prop · GT0318 · 2005-10-18 00:00:00 — I inget av dessa har kommittén funnit att hade kränkt konventionen. finns hos kommittén två öppna ärenden mot som avser asylärenden där avvisnings- eller utvisningsbeslut meddelats, i vilka regeringen ombetts att yttra sig. I den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () har den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europa- domstolen) intolkat ett återsändandeförbud i artikel 3 (förbud mot tortyr och omänsklig och förnedrande behandling eller bestraffning) motsvarande det som finns i tortyrkonventionen. I utlänningsärenden kan även t.ex. artikel 2 (rätt till liv) och artikel 8 (rätt till skydd för familjelivet) vara relevant. är behörig att pröva klagomål från enskilda mot samtliga stater som är anslutna till . har inte fällts i i något fall avseende artikel 3 och inte heller avseende artikel 8 vad gäller utlänningsärenden. Ett stort antal klagomål har avvisats av domstolen som ogrundade. handläggs vid domstolen ett trettiotal mål med anknytning till svenska utlänningsärenden i vilka regeringen har ombetts att yttra sig. Tre av dessa gäller utvisning på grund av brott, övriga är asylärenden där avvisnings- eller utvisningsbeslut meddelats. är folkrättsligt förpliktat att respektera de domar som meddelas av . 4 Mottagandet av asylsökande Staten har huvudansvaret för mottagandet av asylsökande. Det innebär bl.a. ett ansvar att erbjuda boende för de asylsökande som inte kan ordna sitt boende på egen hand. prövar frågan om ekonomiskt bistånd till asylsökande som saknar egna medel. Därutöver skall verket ge asylsökande möjlighet att delta i organiserad verksamhet, såsom exempelvis svenskundervisning. Den organiserade verksamheten syftar främst till att ge de asylsökande en meningsfull sysselsättning i . Kommunerna ansvarar främst för förskola, skola och skolbarnomsorg till asylsökande barn samt vissa insatser enligt socialtjänstlagen. För asylsökande ensamkommande minderåriga har kommunerna ett särskilt ansvar för att utse en god man. Landstingen ansvarar för hälso- och sjukvård för asylsökande m.fl. enligt en överenskommelse mellan staten och (numera Kommuner och Landsting). 2005/06:18 Regeringen beslutade att godkänna en ny överenskommelse mellan staten och . Den nya överenskommelsen gäller t.o.m. eller till det datum en eventuell lagstiftning gällande hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande träder i kraft. I betänkandet EG-rätten och mottagandet av asylsökande (SOU 2003:89) finns bl.a. ett förslag om att asylsökandes tillgång till hälso- och sjukvård skall regleras i lag. Ett sådant lagförslag har tagits fram inom och remissbehandlas . Ungefär hälften av de asylsökande bor i anläggningsboende och övriga ordnar sitt boende på egen hand, vanligen genom att bo inneboende hos vänner eller bekanta. har antalet personer som söker asyl i minskat avsevärt. Färre asylsökande minskar behov av anläggningsboende. En avveckling av mottagningsplatser har därför skett . Behovet av mottagningsplatser är också beroende av det sammanlagda antalet registrerade i mottagande- systemet. var 38 869 personer registrerade i mottagandesystem. var motsvarande siffra 33 779. Den genomsnittliga vistelsetiden var . Personer från , och , samt statslösa är de största grupperna i mottagandesystem och utgör av det totala antalet registrerade. En stor del av mottagandepersonal arbetar med återvändandeärenden. Vid utgången av 2004 hade verket 8 400 återvändandeärenden som verkets personal på mottagningsenheterna och transitenheterna arbetade med att verkställa. hade sammanlagt 11 577 öppna återvändandeärenden. Den genomsnittliga tiden mellan beslut om avvisning och verkställighet har ökat från 152 . arbetar aktivt för att jämställdhetsperspektivet skall beaktas under hela asylprocessen, även i mottagandesystemet. Ett exempel på det är att dagersättningen numera normalt utbetalas till kvinnan i en familj i stället för mannen. Syftet med det migrationspolitiska utvecklingssamarbetet är att aktivt medverka till att i tredje länder bygga upp en migrationspolitisk rättsordning i linje med internationella normer och konventioner på asyl- och migrationsområdet. framhålls inom det svenska utvecklingssamarbetet också kopplingen mellan migration och bistånd. Genom ett riktat stöd till bl.a. kapacitetsuppbyggnad, konflikt- förebyggande insatser och fattigdomsbekämpning kan biståndet bidra till att undanröja de grundläggande orsakerna till att människor känner sig tvingade att lämna sina hemländer. Ett viktigt mål för migrationspolitiska utvecklingssamarbete är att bekämpa människosmuggling och olika former av människohandel genom utveckling av ett rättssamhälle där utsatta människors rättigheter Skr. 2005/06:18 tas tillvara oavsett nationell tillhörighet. Ett annat mål är att främja regionalt samarbete rörande migrationsfrågor. har under en rad år bedrivit utvecklingssamarbete på det asyl- och migrationspolitiska området i , och samt även i flera av de övriga länder som blev medlemmar av EU. Detta utvecklingssamarbete har till stor del övergått till reguljärt grannlands- och EU-samarbete. Bilateralt samarbete av samma kapacitetsuppbyggande karaktär har också bedrivits med länder utanför kretsen av de länder som 2004 blev medlemmar i . Stödet har då främst gällt , , och . Stöd har också givits inom ramen för den s.k. Söderköpingsprocessen (se kapitel 6.7). har deltagit i flera s.k. twinningprojekt i . genomförde tillsammans med ett twinningprojekt i , avseende institutions- uppbyggnad och lagstiftning på migrationsområdet. Dessutom genomförde två twinningprojekt i respektive . Projektet i syftade bl.a. till att förbättra den administrativa kapaciteten inom asylprocessen. Projektet i handlade om genomförande av Dublinförordningen. kommer att inleda ett twinningprojekt i . Projektet syftar till att stödja genomförande av Dublinförordningen. har , i samarbete med , och organisationen (), genomfört ett projekt rörande informations- utbyte om olagliga migrationsströmmar och asylfrågor. Projektet har finansierats genom medel från EU:s handlingsprogram för administrativt samarbete om yttre gränser, visering, asyl och invandring, det s.k. ARGO-programmet. Projektet är en del av den s.k. Budapest-processen (se kapitel 6.6). 5.2Ryssland, , och Bilateralt samarbete för kapacitetsuppbyggande mellan och har pågått . har tillsammans med UNHCR och den ryska federala migrationstjänsten, som lyder under det ryska inrikesministeriet (MVD), genomfört seminarier. Seminarierna syftar till att utbilda ryska tjänstemän i bl.a. asylfrågor. I har genomfört flera migrationsstödsaktiviteter som kommer att slutföras . Aktiviteterna fokuserar bl.a. på asylfrågor och migrationspolitisk lagstiftning. När det gäller det kapacitetsuppbyggande samarbetet med och har avslutat flera program. Syftet med programmen har varit att stödja dessa länder i deras arbete Skr. 2005/06:18 med institutionsuppbyggnad och lagstiftning på asyl- och migrationsområdet. planerar för en fortsättning av Inom ramen för South East Europe Co-operation Process (SEECP) bedrivs genom ett migrations- politiskt samarbete mellan de fem länderna , Bosnien- , , () samt och . MARRI-samarbetet är en regionalisering och vidare- utveckling av det initiativ som utvecklades inom ramen för för sydöstra , det s.k. "Migration, Asylum, Refugees Regional Initiative" (). Forum- verksamheten syftar till att stödja utvecklingen av migrations- och asylsystemen i de fem länderna och särskilt det regionala samarbetet på området. Nationella handlingsplaner finns utarbetade för flera av länderna. har lett den ländergrupp som stött med att ta fram en handlingsplan. Denna plan genomförs successivt av . Till stöd för samarbetet i regionen öppnades ett regionalt center i , med personal avdelad från alla de fem länderna men under ledning av en svensk och med viss svensk finansiering. I MARRI:s verksamhet ingår också att medverka till den breddning av insatserna för att underlätta återvändande till hemorterna i västra som innebär att regionens länder mer generellt främjar flyktingars och internflyktingars rättigheter. Detta kan också tillgodose dem som väljer att stadigvarande integrera sig på sin vistelseort. inleddes ett regionalt projekt för asyl- och migrationspolitisk utveckling och samarbete mellan länderna på västra inom ramen för EU:s program för västra , CARDS. Syftet är att närma migrationssystemen i regionens länder till förhållandena inom EU. leder detta projekt med UNHCR, IOM och ICMPD som respektive ansvariga för delarna rörande asyl, migration och viseringsfrågor. En serie av seminarier har genomförts. Seminarierna har följts upp genom samtal med respektive land för nationella åtgärder. Projektet kommer också att resultera i ett övergripande, vägledande dokument. Projektet avslutas vid utgången av 2005. 6 Övrigt internationellt samarbete migration- och asylpolitik ingår i ett större, globalt samman- hang. När män och kvinnor söker sig över gränser för att arbeta, bilda familj eller studera skapas utvecklingsmöjligheter. Idéer och kunskap sprids. I regeringens proposition Gemensamt ansvar politik för global utveckling (prop. 2002/03:122, bet. 2003/04:UU3, rskr. 2004/05:4, rskr. 2004/05:161) slås fast att migrationspolitiken är en viktig del av politik för global Skr. 2005/06:18 utveckling. Det ligger en stor utmaning i att bättre ta tillvara migrationens utvecklingsmöjligheter. Arbetet i den globala kommissionen om inter- nationell migration och inom ramen för Berninitiativet är två processer som syftar till att skapa en internationell ordning för migration, som gynnar både ursprungs-, transit- och mottagarländer. Migration kan också vara en konsekvens av frånvaro av utveckling. Den har ofta sitt ursprung i ogynnsamma politiska, ekonomiska och sociala förhållanden. migration- och asylpolitik omfattar åtgärder som förebygger ofrivillig migration. Den är en del av en helhet som omfattar utrikes-, säkerhets-, handels- och biståndspolitiken. Internationellt samarbete är nödvändigt för att ge världens flyktingar skydd där de befinner sig. stöd till FN:s flyktingkommissarie () förblir starkt. () har också en viktig roll särskilt vid överförandet av flyktingar för vidarebosättning i . Kunskapen om migration och hur utvecklingen i länder påverkas behöver studeras närmare, likaså behöver förmågan förbättras när det gäller att förutse och förebygga flyktingströmmar som följer av t.ex. konflikter. deltagande i International Consultations on Asylum, Migration and Refugee Policies (IGC) och i () är exempel på samarbete för att utveckla kunskapen om aktuella asyl- och migrationsfrågor. 6.1FN:s flyktingkommissarie () UNHCR bildades genom beslut i för att hantera flyktingproblematiken i främst . Organisationens mandat vilar bl.a. flyktingkonvention och dess tilläggsprotokoll . har organisationen en global täckning och är verksam framför allt i , där de flesta flyktingsituationerna finns . Huvuddelen av UNHCR:s finansiering utgörs av frivilliga bidrag från en rätt begränsad krets medlemmar; tolv givarländer står för av UNHCR:s finansiering. årsbidrag uppgår till . Den tidigare portugisiske premiärministern utnämndes till UNHCR:s flyktingkommissarie, den tionde i ordningen. Han efterträder den tidigare flyktingkommissarien, holländaren . Med utgångspunkt i de globala konsultationer som hölls 20012002, tog FN:s flyktingkommissarie initiativ till det s.k. Convention Initiativet syftar till att möta utmaningar inom det internationella flyktingarbetet på områden som inte tillräckligt täcks av Genèvekonvention, som t.ex. långvariga flyktingsituationer. Avsikten är att genom särskilda multilaterala överenskommelser åstadkomma den ansvarsfördelning som är en förutsättning för den internationella ordningen för skydd av flyktingar, men som inte innehåller några bestämmelser om. begreppet för dessa strävanden är Convention Plus med ett särskilt Forum som träffas för att diskutera det fortsatta Det Convention Plus-arbete som pågår rör tre olika områden: strategisk användning av vidarebosättning, irreguljära sekundära flyttningar av flyktingar och asylsökande samt riktat har stött detta arbete och deltagit i de arbetsgrupper som bildats för att utarbeta generella överenskommelser eller specifika överenskommelser i konkreta flyktingsituationer. stödja processen har UNHCR inrättat ett särskilt Convention Plus- En arbetsgrupp för strategisk användning av vidarebosättning har letts av tillsammans med UNHCR. Arbetsgruppen har utarbetat ett dokument, Multilateral Framework of Understandings on Resettlement, som skall ligga till grund för multilaterala överenskommelser mellan vidarebosättningsländer, värdländer, ursprungsländer och organisationer som UNHCR och IOM i konkreta situationer där vidarebosättning kan vara ett element i en lösning. Strategisk vidarebosättning är tänkt att ingå som en åtgärd i ett större åtgärdspaket som även innehåller riktat bistånd till värdlandet och politiska överenskommelser. En arbetsgrupp för irreguljära sekundära flyttningar av flyktingar och asylsökande har till uppgift att utveckla ett ramverk av kunskap om orsakerna till irreguljära sekundära flyttningar av flyktingar och Gruppen leds av , och FN:s Flykting- Arbetet skall bedrivas som ett internationellt samarbete baserat på internationell solidaritet och ansvarsfördelning. skall vidare bygga på undersökningar och översikter av enskilda fall. Riktat bistånd innebär att givarländer, i samarbete med flykting- mottagande länder respektive ursprungsländer dit flyktingar återvänder, försöker inrikta en del av utvecklingsbiståndet mot flyktingar och En grundtanke är att flyktingar inte enbart får ses som en belastning utan att de även kan bidra till en positiv ekonomisk utveckling i värdlandet. I väntan på återvändande till hemlandet eller eventuell lokal integrering i värdlandet bör flyktingar ges möjlighet till viss självförsörjning, som värdsamhället runt omkring flyktingarna ges samma stöd. I återvändandesituationer är syftet att bidra till att återvändandet blir varaktigt. En arbetsgrupp för detta spår av Convention Plus-initiativet leds av och . Genom vidarebosättning erbjuder skydd för personer som befinner sig i tredje land och inte har tillgång till någon annan långsiktig I första hand erbjuds vidarebosättning till personer som FN:s flyktingkommissarie () har rekommenderat för överföring. Vidare kan vittnen vid internationella tribunaler och som behöver skydd i tas emot inom ramen för flyktingkvoten. antingen genom s.k. delegationsuttagning eller genom dossieruttagning. Delegationsuttagning innebär att flyktingarna tas ut i det land där de befinner sig efter att ha intervjuats på plats av utsända personer från Skr. 2005/06:18 . Vid dossieruttagning skickar UNHCR sin utredning till som fattar beslut på detta underlag. regleringsbrev till har regeringen tydligare understrukit att utgångspunkten för vidarebosättning till skall vara individuella skyddsbehov, men också öppnat för en mer strategisk användning av kvoten för insatser som bidrar till en lösning av utdragna flyktingsituationer. Möjligheterna för ett gott mottagande och integration skall också beaktas. Slutligen har krav införts på utökat samråd mellan verket och regeringen rörande viktigare beslut som rör kvotens användning. ökade antalet vidarebosatta och uppgick till 1 822 personer. Cirka hälften av dessa togs ut vid de sammanlagt fyra uttagningsresor som gjorde till (200 personer, huvudsakligen afghaner), och (250 personer, blandade nationaliteter), (235 personer, huvudsakligen iranier) och (140 burmeser). Övriga uttagningar skedde på dossierbasis (skriftligt underlag från UNHCR), däribland uttagningen av 384 iranska kurder som vistades i Ingen mans land på gränsen mellan och . har uttagningar på plats skett i , i och , samt i och . Ovan nämnda fall har valts ut på skriftligt underlag från UNHCR. 6.2Den globala kommissionen om internationell migration (GCIM) presenterade , biträdande general- sekreterare och ordförande för , en intern om migration. I rapporten konstaterades bl.a. att migrationsfrågan är försummad i FN-kretsar då det inte finns någon organisation med ett tydligt mandat att arbeta med denna fråga. Doyles rapport gav en rad rekommendationer, varav en var att skapa en kommission om internationell migration för att ge frågan större uppmärksamhet. Vid ett möte i med företrädare för , , , och gav FN:s generalsekreterare uttryck för sitt stora intresse för frågan samt sitt stöd för tillskapandet av en global kommission om internationell migration. De deltagande länderna tog på sig att undersöka möjligheterna för att skapa en dylik kommission. Den Globala kommissionen om internationell migration (GCIM) påbörjade sitt arbete . Kommissionen leds av det f.d. statsrådet från och Mamphela Ramphele från och består av 19 ledamöter från ursprungs-, transit- och mottagarländer. Kommissionen är oberoende och har i uppgift att föra upp migrationsfrågan på den internationella dagordningen och att identifiera tillkortakommanden på området. analysera kopplingen mellan migration och andra frågor såsom utveckling, bistånd, mänskliga rättigheter, handel samt nationell och Slutligen skall kommissionen lämna rekommendationer till generalsekreteraren och andra aktörer om hur styrningen av internationell migration kan förbättras på nationell, regional och global nivå. är tillsammans med ordförande i den av regeringar som utgör en referensgrupp till den Globala kommissionen. följer kommissionens arbete med stort intresse och har bevakat de regionala utfrågningarna i , , , och som kommissionen har anordnat . Syftet med utfrågningarna har varit att skapa en uppfattning om den politik som förs på migrationsområdet i och de centrala fråge- ställningarna för respektive region. Kommissionen överlämnade sin slutrapport till FN:s generalsekreterare i , i närvaro av FN:s medlemsstater och internationella organisationer. 6.3International Organization for Migration (IOM) () är en mellanstatlig organisation för migrationsfrågor. Organisationen bildades för att ta hand om de migrationsströmmar som uppstått i efter . består IOM av drygt hundra medlemsstater, däribland , och ett trettiotal stater med observatörsstatus. IOM:s huvudsakliga verksamhet består av att organisera transporter för flyktingar och för personer som avvisats. Vidare ger IOM råd till regeringar i migrationsfrågor samt fungerar som ett diskussionsforum för dessa frågor. Organisationen bedriver på uppdrag av sina medlemsstater migrationsrelaterade projekt som anpassas till ländernas och migranternas behov. och IOM har haft ett nära samarbete. Organisationen ansvarar t.ex. för överföringen till av personer som beviljats uppehållstillstånd i inom ramen för de årliga kvotuttagningarna. betalar en årlig medlemsavgift till IOM och deltar vid organisationens årsmöten. har bidragit finansiellt till bl.a. IOM:s projekt mot människohandel på samt återvändande av internflyktingar i . 6.4Inter-Governmental Consultations on Asylum, Migration and Refugee Policies (IGC) IGC (Inter-Governmental Consultations on Asylum, Migration and Refugee Policies) är en migrationsinriktad sammanslutning bestående av femton länder: , , , , , , , , , och samt , , och . Sekretariatet har sitt säte i . IGC är ett informellt forum som tillkommit i syfte att ge de stater som väljer att delta i konsultationerna möjlighet att diskutera och utbyta information om frågor som rör asyl och migration. IGC kan ses som ett Skr. 2005/06:18 serviceorgan för de deltagande staterna; man producerar regelbundet statistiska uppgifter över bl.a. antalet personer som sökt asyl i de deltagande staterna. IGC publicerar även annan information, såsom uppgifter om de deltagande staternas lagstiftning och praxis när det gäller t.ex. asylprocedurer och familjeåterförening. IGC har sex arbetsgrupper som sammanträder cirka . Grupperna behandlar asyl, återvändande, människo- smuggling, landdokumentation, statistiska uppgifter och tekniska frågor. Utöver arbetet i arbetsgrupperna anordnas även seminarier i särskilda ämnen. ledde ett seminarium om arbetskrafts- invandring. Syftet med seminariet var att utbyta erfarenheter och information om planerade reformer inom området. Slutsatserna från seminariet är bl.a. att de traditionella invandringsländerna (framför allt och ) ser invandring ur ett långsiktigt perspektiv och som ett sätt att bl.a. öka tillväxten och invånarantalet. I övriga länder har ekonomisk invandring snarare använts som en tillfällig åtgärd i syfte att komma till rätta med temporära arbetskraftsbrister. blev medlem i ICMPD. Organisationen kan sägas ha tre huvudsakliga funktioner, nämligen att utgöra sekretariat för Budapestprocessen, bas för projektarbeten och tankesmedja inom migrationsområdet. Uppgiften att verka som tankesmedja är av särskilt intresse för . Inom detta område saknas motsvarigheter till ICMPD:s breda ambitioner och faktiska kunnande. Vissa medlemsstater som t.ex. utnyttjar organisationen i stor utsträckning för sådan verksamhet. Även har i allt större utsträckning börjat ta till vara de möjligheter medlemskapet ger till att få del av sådana tjänster. ICMPD fungerar, som nämnts ovan, som sekretariat för den s.k. Budapestprocessen. I Budapestprocessen deltar förutom de flesta europeiska länderna även länder i samt , och . inriktades Budapestprocessens arbete i stor utsträckning på att inom migrationsområdet förbereda de dåvarande kandidatländerna för inträdet i EU. Vid ministerkonferensen på enades man om att Budapestprocessens geografiska fokus skulle ändras från till och . Budapestprocessen har med hjälp av finansiellt stöd från Europeiska kommissionen under 20042005 genomfört ett migrationsstödsprojekt i . Förutom Budapestprocessens operativa arbete fungerar processen även som ett viktigt forum för politiskt erfarenhetsutbyte. bjöd tillsammans med UNHCR in fyra länder , , och till för att på myndighetsnivå diskutera asyl och irreguljär migration. Mötet kom att resultera i den s.k. Söderköpingsprocessen. deltar, vid sidan av , tio länder på ömse sidor av den nya EU-gränsen, nämligen , , , , , , , , och . Det övergripande och långsiktiga målet är att göra länderna öster om den nya EU-gränsen mindre attraktiva som transitländer och att dessa länder skall kunna betraktas som säkra första asylländer. Till stöd för verksamheten har ett sekretariat, finansierat av Europeiska kommissionen, skapats i . En styrkommitté har bildats bestående av , Europeiska kommissionen, UNHCR och IOM. Verksamheten inriktas på samarbete på myndighetsnivå och har främst gällt prövning av asylärenden och mottagande av asylsökande. Efter att initialt ha finansierats med svenska biståndsmedel har Söderköpingsprocessen erhållit finansiellt stöd av Europeiska kommissionen . Även Sida finansierar projektet till viss del. En ansökan har lämnats inom ramen för kommissionens finansieringsprogram för en fortsatt finansiering för Söderköpingsprocessen under . Även Sida kommer att bidra till ett eventuellt fortsatt projekt. Berninitiativet togs 2001 av den schweiziska federala migrations- myndigheten. Det är en mellanstatlig konsultativ process och ett svar på det växande behovet av ett effektivare och starkare samarbete på migrationsområdet mellan ursprungs-, transit- och mottagarländer. IOM har fungerat som sekretariat för Berninitiativet och under organisationens ledning har den s.k. International Agenda for Managed Migration (IAMM) utarbetats med hjälp av regionala konsultationer där regeringar, internationella organisationer och forskarsamhället har deltagit. Initiativet avslutades med en konferens i där IAMM presenterades. Den har överlämnats till den Globala kommissionen om internationell migration (GCIM) för att tjäna som underlag till dess rapport. är beslutsfattande och verkställande toppmöte vilket bl.a. resulterade i godkännandet av en handlingsplan som anger huvuddragen för verksamhet (CM (2005) 80 final). Till följd av handlingsplanen skall