämmelsen. Skydds- objekten för brottet enligt 6 § LTS och det nya brottet ligger nära varandra. Mot bakgrund av att det nya brottet har en strängare straffskala bör det enligt regeringens mening i konkurrenssituationer enbart dömas för olovlig befattnings med punktskattepliktiga varor, dvs. döma i lagkonkurrens. Konkurrens kan även uppkomma i förhållande till 27 § tobakslagen (1993:581).