prop · GT0351 · 2005-11-30 00:00:00 — Beslut som har meddelats före ikraftträdandet av den nya lagen bör emellertid följa äldre bestämmelser om överklagande. 7.1Förslaget till lag om transport av farligt gods I paragrafen klargörs lagens övergripande syfte, som är av skadeförebyg- gande karaktär. Därigenom verkar lagen även olycks- och brottsförebyg- gande. Genom att framhålla att lagen är avsedd att motverka även obehö- rigt förfarande med godset skapas en koppling till de brottsförebyggande bestämmelserna om transportskydd. Transportskydd definieras i 6 § den nya lagen. Se mer om begreppet obehörigt förfarande i författningskom- mentaren till den bestämmelsen. Lagen syftar till att verka förebyggande till motverkande av såväl ab- strakt som konkret fara för skada samt till begränsande av faktiskt upp- kommen skada. Uttrycket förebygga, hindra och begränsa är avsett att omfatta samtliga dessa aspekter på regelverkets förebyggande karaktär. Normalt torde det inte vara några svårigheter att fastställa vad som ut- gör skador på liv, hälsa, miljö eller egendom. Skador på miljön omfattar naturligen utsläpp och liknande störningar. Se vidare under avsnitt 5.2. Första stycket har en motsvarighet i 8 § LFG men har omarbetats i för- hållande till den tidigare lydelsen. I bestämmelsen uttrycks lagens all- männa aktsamhetsregel, som innebär att den som transporterar farligt gods eller lämnar farligt gods till någon annan för transport skall vidta de skyddsåtgärder och de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att före- bygga, hindra och begränsa att godset, genom transporten eller genom obehörigt förfarande med godset vid transport på land, orsakar sådana skador på liv, hälsa, miljö eller egendom som beror på godsets farliga egenskaper. Paragrafen har utformats med beaktande av bestämmelsen i 1 § om lagens syfte. Kraven enligt den allmänna aktsamhetsregeln gäller för den som transporterar farligt gods eller lämnar farligt gods till någon annan för transport. De som transporterar farligt gods utgörs av såväl dem som står bakom transporten såsom verksamhetsutövare som dem som i någon del faktiskt utför transporten. Således gäller den allmänna aktsamhetsregeln för samtliga i transporten inblandade personer, såväl juridiska som fysis- ka, såvitt avser deras delaktighet. Personkretsen av dem som är delaktiga i transporten avgränsas genom definitionen av transport i 3 § och innefat- tar dem som t.ex. lastar, förpackar och fyller förpackningar, transportme- del och andra transportanordningar, om åtgärden är ett led i förflyttning- en av det farliga godset. Vidare gäller den allmänna aktsamhetsregeln för den som lämnar gods till någon annan för transport, vilket är en åtgärd som är hänförlig till förberedelsestadiet inför transporten. Se ytterligare om begreppet att lämna farligt gods till någon annan för transport i för- fattningskommentaren till 11 §. Begreppen transport och farligt gods definieras i 3 och 5 §§ den nya lagen, se författningskommentaren till dessa bestämmelser samt avsnitt 5.3. Godsets skadeverkningar kan ha sin grund i olyckor eller obehörigt förfarande med godset. Begreppet obehörigt förfarande behandlas under författningskommentaren till 6 § samt i avsnitt 5.3. I enlighet med defini- tionen i 6 § kallas de åtgärder som skall vidtas till förebyggande av ska- dor till följd av obehörigt förfarande med det farliga godset vid transport på land för transportskydd. Se även om transportskydd i avsnitt 5.6. De grundläggande och övergripande skyldigheterna beträffande transport- skyddet framgår av den nu aktuella paragrafen. Försiktighetsmått är ett vidare begrepp än skyddsåtgärder och innefat- tar därför de skyddsåtgärder som måste vidtas enligt paragrafen. Sådana skyddsåtgärder och försiktighetsmått kan vara av olika slag beroende på om avsikten är att motverka skador till följd av olyckor eller till följd av obehörigt förfarande med godset. Skyddsåtgärder och försiktighetsmått som kan komma ifråga under lagen på grund av risken för olyckor kan utgöras av t.ex. rent tekniska åtgärder eller metodval i fråga om transpor- ternas utförande, transportmedlens beskaffenhet och utrustning samt för- packning och övrig hantering av det farliga godset. Även lämnande av information, t.ex. i form av märkning av det gods som transporteras, kan omfattas av den allmänna aktsamhetsregeln. En bedömning av vad som krävs måste ske mot bakgrund av de omständigheter som föreligger i varje särskilt fall. Sådana skyddsåtgärder och försiktighetsmått som enligt paragrafen kan behöva vidtas såsom transportskydd, dvs. på grund av risken för obehörigt förfarande med godset, kan vara t.ex. krav på säkerhetsåtgärder för områden där farligt gods förvaras tillfälligt i samband med transport, krav på särskild säkerhetsutbildning samt krav på innehav av legitima- tion. Vidare skall i samband med transporter av vissa typer av farligt gods en skyddsplan upprättas. Enbart sådana skyddsåtgärder och försiktighetsmått som är påkallade på grund av skaderisker som är förknippade med godsets farliga egen- skaper behöver vidtas enligt paragrafen. Som ett exempel kan nämnas att säkerhetsarrangemangen kring lastningen av förpackat farligt gods kan vara otillräckliga på sådant sätt att det finns risk för klämskador hos de inblandade. Detta är emellertid typiskt sett inte skador som är förknippa- de med godsets farliga egenskaper på så sätt att den allmänna aktsam- hetsregeln i den nya lagen om transport av farligt gods kan anses tillämp- lig. Genom första stycket andra meningen lyfts aktsamhetskravet beträf- fande användningen av transportmedel, förpackningar och andra trans- portanordningar särskilt fram. Genom bemyndigandena i 20 § kan reger- ingen eller behörig transportmyndighet föreskriva om ytterligare krav i detta avseende. Paragrafens andra stycke motsvarar 7 § LFG. Genom denna regel slås en i förhållande till lagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen absolut aktsamhetsregel fast. Både den allmänna och den absoluta aktsamhetsregeln är straffsank- tionerade, se 16 § och avsnitt 5.8. Se vidare under avsnitt 5.2. 3 och 4 §§ Paragraferna motsvarar 1 och 3 §§ LFG. Se allmänt om definitionerna i avsnitt 5.3. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 2 § LFG men har reviderats i enlig- het med den uppräkning som framgår av FN-rekommendationerna. Be- myndigandet i 20 § andra stycket 1 ger regeringen eller behörig trans- portmyndighet möjlighet att utfärda föreskrifter om klassificering av det farliga godset. Se vidare under avsnitt 5.3. Paragrafen innehåller definitionen av transportskydd. Sådant skydd har ett förebyggande syfte gentemot obehöriga förfaranden som riktas mot godset och de skador som kan följa på sådana handlingar. Med obehörigt förfarande avses således handlingar med eller mot godset som strider mot hur transporten är avsedd att genomföras och som till sin natur är oegent- liga. Sådana handlingar torde i princip alltid ha ett brottsligt inslag. I be- greppet obehörigt förfarande innefattas alltså straffbelagda gärningar av skilda slag, t.ex. stöld av godset samt flera av de gärningar som kan utgö- ra terroristbrott enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Se vidare avsnitt 5.6 om transportskydd. Bestämmelsen har utformats med den allmänna aktsamhetsregeln i 2 § första stycket som utgångspunkt. Vad beträffar innebörden av de enskil- da rekvisiten kan hänvisas till författningskommentaren till den bestäm- melsen samt avsnitt 5.2. Se vidare under avsnitt 5.3. Paragrafen anger lagens allmänna tillämpningsområde. Genom att förbe- redelse inför transport nämns särskilt framgår att lagen tillämpas på hela transportkedjan. Med förberedelse avses t.ex. etikettering, märkning, klassificering, överlämnande av godset till annan för transport och upp- rättande av transporthandlingar. Eftersom lagen även är tillämplig på förberedelser inför transport kan föreskrifter om t.ex. transportabla tryckbärande anordningar meddelas med stöd av 20 §. I motsats till vad som gäller enligt LFG skall den nya lagen om trans- port av farligt gods tillämpas parallellt med lagen (1984:3) om kärntek- nisk verksamhet och strålskyddslagen (1988:220) samt med stöd av dessa lagar meddelade föreskrifter eller villkor. Se vidare under avsnitt 5.3. Det hittillsvarande generella undantaget i 3 § FFG för Försvarsmaktens och transporter på land av brandfarliga och ex- plosiva varor som grundat sig på 6 § LFG skall tas bort. Föreva- rande paragraf räknar upp de undantag för Försvarsmaktens transportme- del som fortsättningsvis skall gälla. I 2 § tillträdesförordningen (1992:118) definieras begreppen örlogsfartyg och stridsfordon. Vidare görs där en distinktion mellan militära transportflygplan och militära stridsflygplan, medan det senare begreppet definieras närmare. Den in- nebörd de nämnda transportmedlen har enligt tillträdesförordningen bör vara vägledande för uttolkningen av undantagens omfattning enligt före- varande paragraf. Se vidare under avsnitt 5.4. I samband med höjd beredskap skall lagen inte tillämpas på Försvars- maktens och transporter för de väpnade styr- korna. Även sådana transportmedel som Försvarsmakten vid höjd bered- skap rekvirerar med stöd av förfogandelagen (1978:262) omfattas av un- dantaget i paragrafen. Se vidare under avsnitt 5.4. Paragrafen motsvarar 4 § första stycket LFG. Tillämpningsområdet för lagen såvitt avser fartyg och luftfartyg behålls alltså oförändrat. Förbe- hållet rörande tillämpligheten i utlandet av lagen har sin grund i att den svenska lagstiftningen kan komma att konkurrera med ett annat lands lagstiftning. Vilket lands lag som skall tillämpas i sådana fall får bedö- mas enligt folkrättsliga regler och grundsatser. Första stycket motsvarar 10 a § LFG. Kravet på att ha säkerhetsrådgivare omfattar varje fysisk och juridisk person, inklusive myndigheter, som bedriver transportverksamhet med farligt gods enligt lagen. Med uttryck- et den som till någon annan lämnar farligt gods för transport avses en- bart den som lämnar godset för transport. Således skall uttrycket skiljas från det avsändarbegrepp som genom en lagändring (prop. 2001/02:158, bet. 2001/02:FöU10, rskr. 2001/02:261) utmönstra- des ur LFG. Andra stycket motsvarar del av 10 b § LFG med den ändringen att sä- kerhetsrådgivaren skall verka för att skador, dvs. inte olyckor, förebyggs. Därmed innefattas de uppgifter som säkerhetsrådgivare kan ha enligt de nya reglerna om transportskydd. Tillägget att säkerhetsrådgivaren arbetar under företagsledningens ansvar har tillkommit i syfte att framhålla före- tagsledningens ansvar för transporter av farligt gods. Detta har gällt även tidigare men inte framgått av själva lagtexten. Jfr författningskommenta- ren till 2 § samt avsnitt 5.8 om säkerhetsrådgivares straffrättsliga ansvar. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan med stöd av 20 § andra stycket 14 den nya lagen meddela föreskrifter om säker- hetsrådgivare och undantag från kravet på säkerhetsrådgivare. Se vidare under avsnitt 5.5. Paragrafens första stycke motsvarar 11 § LFG. Av stycket framgår att regeringen utser tillsynsmyndigheterna. Andra stycket är nytt och innehåller en bestämmelse om allmänt hän- synstagande vid tillsynsmyndigheternas genomförande av tillsynsverk- samheten. Det är angeläget att verksamheten hos den som är utsatt för tillsyn påverkas i så liten utsträckning som möjligt. Som exempel kan nämnas att tillsyn avseende samma förhållanden under en och samma transport om möjligt bör undvikas. Se vidare under avsnitt 5.7. Del av första stycket första meningen samt andra och tredje styckena motsvarar 12 § LFG. I första stycket första meningen klargörs att till- synsmyndigheterna har rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen som används även inför transport. Därmed har förtydligats att rätten till tillträde omfattar även sådana utrymmen som används vid för- beredelser inför transport, jfr lagens tillämpningsområde i 7 §. Genom ett tillägg, som är nytt, klargörs att även sådana transportmedel, förpack- ningar och andra transportanordningar som inte behöver ha särskild märkning eller som saknar föreskriven märkning kan bli föremål för till- syn. Detta innebär att tillsynsmyndigheternas rätt till tillträde inte är be- roende av förekomsten av märkning eller märkningens förenlighet med gällande krav. Tillsynsmyndigheternas rätt till tillträde till utrymmen, transportanord- ningar, etc. enligt förevarande paragraf medför inte någon rätt till tvång för att stanna och bereda sig tillträde till fordon etc. För det fall dylikt våld blir nödvändigt kan tillsynsmyndigheterna påkalla hjälp från polis- myndigheterna, som under de förutsättningar som anges i polislagen (1984:387) har befogenheter att utöva sådant tvång. Första stycket andra meningen är ny och har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Den införs för att tjänstemän vid den tillsyns- myndighet som regeringen utser i den nya förordningen om transport av farligt gods skall få befogenhet att stoppa fordon för kontroll. Avsikten är att kustbevakningstjänstemän skall ha denna befogenhet. Motsvarande rätt för en polis regleras i 22 § polislagen (1984:387). Möjligheten att stoppa ett fordon är kopplad till behovet av att utöva tillsyn. Därigenom framgår att befogenheten enbart kan utövas inom myndighetens tillsyns- område. Vad beträffar tillsynsområde, se avsnitt 6.2.1. Se vidare under avsnitt 5.7. Paragrafen motsvarar 13 § LFG med den förändringen att kravet på up- penbarhet för behovet av ett föreläggande eller förbud tagits bort. Se vi- dare under avsnitt 5.7. Regleringen för polismän enligt paragrafen motsvarar 26 § FFG. Be- stämmelsen bör finnas i lagen på grund av åtgärdens ingripande karaktär. Befogenheten enligt paragrafen för en tjänsteman vid den tillsynsmyn- dighet som regeringen bestämmer enligt 13 § första stycket andra me- ningen är ny och får utövas inom myndighetens tillsynsområde under samma förutsättningar som polismän har rätt att hindra fortsatt transport på väg. Paragrafen har i denna del i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Avsikten är att kustbevakningstjänstemän skall ha nämnda befogenhet. Vad beträffar tillsynsområde, se avsnitt 6.2.1. Rätten att hindra fortsatt transport gäller transporter från hamnar. Därigenom framgår att det för befogenhetens utövande saknar betydelse om den vi- dare transporten skall ske med land- eller sjötransport. Vad beträffar be- greppet hamn, se författningskommentaren till förslaget till lag om änd- ring i lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning, avsnitt 7.2. För det fall misstanke om brott mot den nya lagen om transport av far- ligt gods föreligger skall en kustbevakningstjänsteman enligt förslaget till lag om ändring i lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning (se avsnitt 7.2) ha möjlighet att tillgripa de straff- processuella tvångsmedel som framgår av denna lag och polislagen (1984:387). I sådana fall som inte omfattas av denna paragraf men där transporten av farligt gods ändå är så bristfällig ur säkerhetssynpunkt att den inte bör fortsätta har tillsynsmyndigheterna beträffande samtliga transportslag de möjligheter att använda förelägganden och förbud som framgår av 14 § i lagen. Se vidare under avsnitt 5.7. Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar och motsvarar i vis- sa delar 16 § LFG. Genom första stycket straffbeläggs överträdelser av den allmänna akt- samhetsregeln i 2 § första stycket den nya lagen. En redogörelse för den närmare innebörden av de olika rekvisiten i den allmänna aktsamhetsre- geln framgår av författningskommentaren till 2 § samt avsnitt 5.2. stämmelsen är med nödvändighet allmänt hållen, vilket av rättssäkerhets- Prop. 2005/06:51 skäl bör föranleda en restriktiv tolkning vid bedömningar av det straffba- I syfte att avgränsa det område som kriminaliseras skall gärningen ha begåtts med uppsåt eller av grov oaktsamhet. En omständighet som kan bidra till att gärningen anses ha begåtts uppsåtligen eller att oaktsamhe- ten bedöms som grov är att beteendet omfattas av ett föreläggande eller förbud, som inte följts. I avsnitt 5.2. berörs förhållandet mellan den allmänna aktsamhetsre- geln och bl.a. enskilda säkerhetsföreskrifter. Där framgår hur enskilda säkerhetsföreskrifter m.m. kan vara av betydelse vid bedömningen av såväl det aktsamhetskrav som måste iakttas som den oaktsamhet en gär- ningsman uppvisat. Genom andra stycket straffbeläggs överträdelser av lagen i övrigt samt de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Detta omfattar de myndighetsföreskrifter som innehåller i det närmaste all materiell regler- ing på farligt gods-området, rörande såväl förberedelsestadiet inför trans- porten som själva transporten. En förutsättning enligt 2 § andra stycket för att straffbarhet skall inträda är dock att transporten av det farliga god- set har påbörjats. Gärningen skall ha begåtts uppsåtligen eller av oakt- samhet. I två särskilda punkter regleras andra styckets förhållande till paragrafens första stycke. Enligt första punkten skall ansvar inte dömas ut enligt andra stycket om ansvar kan dömas ut enligt första stycket. Det innebär att i de fall förutsättningarna för straffansvar är uppfyllda enligt såväl paragrafens första som andra stycke har brott mot den allmänna aktsamhetsregeln enligt första stycket företräde. Enligt andra stycket andra punkten skall ansvar dömas ut enbart om överträdelsen avser an- nan föreskrift än 2 § första stycket den nya lagen, dvs. den allmänna akt- samhetsregeln. Tredje stycket upptar en särskild straffskala för ringa brott. Fjärde stycket första punkten undantar säkerhetsrådgivare från straff- rättsligt ansvar vid utförandet av de uppgifter som åligger säkerhetsråd- givare. Ansvaret för att tillämpliga säkerhetsbestämmelser följs ligger i stället på företagsledningen. När den som är säkerhetsrådgivare vidtar åtgärder som ligger utanför sysslan som säkerhetsrådgivare omfattas han eller hon inte av undantaget. Om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda kan han eller hon då göras straffrättsligt ansvarig för sina handlingar. Denna situation kan uppkomma t.ex. för den som är anställd i ett företag dels som säkerhetsrådgivare, dels för att utföra andra uppgifter. Fjärde stycket andra punkten innebär att ansvar inte skall utdömas om gärningen är belagd med strängare straff i angivna författningar. Fjärde stycket tredje punkten har införts med anledning av Lagrådets synpunkter. Den innebär att ansvar inte skall utdömas om gärningen ut- gör överträdelse av ett föreläggande eller förbud som förenats med vite. Se vidare under avsnitt 5.8. Paragrafen motsvarar med vissa ändringar och tillägg 27 och 28 §§ FFG. Ändringarna och tilläggen behandlas närmare i avsnitt 5.9. Paragrafen motsvarar 29 § FFG. Möjligheten att förordna om att ett beslut skall gälla även om det överklagas bör användas endast i undantagsfall. Det skall således i det konkreta fallet föreligga ett verkligt behov av ett sådant förordnande. Vid bedömningen av detta behov måste konsekvenserna för den enskilde be- aktas. Detta får i förekommande fall vägas mot riskerna med fortsatt transportverksamhet utan iakttagande av gäl- lande säkerhetskrav. Se vidare under avsnitt 5.9. Paragrafen motsvarar 17 § LFG med tillägg för sådana uppgifter som rör transportskydd. Bestämmelsens utformning har ändrats i förhållande till LFG, dock utan att någon saklig ändring är avsedd förutom beträffande tillägget om transportskydd. Regeln tar sikte på privat verksamhet. För det allmännas verksamhet föreslås en kompletterande bestämmelse i 5 kap 2 § sekretesslagen (1980:100), se författningskommentaren till den bestämmelsen, avsnitt 7.3. Motsvarande regler om tystnadsplikt finns beträffande sjöfarten i lagen (2004:487) om sjöfartsskydd. Se vidare under avsnitt 5.6.3. I paragrafen har samlats de bemyndiganden som finns i olika para- grafer i LFG. Paragrafen är avsedd att täcka in samtliga de bestämmelser som omfat- tas av bilagorna till ADR samt RID, IMDG-koden och ICAO-TI och som därmed med nödvändighet kommer att omfattas av myndighetsföreskrif- ter. En viss språklig anpassning har skett till terminologin i de internatio- nella regelverken. Bemyndigandet att meddela föreskrifter om skyddsåt- gärder och försiktighetsmått i övrigt (punkt 17) har anpassats efter hur dessa begrepp används i lagen i övrigt, se främst 2 § första stycket. I förtydligande syfte har bemyndigandet att meddela föreskrifter om transporthandlingar och skriftliga instruktioner (punkt 4) tillkommit i förhållande till LFG. Även rätten att utfärda föreskrifter om utbildning och att överlämna till någon enskild att utföra sådan examination som kan krävas enligt de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen (punkt 13) är ny. Med enskild avses den betydelse som begreppet har i förvaltningslagen (1986:223), dvs. det inbegriper inte bara enskilda indi- vider utan också företag, organisationer och andra privaträttsliga subjekt. Ett uttryckligt bemyndigande har vidare tillkommit om föreskriftsrätten på det nya området transportskydd (punkt 15), se vidare under avsnitt 5.6. Kravet i 9 § LFG på att de föreskrifter som meddelas med stöd av den paragrafen skall vara erforderliga ur transportsäkerhetssynpunkt har ut- gått. Det har ersatts med ett generellt krav i tredje stycket förevarande paragraf på att föreskrifter och beslut som meddelas med stöd av lagens bemyndiganden måste vara förenliga med lagens syfte. Detta gäller dock inte beslut och föreskrifter som rör undantag från lagens bestämmelser, eftersom sådana undantag i särskilda fall kan vara föranledda av andra Prop. 2005/06:51 tungt vägande hänsyn. 7.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervak- ning I paragrafen läggs ett nytt fjärde stycke till avseende transport av farligt gods. Därigenom görs lagen tillämplig även på brott mot bestämmelserna i den nya lagen om transport av farligt gods. Enligt det nya stycket till- lämpas lagen om medverkan vid polisiär övervakning när bedriver tillsyn till havs och i kustvattnen, i och samt i hamnar. Lagen om medverkan vid polisiär övervakning i öv- rigt gäller den övervakning bedriver bl.a. i kustvattnen samt i och . Lagen tillämpas emellertid även på land i nära anslutning till dessa vattenområden, t.ex. i hamnar i fråga om fiske (paragrafens p. Såvitt gäller övervakning av efter- levnaden av den nya lagen om transport av farligt gods kommer denna att till huvudsaklig del ske inom hamnars landområden. Av tydlighetsskäl anges därför uttryckligen att lagen vid denna övervakningsverksamhet är tillämplig även i hamnar. Det nya stycket innebär inte någon begränsning av vad som i övrigt anses gälla i fråga om lagens geografiska tillämp- ningsområde. En hamns område omfattar allmänt sett såväl land- som vattenområ- den. Några klart fastställda gränser för varje enskild hamn finns emeller- tid inte, eftersom det inte finns några allmänna bestämmelser som regle- rar vad en hamn är. En hamns landområde är beroende av bl.a. dess verk- samhet och yttre förutsättningar. Således kan hamnområdet, förutom ka- jer och terminaler i nära anslutning till vattnet, innefatta även t.ex. vägar, upplagsplatser och magasin, som befinner sig längre inåt land. Hamnens yttersta landgräns får därför med nödvändighet avgöras från fall till fall. Därvid kan viss vägledning sökas i andra sammanhang där gränser an- getts, t.ex. i planläggningsbeslut, i s.k. hamnordningar eller genom fysis- ka markeringar. I de fall förevarande lag är tillämplig framgår av 29 § första stycket polislagen (1984:387) att föreskrifterna i 10 § första stycket 1-4 polisla- gen även skall gälla tjänstemän vid som enligt särskil- da bestämmelser medverkar vid polisiär övervakning. I 10 § polislagen framgår att en polis får använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd.