prop · GS031d8 · 2005-01-01 00:00:00 — Ordförandeskapet ger möjlighet att dels främja utbildningsfrågor generellt, dels driva på nödvändig resursmobilisering och förbättrad harmonisering av stöd till utbildningssektorn. avser vidare verka för ett intensifierat 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 arbete på landnivå för jämställdhet och utbildning. Regeringen har även initierat en framåtblickande studie om ett effektivt internationellt system för utvecklingsfinansiering. Med utgångspunkt i fattiga länders, medelinkomstländers och transitionsekonomiers resursbehov diskuterar studien nya och existerande instrument för finansiering samt förslag till reformer av FN, de internationella finansieringsinstitutionerna, EU och andra aktörer i systemet. Särskild vikt läggs vid nödvändiga strategiska val för ett bättre fungerande system. Resultaten ska kunna användas för fortsatta svenska reformsträvanden vad gäller det internationella systemet för utvecklingsfinansiering. Tillsammans med har tagit initiativ till en internationell arbetsgrupp för globala gemensamma nyttigheter. Uppgiften är att undersöka hur de viktigaste globala gemensamma nyttigheterna tillhandahålls samt lämna förslag till hur dessa bättre kan hanteras . En slutrapport ska läggas fram 2005. Utvecklingsfinansiering får fortsatt hög prioritet i internationella sammanhang. Uppföljningen av Monterreyöverenskommelsen, Johannesburgplanen, Millenniedeklarationen och millennieutvecklingsmålen inom ramen för i , då bl.a. åtaganden om biståndsvolymer och skuldlättnader står högt på dagordningen, prioriteras av regeringen. Bland annat bör ambitionen att av BNI ska nå de minst utvecklade länderna då lyftas fram. 3.4.2Former för utvecklingssamarbete i den nya politiken Den breda globala dagordningen för internationell utveckling vittnar om flera olika politikområdens betydelse för utvecklingen på både nationell, regional och global nivå. Den åskådliggör och bekräftar huvudbudskapet i beslut om global utveckling: ökad samstämmighet mellan olika politikområden. Även inom det internationella utvecklingssamarbetet eftersträvas samstämmighet. Bistånd ges i olika form och genom olika kanaler. Det ges som gåva, lån eller genom garantiutfästelse allt för att anpassa biståndet till den aktuella situationen. Medel ges direkt till enskilda länder, eller till enskilda, regionala eller internationella organisationer, som i sin tur överför resurser till de enskilda länderna. En viktig del av biståndet utgörs av humanitärt bistånd till människor som är nödställda på grund av väpnade konflikter, naturkatastrofer eller andra svåra förhållanden. Till de fattigaste länderna ges biståndet företrädesvis som gåva eller som mycket fördelaktigt lån. Gåvan kan ta olika form. Den kan ges som ett mer eller mindre direkt bidrag till statsbudgeten som s.k. budget- eller sektorstöd, eller den kan vara öronmärkt för ett särskilt projekt. Lån och garantier utformas på olika sätt anpassat till situationen och syftet. Garantiverksamheten syftar till att med relativt begränsade statliga medel och begränsat risktagande möjliggöra för utvecklingsländerna att finansiera satsningar på t.ex. infrastruktur genom privata investeringar. Sammantaget erhåller utvecklingsländerna bistånd i olika form från ett stort antal aktörer. Mångfalden på insatserna ställer stora krav på varje utvecklingsland. En viktig uppgift för biståndsgivarna är därför att underlätta utvecklingsländernas arbete med att ta emot och samordna bistånd. Det sker bl.a. genom samordning, utarbetande av likartade procedurer och stöd för kapacitetsuppbyggnad. Vid ett högnivåmöte i fastslogs en internationell dagordning för att genomföra förenklingar av biståndsprocedurerna. Avsikten är att minska den administrativa bördan för samarbetsländerna. I arbetet med att definiera och effektivisera bistånd spelar /DAC en central roll. I /DAC leder tillsammans med en grupp för harmonisering av biståndsprocedurer. Biståndsgivarna har kommit överens om att ta fram planer för harmonisering. Samtliga givarländer ska rapportera om framstegen vid en konferens planerad till i . EU har gett en särskild expertgrupp i uppdrag att ta fram EU- riktlinjer om förbättrad samordning och harmonisering. De fattigdomsstrategier som tagits fram i samarbetsländerna särskilt då de utarbetats med ett folkligt deltagande och deltagande av respektive nationellt parlament utgör de bästa instrumenten för att minska fattigdomen och är en utgångspunkt för ett mer effektivt och samordnat utvecklingssamarbete. Människors rättigheter, behov och intressen och egna förutsättningar ska utgöra grunden för de åtgärder som vidtas för att nå en rättvis och hållbar global utveckling. Inom ramen för utvecklingssamarbetet ska därför ansträngningar göras för att alla, inklusive fattiga kvinnor och män, liksom legitima företrädare för fattiga grupper, bereds möjlighet att delta, höras och respekteras, bl.a. i utformningen av ländernas egna strategier för fattigdomsbekämpning. För att alla ska kunna delta krävs ett demokratiskt styrelseskick grundat på rättsstatens principer, fria val och väl fungerande politiska partier, oberoende media och aktiva och fritt verkande frivilligorganisationer. Respekt för mänskliga rättigheter bidrar till och är en förutsättning för demokratisering. Mänskliga rättigheter dvs. de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna och de medborgerliga och politiska rättigheterna är universella, odelbara och ömsesidigt beroende av varandra. För svenskt utvecklingssamarbete innebär denna tonvikt vid demokrati och mänskliga rättigheter som mål och som medel för utveckling att dialogen med utvecklingsländerna om mänskliga rättigheter och demokrati ytterligare kommer att intensifieras och att samarbete med länderna där utvecklingen i dessa avseenden går åt fel håll omprövas. Samordningen av utvecklingssamarbetet fungerar bäst när den sker på plats under ledning av landet självt. Ofta görs detta genom en övergång från projektstöd till mer generellt stöd till sektorer och program när politisk vilja och nationella planer finns för verksamheten, liksom kapacitet att genomföra dem. har utökat sitt programstöd i länder som har sådana förutsättningar. Det gäller både budgetstöd och sektorprogramstöd inom framför allt utbildnings- och hälsosektorn. deltar aktivt i den grupp inom Strategiskt partnerskap för (Strategic Partnership for , SPA) som arbetar med bättre samordnade lösningar inom budgetstödet. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 I samband med internationella beslut om att utöka skuldlättnaderna till de fattigaste och mest skuldsatta länderna ställdes krav på att de resurser som frigjordes skulle användas till fattigdomsbekämpning. Som bas för skuldlättnaderna och bidrag från () och skulle nationella strategier för fattigdomsbekämpning (Poverty Reduction Strategies, PRS) tas fram av berörda länder i en bred konsultationsprocess. I ett 60-tal av de fattigaste länderna har nationella strategier för fattigdomsbekämpning tagits fram eller är på väg att utarbetas.1 De utgör de bästa instrumenten för att minska fattigdomen och utgör utgångspunkt för ett mer effektivt och samordnat utvecklingssamarbete. De ska bygga på landets egna förutsättningar att bekämpa fattigdomen. Strategierna har i varierande grad tagits fram i en process med folkligt deltagande. En viktig del av utvecklingssamarbetet är att förstärka ländernas kapacitet att förbättra PRS. I detta inbegrips stöd till den statliga förvaltningen, till nationella parlament och till det civila samhället samt till utveckling av kapacitet för forskning. I många länder har fattigdomsstrategierna redan blivit ett aktivt verktyg för landets egen politik för fattigdomsbekämpning. I andra länder har framtagningen av PRS gjorts mest för att erhålla skuldlättnad. I flera länder har ansträngningar gjorts för att tydligare koppla PRS till att nå millennieutvecklingsmålen. PRS är ännu nytt och behöver utvecklas beträffande process, innehåll och folklig förankring. Av de utvärderingar som IMF och gjort om PRS framgår att fattigdomsinriktningen har ökat i länder med starkt ägarskap. Kritik riktas bl.a. mot att många givare inte har anpassat sig tillräckligt till PRS. har inriktat sitt bistånd på prioriteringarna inom PRS. Inför den andra generation av PRS, som utarbetas, är det viktigt att fortsatt stöd lämnas för att göra PRS till ett ännu bättre instrument. Viktigt är att tydliggöra prioriteringar, att förstärka kopplingen till budgetarbetet, handel och produktion. , liksom flera andra givare, ger starkt stöd till att PRS utvecklas vidare. 1 Se bilaga 1 för förteckning med länder som har utarbetat fullständiga eller interimistiska PRS dokument. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 I syfte att ytterligare effektivisera biståndet och underlätta samordningen har en relativt ny form av samarbete givare emellan utvecklats, s.k. delegerat samarbete. Det innebär delegering av uppgifter till ett annat lands biståndsmyndighet. intar Sida rollen av medfinansiär, medan det andra landets myndighet svarar för hela eller större delen av arbetet med administrationen av det utländska stödet till projektet. I och samarbetar med bl.a. och på detta sätt. Avsikten är att öka omfattningen av delegerat samarbete och att aktivt överväga denna biståndsform även i andra länder och sammanhang. Ett effektivt utnyttjande av biståndsresurser kräver även avbindning av allt internationellt utvecklingssamarbete. Ansträngningarna på avbindningens område ska fortsätta och intensifieras genom gemensamma steg inom /DAC och EU. Inom EU följde Kommissionen upp tidigare principbeslut om avbindning av gemenskapsbiståndet genom att föreslå en förordning i frågan. Denna behandlas f.n. i rådskonstellationen. är drivande i arbetet. Med anledning av den nya politiken avser regeringen ytterligare förtydliga riktlinjerna för utvecklingssamarbetet och användningen av biståndsmedel. Nya riktlinjer tas fram för samarbetsstrategier för utvecklings- och transitionsländer, regioner och regionala program och ska tillämpas . Samarbetet måste tydligare utgå från partnerlandets egna prioriteringar som de uttrycks i PRS eller andra motsvarande dokument för fattigdomsbekämpning. Inom ramen för detta arbete tas nya riktlinjer fram för svenskt budgetstöd. Budgetstödet har utvecklats från ett relativt kortsiktigt stöd för makroekonomisk stabilisering till ett långsiktigt stöd för fattigdomsbekämpning med fokus på delfinansiering av statsbudgeten. Det är angeläget att knyta stödet till samarbetslandets fattigdomsstrategier, budgetprocesser, ländernas offentliga finansiella styrsystem och kampen mot korruption. Stor vikt läggs också vid mänskliga rättigheter och demokrati. Policydialogen kring budgetstöd har därför förstärkts, inte minst på det lokala planet. Väpnade konflikter och andra katastrofförhållanden, som naturkatastrofer, kommer att orsaka omfattande mänskligt lidande på flera håll i världen även . Det inhemska och internationella humanitära gensvaret att lindra nöden kommer sannolikt alltjämt att vara otillräckligt. Det är därför angeläget att fortsatt avsätta betydande finansiella resurser för stöd till humanitära insatser. Grundläggande ska vara det finansiella stödets överensstämmelse med de humanitära principerna om opartiskhet, neutralitet och oberoende, där stöd lämnas på grundval av de nödlidande människornas behov. Det finansiella stödet ska utmärkas av förutsägbarhet och flexibilitet. Det ska underbygga de multilaterala mekanismer, framför allt ledda av FN, som finns för samordning av internationella humanitära insatser. ska värna och utveckla EU:s humanitära bistånd och politik så att det bedrivs i överensstämmelse med det multilaterala humanitära ramverket. För att ge ett samlat uttryck åt regeringens och dess myndigheters förhållningssätt på området avser regeringen fastställa riktlinjer för politiken för humanitärt bistånd. () har fyllt en viktig uppgift i att lämna tekniskt, logistiskt och annat understöd till framför allt FN-ledda humanitära insatser. I beaktande av sannolikheten för fortsatta humanitära katastrofer och SRV:s förmåga är det angeläget att myndigheten kan ha en stor omfattning på verksamheten. I tillägg till de medel som belastar utgiftsområde 6 anslag 7:4 Samhällets skydd mot olyckor för beredskap för understödjande insatser kommer medel för insatsernas genomförande även 2005 att anvisas under utgiftsområde 7. Riktlinjer för utnyttjande av medlen kommer att fastställas efter närmare anvisning av regeringen. Situationer av återuppblossade gamla konflikter åskådliggör behovet av bättre insatser för varaktiga fredliga lösningar och långsiktig återuppbyggnad. Gapet mellan humanitärt bistånd och långsiktigt utvecklingssamarbete, och behovet att finna lämpliga biståndsformer för den övergångsfas som på många sätt kan vara avgörande för återuppbyggnad och den framtida utvecklingen i ett land eller i en region, motiverar större flexibilitet för att möta olika situationer med adekvat bistånd. Det humanitära biståndet ska i huvudsak användas för omedelbara humanitära insatser. Stöd till förebyggande av och beredskap för främst naturkatastrofer, liksom stöd till tidig återuppbyggnad och andra insatser i övergången från humanitära kriser till långsiktig utveckling ska i större utsträckning ges genom det löpande utvecklingssamarbetet och i första hand belasta regionala medel. Det förblir viktigt att använda och främja den svenska kunskapsbasen. Kunskaperna från svenskt näringsliv, fackföreningar, kommuner myndigheter och andra offentliga aktörer kommer att utnyttjas mer i utvecklingssamarbetet. Mellanfolkligt samarbete uppmuntras såsom vänortsutbyte och s.k. twinning. Nya former av samverkan mellan privat och offentlig sektor behövs, inte minst för att få till stånd angelägna investeringar för tillväxt och sysselsättning i utvecklingsländer. För detta är det ofta nödvändigt att reducera kommersiella och politiska risker. Samråd och samarbete behövs därför mellan utvecklingssamarbetet och det statliga export- och importfrämjandet så att olika erfarenheter, kompetenser och resurser tas tillvara och kan samverka. Bland annat kommer vissa projektförberedande insatser att kunna stödjas inom exempelvis miljö- och energiområdet. Även utvecklingsinriktad forskning på miljö- och energiområden ges stöd. Enskilda organisationer gör betydande insatser för internationellt utvecklingssamarbete, bl.a. genom information och främjande av utvecklingen av ett livskraftigt och demokratiskt civilt samhälle. Lokala samarbetsorganisationer och civila samhällets engagemang är av stor vikt för att nå millennieutvecklingsmålen. Den ökade roll som enskilda organisationer och det civila samhället ges i den nya politiken för global utveckling motiverar att engagemanget underlättas. Vissa organisationer är förhindrade att expandera sitt stöd till demokratiutveckling och stöd till de fattigas egna organisationer på grund av att insamlingsverksamheten är begränsad. Mot denna bakgrund avser regeringen ändra huvudregeln om egeninsats till från dagens minimikrav om . I regeringens proposition Gemensamt ansvar politik för global utveckling (prop. 2002/03:122, bet. 2003/04:UU3, rskr. 2003/04:112) föreslogs att en självständig funktion för utvärdering av det internationella utvecklingssamarbetet skulle inrättas. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 för denna funktion har utretts och verksamheten bedöms kunna påbörjas . kommer utvecklingssamarbete att granskas i en s.k. peer review inom ramen för /DAC. Inom ramen för politiken för internationellt utvecklingssamarbete fortsätter regeringen att särskilt lyfta fram hiv/aids, sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, samt konflikthantering, konfliktförebyggande, gemensam säkerhet och fredsbyggande. Dessutom avser regeringen göra fördjupade insatser avseende sysselsättning och arbetsmarknad. På alla fyra områden som regeringen lyfter fram för särskilda satsningar 2005 krävs ett aktivt jämställdhetsarbete och regeringen avser fortsätta arbetet med främjandet av jämställdhet och förstärkning av kvinnors och barns situation. Könsdiskriminering är ett grundläggande hinder för utveckling. Föreställningar om kvinnor och barn som underordnade männen, rättslösa och därmed lovliga offer är alltför vanligt och påverkar människors agerande negativt, och till och med destruktivt, inom samtliga fyra områden. Kvinnor och män, flickor och pojkar måste behandlas som likvärdiga och med samma rättigheter. Deltagande, analyser och handlingsplaner för jämställdhet ska säkerställas och metodutvecklingen stärkas. Hiv/aids-epidemin visar inga tecken på att mattas av. Enligt FN:s samordnande program på hiv/aids-området, , lever ca 40 miljoner människor med hiv/aids. Av dessa finns knappt 30 miljoner i söder om . Ungefär 5 miljoner smittades av hiv , fler än något . Fler än 3 miljoner dog av aids . Epidemin har blivit ett verkligt globalt problem där den snabbaste smittspridningen finns i och . Smittspridningen i går snabbt varnar för att 10 miljoner människor kommer att vara smittade om ansträngningar inte görs. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 Världens samlade insatser för att bekämpa sjukdomen och dess följder fortsätter att vara otillräckliga. Det gäller både finansiella resurser, fokus och ledarskap. Uppföljningen av den FN-deklaration om hiv/aids som antogs , visade att fastställda mål inte nåtts trots stora ansträngningar från bl.a. . En kraftsamling krävs nationellt och internationellt. Epidemin feminiseras och mer än hälften av dem som lever med hiv/aids är kvinnor. I är av de drabbade kvinnor. Skälen är bristande tillgång till utbildning, sexuell och reproduktiv hälsovård och rådgivning, men också de stora skillnader i makt som råder mellan kvinnor och män. De allvarliga konsekvenserna för flickor och kvinnor lyfts fram i ett program som och för kvinnor (UNIFEM) initierat, den globala koalitionen om kvinnor och aids (the Global Coalition on Women and Aids). avser stödja det centrala analys- och åtgärdsarbete som sker inom detta initiativ. Det förebyggande arbetet fortsätter att vara huvudspåret i kampen för en långsiktig lösning mot hiv/aids antalet nya fall måste bromsas. Här tydliggörs den klara kopplingen mellan hiv/aids och frågor kring sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. För är denna koppling både naturlig och nödvändig. Detsamma gäller inte alla utvecklingspartners. är ökade insatser för vård och behandling nödvändiga. Insatserna ska ses i ett sammanhang, inte som konkurrerande verksamheter. Kraftigt sjunkande priser på bromsmediciner, både på originalmediciner och billiga kopior för användning i utvecklingsländer, har avsevärt förbättrat möjligheterna till behandling. Ett av de viktigaste initiativen när det gäller behandling har lanserats av () och innebär att 3 miljoner människor ska ha fått tillgång till behandling med bromsmediciner vid utgången av 2005 (det s.k. three by five- initiativet). Regeringen välkomnar detta initiativ och stödjer det även finansiellt. Effektiva insatser för vård och behandling ställer krav även på fungerande hälsosystem med kapacitet att klara både testning, rådgivning och annan uppföljning. Läkemedlen uppskattas stå för avsevärt mindre än hälften av de totala behandlingskostnaderna. ställs därför på WHO, på givarsamfundet och inte minst på länderna själva att skapa förutsättningar för behandling i stor skala också i fattiga och svaga länder. Satsningar på vård och behandling innebär livslånga åtaganden. Regeringen avser öka stödet till och Globala fonden mot hiv/aids, malaria och tuberkulos. Globala fonden har kommit att bli en central finansieringsmekanism för det internationella stödet mot hiv/aids. Fondens verksamhet kräver dock stora insatser också av andra organ vilket medför merkostnader för dessa. Regeringen avser därför ge särskilt stöd till i första hand och . Det svenska stödet till hiv/aids-relaterad forskning kommer att höjas. Arbetet med att få fram vacciner mot hiv/aids är synnerligen angeläget. Detsamma gäller forskningen om s.k. mikrobicider. Både ett framtida vaccin och mikrobicider är förebyggande medel som den enskilda kvinnan själv kan besluta om och hantera. Det bidrar till att stärka kvinnors ställning och makt, vilket är centralt i kampen mot epidemin. Många viktiga insatser i kampen mot hiv/aids sker genom näringslivet och privata stiftelser. I många utvecklingsländer har multinationella företag introducerat omfattande program för sina anställda. Bland de privata initiativen har och kommit att bli en viktig aktör vad gäller hiv/aids. Ett betydande arbete sker även genom förre president . Stiftelsen har bistått flera länder i främst att utveckla åtgärdsplaner för ett brett angreppssätt i kampen mot hiv/aids. är berett att stödja sådana nationella planer. I tas på liknande sätt många viktiga initiativ inom det civila samhället för att möjliggöra ett aktivt och ökat deltagande i kampen mot epidemin. I det svenska bilaterala samarbetet förutses markant ökade satsningar mot hiv/aids, både vad gäller det stöd som integreras i all verksamhet och för mer direkta insatser av spetskaraktär. Åtgärder krävs bl.a. för att mildra det långsiktiga följderna av hiv/aids inom så gott som alla samhällssektorer i det hårdast drabbade länderna. Ett medelsutrymme om för hiv/aids-insatser skapas för beslut vid senare tillfälle. Medlen kan komma att användas för ytterligare stöd till FN-organ som arbetar mot hiv/aids, till Globala fondens arbete, till rent bilaterala insatser eller till stöd för forskning. Även extra insatser för att mildra konsekvenserna av epidemins härjningar kan komma ifråga. Effektiva insatser mot hiv/aids kräver att alla aktörer arbetar tillsammans. Effektiv samordning mellan givare, multilaterala organisationer, enskilda organisationer och nationella regeringar blir därför allt viktigare. De generella krav på harmonisering och samordning som finns i utvecklingssamarbetet i stort blir särskilt tydliga för hiv/aids, på grund av tillströmningen av både aktörer och finansiella resurser. Regeringen menar att samordningen måste ske med utgångspunkt i nationellt ägarskap och inte drivas av biståndsgivare. Den överenskomna modellen kring samordning av hiv/aids-arbete på landnivå, "the three ones", kan här spela en central roll. Modellen presenterades först av och innebär att det på landnivå ska finnas endast ett gemensamt ramverk för arbetet, en samordnande myndighet, samt ett uppföljningssystem (one agreed national hiv/aids action framework, one aids coordinating authority and one monitoring and evaluation system). Regeringen avser att driva och stödja denna modell. Hiv/aids-frågan måste prioriteras i kontakter med våra utvecklingspartners genom en fortsatt skärpt dialog. Dialogen avser såväl företrädare för länders regeringar och internationella organisationer som ledare i näringsliv, fackföreningar, ungdomsorganisationer, intresseorganisationer, kyrkor och samfund och många andra delar av det civila samhället. Såväl planering och genomförande av projekt och program som det centrala dialogarbetet kräver insatser av en samlad svensk förvaltning. Den svenska utrikesrepresentationen spelar i detta sammanhang en central roll. Sida har gjort organisatoriska förstärkningar såväl i som i , samt inrättat särskilda tjänster i och . Den post som hiv/aids-ambassadör som inrättade liknande poster har inrättats av fyra andra länder fungerar i detta sammanhang både som påskyndare och samordnare av arbetet och som hjälp i den ibland svåra dialogen. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 Sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter Insatser inom området sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR) är ett viktigt medel för att minska fattigdomen i världen och nå millennieutvecklingsmålen, särskilt målen att minska mödradödligheten, minska spridningen av hiv/aids och främja jämställdhet. Det är även ett mål i sig att människor kan bestämma över sin reproduktion och sexualitet.