prop · GT0310 · 2005-10-19 00:00:00 — I enlighet med vad föreslår bör därför ett förhör under sanningsförsäkran kunna hållas även efter ett överklagande till hovrätt. I övrigt synes ärendelagens regler om bevisföring passa väl för arrendeärendena. En remissinstans har visserligen menat att det bör gälla en begränsning för möjligheterna att åberopa ny bevisning i hovrätten. En sådan begränsning gäller enligt 50 kap. 25 § tredje stycket RB vid överklagande av en dom i tvistemål där förlikning om saken är tillåten, men såväl ärendelagen som förvaltningsprocesslagen saknar mot- svarande bestämmelser. Det är att märka att de nuvarande reglerna om av arrendenämndens avgörande tillåter att ny bevisning fritt åbe- ropas i fastighetsdomstolen. Regeringen anser inte att det finns tillräck- liga skäl att införa särbestämmelser av angivet slag om preklusion av bevisning i ett arrendeärende. Den fria bevisprövningen är i på visst sätt begränsad i hovrätten för sådana fall där en dom i tvistemål har överklagats. Har en tingsrätt hållit ett bevisförhör vid en huvudförhandling i tvistemål, får en hovrätt som överprövar fallet inte utan synnerliga skäl ändra en tilltros- bedömning som den lägre rätten gjort beträffande utsagan, utan att hovrätten har hållit ett nytt förhör vid en huvudförhandling (50 kap. 23 § RB; jfr 7 § lagen om rättegången i vissa hyresmål i ). Hy- reslagstiftningsutredningen menar att likartade regler bör gälla vid hov- rättens överprövning av en arrendenämnds beslut och flertalet remissin- stanser har godtagit utredningsförslaget på den punkten. Reglerna om tilltrosbevisning i hovrätten är svårtillämpade och starkt anknutna till system med huvudförhandlingar. Beteck- nande är att ärendelagen och förvaltningslagen varken upptar bestämmel- ser om huvudförhandling eller om tilltrosbevisning. Den muntliga be- visningen intar en ganska undanskymd plats i hanteringen av domstols- ärenden i högre rätt och den grundtanke som motiverar tilltrospara- graferna gör sig gällande oavsett dessa (jfr prop. 1995/96:115 s. 166). En högre domstol torde i domstolsärenden inte annat än i undantagsfall ändra en lägre domstols tilltrosbedömning när det gäller en utsaga av en person som hörts av den lägre domstolen utan att den högre domstolen själv hört den person det gäller. Regeringen anser med hänsyn till detta att man bör avstå från särbestämmelser i ämnet när det gäller över- klaganden enligt ärendelagen av arrendenämndsbeslut. I arrendeärenden kan det uppstå betydande kostnader för parterna. Allmänt gäller att en förvaltningsmyndighet saknar möjlighet att ålägga någon att svara för annans förfarandekostnader. Denna princip tillämpas i såväl hyres- som arrendenämnderna. Med nuvarande ordning skall dock en part som klandrar arrendenämndens avgörande och förlorar målet i de allra flesta fall ersätta motparten dennes kostnader i klanderprocessen enligt reglerna i 18 kap. RB. Den som vinner får alltså sina kostnader ersatta. Samma regler gäller vid överklagande enligt nämndlagen av ett processuellt beslut som fattats av arrendenämnden. Enligt 14 § lagen (1985:658) om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället skall dock vardera parten svara för sina kostnader vid överklagande enligt den lagen, i den mån inte annat följer av 18 kap. 6 § RB som avser fall där en part har gjort sig skyldig till en processuell försummelse. Liknande bestämmelser förekommer allmänt på hyresrättsområdet. Enligt 32 § ärendelagen får domstolen i ett ärende där enskilda är motparter till varandra med tillämpning av 18 kap. RB förplikta den ena parten eller dennes ställföreträdare, ombud eller biträde att ersätta den andra parten för dennes kostnader i ärendet eller det som i domstolen betalats av allmänna medel. föreslår när det gäller ärenden angående jordbruksarrende eller bostadsarrende att vardera parten skall svara för sina kostnader, i den mån inte annat följer av 18 kap. 6 § RB. I ärende om uppskov med avträdet vid anläggningsarrende skall dock ärendela- gens regler tillämpas och i tvist om flyttningsersättning rättegångsbal- kens regler. Utredningen har inte gått närmare in på skälen för sitt förslag när det gäller kostnaderna i ärenden angående jordbruksarrende eller bo- stadsarrende. Det är att märka att reglerna i utredningsförslaget har av- seende på kostnader som uppstår i såväl arrendenämnden som domsto- len. anser att kostnaderna i domstol bör kvittas, i den mån inte annat följer av 18 kap. 6 § RB. Regeringen anser dock inte att det finns tillräcklig anledning att på föreslaget sätt frångå vad som i kostnadshänseende gäller enligt nuvarande regler för såväl arrendefallen, när de behandlas i domstol, som för vanliga tvistemål och ärenden i dom- stol. Grundprinciperna bör alltså liksom vara att vardera parten står för sina kostnader i arrendenämnden och att vid överklagande till hovrätt den som vinner får ersättning av motparten för sina kostnader där. Detta innebär att 32 § ärendelagen bör tillämpas för arrendeärendena i domstol. För ärenden enligt lagen (1985:658) om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället bör dock liksom en annan ordning gälla, nämligen att vardera parten står sin kostnad om det inte föreligger fall som avses i 18 kap. 6 § RB. Enligt 22 § jämförd med 1 § nämndlagen får sådana beslut av arrende- nämnd som kan bli föremål för rättskraft när tiden för har gått ut. föreslår att man i berörda lagar inför i sak överensstämmande bestämmelser gällande såväl avgöranden av första instans som avgöranden av högre domstol sedan överklagande skett. För domar i tvistemål finns det visserligen bestämmelser om rättskraft i 17 kap. 11 § RB men för beslut enligt , ärendelagen eller förvaltningsprocesslagen finns det inga sådana bestämmelser. Detta hindrar inte att besluten kan få rättskraft enligt allmänna principer på samma sätt som domar i tvistemål. Regeringen gör den bedömningen att avgöranden av hovrätt eller i fall som med nuvarande regler skulle ha blivit föremål för kommer att få rättskraft enligt vanliga principer även utan sådana bestämmelser som utredningen före- Regeringen kan mot den bakgrunden inte se att det skulle finnas något egentligt behov av en rättskraftsregel för dessa domstolsavgöran- Delegering av beredande uppgifter i en nämnd till anställda i en tingsrätt på samma ort och vice versa Regeringens förslag: Delegering av beredande uppgifter i hyres- och arrendenämnd skall kunna ske även till anställda i en tingsrätt på samma ort som nämnden. Möjligheten att delegera beredande uppgifter i tings- rätt till domstolssekreterare m.fl. utsträcks till att omfatta även anställda i en hyresnämnd på samma ort som tingsrätten. Förslagen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med rege- Yttranden över utkastet till lagrådsremiss: Ingen av dem som yttrat sig över utkastet till lagrådsremiss har någon invändning mot förslaget. i framför dock synpunkten att delegationsrät- ten möjligen inte bör begränsas till anställda i tingsrätten på respektive ort utan utsträckas åtminstone till anställda i tingsrätter som är s.k. Skälen för regeringens förslag: Med anledning av den kommande administrativa samordningen mellan de mindre hyresnämnderna och tingsrätten på respektive ort bör det skapas möjligheter för de anställda att tjänstgöra även i den samordnade myndigheten. arbetsutbyte kan personalresurserna användas på ett mer flexibelt och effektivt sätt som det kan bidra till att öka samhörigheten mellan personalen vid de båda myndigheterna. För att domare och hyresråd i tingsrätt respektive hyresnämnd skall kunna tjänstgöra över myndighetsgränserna krävs inte några lagänd- Detsamma gäller för kanslipersonal som är anställda i en hyresnämnd eller tingsrätt i fråga om arbetsuppgifter av administrativ Någon möjlighet för kanslipersonal att vid den andra myndig- heten även utföra uppgifter som innefattar beredning av mål och ärenden finns dock inte enligt nuvarande regler. Nuvarande reglering av förfarandet i hyresnämnd och arrendenämnd medger inte delegering av beredande uppgifter. Som framgår av avsnitt 4.4 föreslår regeringen att det genom en ändring i nämndlagen införs en Den grundläggande bestämmelsen om delegering av beredande upp- gifter i tingsrätt till bl.a. domstolssekreterare finns i 1 kap. 3 e § RB. Bestämmelsen är utformad på ett sådant sätt att delegering kan ske endast till den som är anställd vid tingsrätten eller vid en länsrätt på samma ort. För att ett arbetsutbyte mellan en tingsrätt och en hyresnämnd skall kunna innefatta också beredande uppgifter föreslår regeringen att be- stämmelserna om delegering i nämndlagen och utfor- mas så att de omfattar även anställda i en tingsrätt respektive hyresnämnd på samma ort. Även om förslagen till utökade delegeringsmöjligheter främst är föranledda av den kommande administrativa samordningen mellan de mindre hyresnämnderna och tingsrätten på respektive ort saknas det enligt regeringens mening anledning att begränsa dessa möjligheter till enbart de hyresnämnder och tingsrätter som är admini- Däremot anser regeringen att det, i vart fall för närvarande, inte finns anledning att utvidga delegationsrätten på det sätt som i förordar. För att en anställd skall kunna tjänstgöra i en annan myndighet än anställningsmyndigheten krävs, förutom ett förordnande, att tjänst- göringen står i överensstämmelse med anställningsavtalet. 5.4 Systemet med obligatoriska ersättare Regeringens förslag: Systemet med obligatoriska ersättare för ord- förande och övriga ledamöter i hyres- och arrendenämnd avskaffas. förslag och för- slag skiljer sig från regeringens på så sätt att endast systemet med ersättare för ordförande föreslås avskaffas. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna berör frågan. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med rege- ringens. Yttranden över utkastet till lagrådsremiss: Samtliga som har yttrat sig godtar förslaget eller lämnar det utan någon invändning. Skälen för regeringens förslag Enligt 3 och 6 §§ nämndlagen förordnar regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ordförande och lämpligt antal andra leda- möter i hyresnämnd respektive arrendenämnd. Ordförande i en hyres- nämnd är anställd i hyresnämnden och benämns hyresråd. Han eller hon är även ordförande i arrendenämnden. Övriga ledamöter, de s.k. intresseledamöterna, förordnas av Domstols- verket för av efter förslag från de riksorganisationer som med hänsyn till medlemsantal, verksamhet och övriga omständigheter kan anses väl företräda de intressegrupper som enligt 2 och 5 §§ nämndlagen skall vara representerade (hyresgäster, fastighetsägare, arrendatorer, m.fl.). Det finns ingen reglering av hur många ledamöter som skall förordnas. I praktiken förordnas samtliga som föreslås av respektive riksorganisation. Dessa ledamöter är inte anställda i nämnden. De tjänst- gör i nämnden i den ordning som nämnden beslutar. För ledamot i arrendenämnd och hyresnämnd skall det finnas ersättare (2 och 5 §§ nämndlagen). Det gäller såväl ordförande som övriga leda- möter. Regeringen utser för av ersättare för ordförande i arrendenämnd och hyresnämnd. Ersättare för övriga ledamöter utses av för av . Det finns också andra regler som syftar till att tillgodose behovet av ersättare för ordförande. Om ett hyresråd är ledigt, skall enligt förord- ningen (1980:1030) med hyresnämndsinstruktion i första hand behovet av ersättare lösas genom omfördelning av arbetsuppgifter. möjligt, får hyresnämnden anställa en vikarie om vikariatet beräknas vara Hovrättsassessorer är enligt förordningen (1996:379) med hovrättsinstruktion skyldiga att tjänstgöra som hyresråd under högst Behovet av ersättare för ordförande har främst att göra med nämndernas De minsta nämnderna har endast ett anställt hyresråd och sår- barheten är därför påtaglig. Regeringen har beslutat att hyresnämnderna i , , och skall läggas samman med andra hyresnämnder. Genom reformen skapas underlag för mer än ett anställt hyresråd vid samtliga kvarvarande mindre nämnder utom Härigenom minskar sårbarheten och behovet av fasta externa ersättare. Vad gäller de större nämnderna har hyresnämnden i tio anställda ordförande och nämnderna i och Dessa nämnder är enligt regeringens bedömning av sådan storlek att de får anses ha tillräcklig judiciell bärkraft utan tillgång till fasta externa ersättare. Det behov av mer regelmässig förstärkning som de mindre nämnderna kan ha även bör i första hand tillgodoses genom att intres- serade domare vid den samordnade tingsrätten förordnas som ordförande i hyres- respektive arrendenämnden. inte är begränsad till kansliorten kan det i vissa fall finnas anledning att även anlita domare vid andra tingsrätter. De större nämndernas behov av extern hjälp, t.ex. i de fall då samtliga ordförande i en nämnd är jäviga i ett ärende, bör tillgodoses genom förordnande av tillfälliga ersättare. Även beträffande övriga ledamöter kan behovet av ett system med Mot bakgrund av att det saknas regler om hur många ordinarie ledamöter som skall finnas vid en viss nämnd fyller kravet på att det skall finnas ersättare för dessa inte någon egentlig Det har i olika sammanhang förordats en ordning där i stället fler ordinarie ledamöter utses. Det förekommer också i praktiken att så Från nämndernas sida har påpekats att det vid flera nämnder före- kommer att ersättare i praktiken tas i anspråk på samma sätt och i samma omfattning som ordinarie ledamöter. Enligt regeringens uppfattning kan det inte anses finnas något behov av nuvarande uppdelning i ordinarie ledamöter och ersättare. Mot bakgrund av det sagda anser regeringen att bestämmelserna om ersättare för ordförande och övriga ledamöter bör upphävas. Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft . Äldre bestämmelser skall gälla i fråga om ärenden som en arrende- nämnd avgjort före ikraftträdandet. Förslagen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med rege- ringens. Yttranden över utkastet till lagrådsremiss: Ingen av dem som har yttrat sig framför några invändningar mot förslagen i utkastet till lagråds- remiss. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 3 skall den administrativa samordningen mellan de mindre hyres- och arrende- nämnderna och tingsrätten på respektive ort vara genomförd den 1 janu- ari 2006. Propositionens förslag som rör överprövning av en arrende- nämnds avgörande bör därför träda i kraft . Även övriga förslag i propositionen bör kunna träda i kraft . När det gäller processrättslig lagstiftning är utgångspunkten att nya regler skall tillämpas genast efter ikraftträdandet. Det innebär att nya regler skall tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att regleringen har trätt i kraft. Några övergångsbestämmelser med anledning av det modifierade förfarandet vid hyres- och arrendenämnd- erna behövs alltså inte. Däremot behövs det övergångsbestämmelser som klargör att äldre bestämmelser skall gälla i fråga om överprövning av ärenden som en arrendenämnd har avgjort före ikraftträdandet. 7 Ekonomiska och andra konsekvenser Regeringens bedömning: Förslagen leder till ett bättre utnyttjande av hyres- och arrendenämndernas resurser. Ett mer effektivt förfarande är också till fördel för parterna. Skälen för regeringens bedömning: Ett genomförande av de förslag som regeringen lägger fram i denna proposition innebär att det skapas ett modernare och mer ändamålsenligt förfarande för hyres- och arrende- nämnderna. Detta leder i sin tur till ett bättre utnyttjande av hyres- och arrendenämndernas resurser. Ett mer effektivt förfarande är också till fördel för parterna. Inget av förslagen leder till ökade kostnader. 8.1Förslaget till lag om ändring i jordabalken Beslut av arrendenämnden i fråga om förlängning av arrendeavtal, fastställande av villkoren för sådan förlängning, uppskov med avträde enligt 9 kap. 12 b eller 13 § eller 10 kap. 6 a § eller bestämmande av ersättning enligt 9 kap. 14 § eller i fråga som avses i 9 kap. 17 a, 18, 21, 21 a, 31 eller 31 b § eller 11 kap. 6 b § får över- klagas till den hovrätt inom vars domkrets arrendenämnden är belägen. beslut i ett ärende enligt 9 kap. 2, 3, 7 eller 17 §, 10 kap. 2, 3, 4 eller 7 § eller 11 kap. 2 § får inte överklagas. I paragrafen anges vilka beslut av arrendenämnden som är möjliga att överpröva. Paragrafen ändras så att sådana beslut av en arrendenämnd som enligt nuvarande regler får klandras till fastighetsdomstol i stället får över- klagas till den hovrätt inom vars domkrets arrendenämnden är belägen. Dessutom görs vissa språkliga ändringar. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.2. I fråga om frister för överklagande m.m. och i fråga om det efterfölj- ande förfarandet tillämpas bestämmelserna i lagen (1996:242) om dom- stolsärenden (ärendelagen), se närmare 8 kap. 31 a §. Vid överklagande av arrendenämndens beslut tillämpas, om inte annat sägs, de regler i lagen (1996:242) om domstolsärenden som gäller vid överklagande av en tingsrätts beslut. Prövningstillstånd krävs inte för att hovrätten skall pröva arrendenämndens beslut. Paragrafen är ny och ger de grundläggande bestämmelserna i fråga om förfarandet vid överklagande enligt 8 kap. 31 § av ett beslut av en arrendenämnd. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.3. Vid överklagande är enligt första stycket utgångspunkten att de regler i ärendelagen som gäller vid överklagande av en tingsrätts beslut skall tillämpas. Detta innebär när det gäller själva överklagandet att ett beslut får överklagas av den som beslutet rör, om det har gått honom eller henne emot (36 § ärendelagen). Bestämmelser om överklagande av processuella beslut finns i 23 a § lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder (nämndlagen). Av 38 § första stycket ärendelagen följer att den som vill överklaga ett beslut av arrendenämnden skall göra detta skriftligen. Skrivelsen skall ha kommit in till arrendenämnden för beslutet, om beslutet innebär att ärendet av- gjorts, om beslutet har meddelats vid ett sammanträde eller om det vid ett sammanträde har angetts när beslutet kommer att meddelas. I annat fall är enligt 38 § andra stycket ärendelagen klagotiden från den dag då klaganden fick del av beslutet. Någon formell delgivning krävs inte. prövar om överklagandet har gjorts i rätt tid och skall avvisa ett överklagande som har gjorts för sent (jfr 38 § fjärde stycket ärendelagen). Om överklagandet inte avvisas, skall arrende- nämnden sända över det till hovrätten tillsammans med övriga handlingar Enligt 39 § andra stycket ärendelagen får i de fall det är särskilt före- skrivet hovrätten pröva ett överklagande endast om hovrätten har med- I bestämmelsen i andra stycket i denna paragraf anges att det inte krävs prövningstillstånd för att hovrätten skall pröva Fram till ikraftträdandet av den av beslutade ändringen i 39 § andra stycket ärendelagen (prop. 2004/05:131, 2004/05:JuU29, rskr. 2004/05:307), som innebär att huvudregeln blir att det krävs prövningstillstånd, kommer bestämmelsen i detta stycke fungera som en erinran om att det inte krävs prövningstillstånd. kommer den att utgöra ett undantag från huvudregeln att det krävs pröv- I hovrätten får utöver lagfarna ledamöter ingå en teknisk ledamot, om målets beskaffenhet eller något annat särskilt skäl föranleder det. I fråga om kvalifikationskrav för en teknisk ledamot, möjlighet för hovrätten att låta en ledamot verkställa en undersökning på platsen och i fråga om utredning som en teknisk ledamot verkställt gäller 1416 §§ lagen (1969:246) om domstolar i Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om teknisk ledamot i Övervägandena finns i avsnitt 5.2.4. Normalt är hovrätten domför med tre lagfarna ledamöter i ärenden Enligt första stycket får dock i hovrätten utöver de lagfarna ledamöterna ingå en teknisk ledamot, om målets beskaffenhet eller något annat särskilt skäl föranleder det. efter förebild av 13 § andra stycket lagen (1969:246) om domstolar i fas- I fråga om kvalifikationskrav för en teknisk ledamot, möjlighet för hovrätten att låta en ledamot verkställa en undersökning på platsen och i fråga om utredning som en teknisk ledamot verkställt skall 1416 §§ lagen om domstolar i fastighetsmål tillämpas. Detta framgår av andra Vid sammanträde i domstol får förhör med part hållas under sanningsförsäkran. Vid ett sådant förhör gäller 37 kap. . Paragrafen, som är ny, innebär att domstolen i ett ärende enligt 8 kap. 31 § får hålla ett förhör med part under sanningsförsäkran (jfr 19 a § Vid ett sådant förhör skall bestämmelserna i 37 kap. rätte- gångsbalken (RB) tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.4. Ett beslut av hovrätten i fråga om uppskov med avträde enligt 9 kap. 12 b § eller 10 kap. 6 a §, såvitt avser hänvisningen till 9 kap. 12 b §, eller i fråga som avses i 9 kap. 17 a, 18, 21 eller 21 a § eller 11 kap. 6 b § får inte överklagas. får dock tillåta att beslutet överklagas, om det finns särskilda skäl för en prövning av om tillstånd skall ges enligt 54 kap. 10 § första stycket 1 . I paragrafen, som är ny, upptas vissa regler om förbud mot överklagande av hovrätts beslut. Av den allmänna hänvisningen till ärendelagen i 8 kap. 31 a § följer att ett beslut av hovrätten får överklagas till om inte något annat sägs. Förbud mot överklagande gäller beslut av hovrätten i fråga om uppskov med avträde enligt 9 kap. 12 b § eller 10 kap. 6 a §, såvitt avser hänvisningen till 9 kap. 12 b §. Det gäller vidare hovrättens beslut i fråga som avses i 9 kap. 17 a, 18, 21 eller 21 a § eller 11 kap. 6 b §. Hovrätten får dock tillåta att beslutet överklagas, om det finns särskilda skäl för en prövning av om tillstånd skall ges enligt 54 kap. 10 § första stycket 1 . Det skall alltså finnas ett prejudikatintresse för att beslutet skall få överklagas. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.2. Bestämmelserna i 8 kap. 33 § om förbud mot överklagande utgår. En arrendetvist som inte enligt 30 § skall prövas av en arrendenämnd skall tas upp av den fastighetsdomstol inom vars område fastigheten är belägen. Även ett ärende enligt 9 kap. 24 § tas upp av denna domstol. Om laga domstol i tvist med anledning av tillfällig upplåtelse av mark för uppställning av fordon finns bestämmelse i 10 kap. 10 § . I paragrafen anges vilka arrendetvister och ärenden som skall tas upp av fastighetsdomstolen, m.m. De bestämmelser i paragrafen som avser klandertalan utgår. Att en hovrätt har möjlighet att återförvisa ett ärende till nämnden framgår redan av att hovrättsprövningen sker på grundval av ett överklagande. Dessutom görs vissa språkliga ändringar. Ogillas jordägarens begäran om att arrendeavtalet skall upphöra att gälla, skall vill- koren för det fortsatta arrendet fastställas enligt 9 §. Detsamma gäller vid avgö- rande av en villkorstvist som hänskjutits till arrendenämnden. Beslut om förlängning anses som avtal om fortsatt arrende. Mot arrendeförhål- landet får inte åberopas någon omständighet som kunnat åberopas i ärendet. Beslut i villkorstvist anses som avtal om villkoren för det fortsatta arrendet. Skall arrendatorn enligt beslut betala högre arrendeavgift än förut för förfluten tid, skall arrendatorn betala ränta på det överskjutande beloppet som om detta hade förfallit till betalning med den förut utgående arrendeavgiften. Skall arrendatorn betala lägre belopp, skall jordägaren betala ränta på det belopp som jordägaren har mottagit för mycket från den dag då beloppet togs emot. Räntan skall beräknas enligt 5 § räntelagen (1975:635) för tiden innan beslutet har vunnit laga kraft och enligt 6 § räntelagen för tiden därefter. Om villkor för det fortsatta arrendet har fastställts enligt 12 §, har arrendatorn rätt att säga upp avtalet senast efter den dag då beslutet vann laga kraft. Har arrendatorn sagt upp avtalet enligt första stycket, får arrendenämnden på ansökan av jordägaren eller arrendatorn medge skäligt uppskov med avträdet. sådan ansökan får inte göras senare än från den dag då uppsägning Bifalls jordägarens begäran om att arrendeavtalet skall upphöra att gälla, får i beslutet skäligt uppskov med avträdet medges, om jordägaren eller arrendatorn