prop · GS0357 · 2005-02-15 00:00:00 — Regeringen anser att en arbetstagare som har en fordran på lön eller annan liknande ersättning skall ha rätt att, under vissa förutsättningar, erhålla betalning ur lönegarantin vid en företagsrekonstruktion om betalning inte erhålls från arbetsgivaren. Vid en företagsrekonstruktion kan förvisso gäldenären eller rekonstruktören i och för sig indirekt styra över tillgängligheten till lönegarantin genom avvägningar om att betala lönen eller inte. En sådan bedömning är dock beroende av flera faktorer där betalning av lönefordringar är en faktor vilken måste beaktas i arbetet med att rekonstruera en verksamhet. Det väsentliga är att för det fall lön 10 Artikel 3.2.7 punkt 58 Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (EGT C 288, 9.10.1999, s. 2, Celex 31999Y1009/01). uteblivit och beslut om företagsrekonstruktion har fattas så skall löne- Prop. 2004/05:57 garanti kunna utgå. Regeringen delar Akademikers Central- organisations () bedömning att en sådan utformning av lönegaranti vid företagsrekonstruktion i jämförelse med vad tidigare föreslagit står bättre i samklang med EG-rätten och lönegarantins karaktär som ett skydd och en rättighet för den enskilde arbetstagaren. Regeringen föreslår därför att statlig lönegaranti skall kunna utgå till arbetstagaren för dennes obetalda lönefordringar vid en företags- rekonstruktion på i huvudsak samma sätt som vid en konkurs. Sammanfattningsvis föreslås alltså att lönegaranti skall kunna utgå för betalning av arbetstagares fordran hos en arbetsgivare som är föremål för företagsrekonstruktion enligt lagen om företagsrekonstruktion. Det sociala skydd lönegarantin utgör för arbetstagare vid konkurs utsträcks till att omfatta även lönefordringar vid företagsrekonstruktion. Regeringens förslag: Vid lönegarantiutbetalning inträder staten i arbetstagarens rätt mot gäldenären vid företagsrekonstruktion. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker för- slaget eller lämnar det utan invändningar. Skälen för regeringens förslag: Det framstår för regeringen som självklart att i fråga om utbetalt garantibelopp skall staten på samma sätt som vid konkurs inträda i arbetstagarens rätt mot arbetsgivaren. När staten inträder i fordringsförhållandet är fordran redan förfallen till betal- ning, utom vad avser uppsägningslöner som belöper efter löne- garantibeslutet. Som insolvensinstitutet företagsrekonstruktion är reglerat kan som huvudregel exekutiva åtgärder inte ske under det pågående för- farandet. Av 2 kap. 17 § lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion, FrekL., framgår nämligen att som huvudregel får som rekonstruktionen pågår inte utmätning eller annan verkställighet enligt utsökningsbalken äga rum mot gäldenären. Staten måste precis som andra borgenärer göra gällande sin fordran under rekonstruktionen och först därefter vidta eventuella indrivningsåtgärder. Om statens regressfordran inte betalas av gäldenären vid en företagsrekonstruktion kan detta leda till att staten efter att företagsrekonstruktionen avslutats har en fordran som kan ligga till grund för en ansökan om konkurs. Förslaget att staten inträder i arbetstagarens rätt mot gäldenären vid företagsrekonstruktion vid lönegarantiutbetalning föranleder en ändring i 28 § lönegarantilagen. Regeringens förslag: Betalning enligt garantin lämnas vid företags- rekonstruktion för fordran på lön eller annan ersättning och pension som skulle berättiga till garantibelopp om arbetsgivaren hade försatts i konkurs i stället för att beslut fattats om företagsrekonstruktion. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller lämnar förslaget utan invändningar. Skälen för regeringens förslag Utgångspunkten bör enligt promemorians förslag vara att lönegaranti vid företagsrekonstruktion utformas på motsvarande sätt som vid konkurs. Valet av insolvensförfarande förväntas då ske efter vad som är mest lämpligt i varje enskilt fall mot bakgrund av det aktuella företagets struktur, den bransch i vilken företaget verkar och det enskilda företagets art av svårigheter. Regeringen delar uppfattningen att ovidkommande hänsyn som kan påverka valet av insolvensförfarande bör i möjligaste mån undanröjas eftersom detta förväntas bidra till att företag i större om- fattning än vad som gäller rekonstrueras genom företags- rekonstruktion och inte först när en konkurs är ett faktum. Regeringen anser därför att lönegaranti vid en företagsrekonstruktion bör omfatta sådana lönefordringar som ger rätt till lönegaranti vid arbetsgivarens konkurs. Vid konkurs omfattas fordran på lön eller annan ersättning på grund av anställning som har förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen (1970:979) av lönegaranti. En arbetstagares fordran på lön eller ersättning har för- månsrätt, som huvudregel, i den mån den belöper före konkurs- beslutet och inom en månad därefter under förutsättning att den inte har intjänats tidigare än konkursansökningen kom in till tingsrätten. Motsvarande fordran på lön eller ersättning vid en företags- rekonstruktion bör alltså omfattas av lönegaranti. Detsamma bör gälla i övriga fall när en lönefordran omfattas av förmånsrätt. Det innebär att även vid en företagsrekonstruktion kan det t.ex. bli aktuellt att ta hänsyn till när en lönefordran har förfallit till betalning i de fall fordran skall bestämmas efter särskild beräkningsgrund eller ta hänsyn till de frister som gäller för det fall fordran varit föremål för en tidigare tvist. Även fordringar som avser t.ex. semesterlön, semesterersättning samt pension och som omfattas av förmånsrätt vid konkurs föreslås omfattas av löne- garanti vid en företagsrekonstruktion. Utgångspunkten för beräkningen bör på motsvarande sätt som vid konkurs alltså vara tiden för beslutet om företagsrekonstruktion och dagen för ansökan om företagsrekonstruktion. Fordran som avser uppsägningslön omfattas också av förmånsrätt och därmed lönegaranti vid konkurs, dock längst t.o.m. efter konkursbeslutet och längst för en uppsägningstid som beräknas enligt 11 § lagen (1982:80) om anställningsskydd. Uppsägningslönen kan bli föremål för avräkning om arbetstagaren haft eller borde haft annan inkomst. Vidare krävs att arbetstagaren är anmäld vid den offentliga arbetsförmedlingen. Även sådan uppsägningslön bör vid en företags- rekonstruktion berättiga till lönegarantiersättning. Utöver de lönefordringar som omfattas av förmånsrätt utgår vid en konkurs även lönegaranti för fordran på uppsägningslön för tiden efter en månad från konkursbeslutet, dock längst för uppsägningstid som beräknats enligt 11 § lagen om anställningsskydd. Från fordran skall av- räkning ske för vad arbetstagaren förvärvat eller kunnat förvärva i en annan anställning. Regeringen anser att motsvarande fordringar på upp- sägningslön vid en företagsrekonstruktion som hänför sig till dvs. med början efter beslut om företags- rekonstruktion skall omfattas av lönegaranti. Precis som vid konkurs skall det krävas att arbetstagaren anmält sig hos den offentliga arbets- förmedlingen för att lönegarantiersättning skall utgå. /2004 ansvarar konkursboet enligt 5 kap. 18 § konkurslagen (1987:672) för arbetstagarens fordringar som uppstår efter konkursbeslutet när arbetstagaren arbetar för konkursboets räkning under den fortsatta driften av rörelsen. Detta gäller oavsett om arbetet sker under uppsägningstid eller ej. Det innebär att sådana löner blir en s.k. massafordran i konkursen. Lönegarantiersättning utgår alltså inte. En motsvarande reglering bör gälla vid företagsrekonstruktion. En särskild bestämmelse bör därför införas i lagen om att fordran på lön under uppsägningstid som hänför sig till arbete som utförs för rekonstruktionsgäldenärens, dvs. arbetsgivarens, räkning inte omfattas av lönegaranti. Den fortsatta driften av verksamheten, i form av lön för ut- fört arbete, vid en företagsrekonstruktion skall således inte kunna finansieras av lönegarantin. Det vore olämpligt ur konkurrenssynpunkt. Förslaget att införa lönegaranti vid företagsrekonstruktion innebär så- ledes följande. Alla anställda har rätt till lönegarantiersättning för fordringar fram till och med efter ett beslut om före- tagsrekonstruktion. Under efter beslut om företags- rekonstruktion skall rekonstruktören och rekonstruktionsgäldenären göra de överväganden som behövs beträffande verksamheten t.ex. uppsäg- ningar i enlighet med arbetsrättsliga regler och hur den fortsatta driften i övrigt skall organiseras. Därefter gäller precis som vid en konkurs att lönegarantiersättning inte betalas ut om arbete utförs åt rekonstruktions- gäldenären, dvs. I promemorian föreslås att lönegaranti som kan utgå vid företags- rekonstruktion skall vara begränsad och att samma maxbelopp skall gälla som vid konkurs. Regeringen delar denna bedömning. Regeringen föreslår därför att lönegaranti ska kunna utgå för varje arbetstagare med maximalt fyra gånger det prisbasbelopp enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring som gäller vid tiden för beslutet om företagsrekonstruktion. Vidare föreslås att fordran på lön eller annan ersättning ersätts ur garantin för en sammanlagd anställningstid . Bestämmelser om detta finns i 9 § lönegarantilagen. Lag- rådet har lämnat ett förslag till hur regleringen i 9 § kan ges en tydlig redaktionell utformning. Regeringen föreslår att lagtexten utformas på det sätt som Lagrådet har föreslagit. , (numera ), har påpekat att den begräns- ningsregel vid konkurs som hänvisas till i 7 § fjärde stycket lönegaranti- lagen (1992:497) också bör övervägas vid lönegaranti i företags- rekonstruktion. Av 5 kap. 2 § konkurslagen följer att vid konkurs får en fordran på lön, arvode eller pension inte göras gällande i den mån Prop. 2004/05:57 fordringen uppenbart överstiger vad som kan anses skäligt med hänsyn till gjord arbetsinsats, verksamhetens lönsamhet och omständigheterna i övrigt. Detsamma gäller även den som är närstående till gäldenären. Konkursförvaltaren kan således efter en skälighetsbedömning jämka en arbetstagares begärda lönegarantiersättning för en lönefordran med stöd av 5 kap. 2 § konkurslagen. Regeringen anser att samma möjlighet att begränsa oskäliga löneanspråk bör föreligga vid en företags- rekonstruktion och föreslår att det i lagen införs en sådan reglering. Efter påpekande från Lagrådet föreslås att lagtexten utformas så att det tydligare framgår att oskäliga löneanspråk kan bli föremål för nedsätt- ning även vid en företagsrekonstruktion på samma sätt som vid en konkurs. Lönegaranti vid flera insolvensförfaranden Regeringens bedömning: Det bör inte införas en begränsning av rätten till lönegaranti när ett insolvensförfarande följs av ett annat. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att en regel införs som begränsar rätten till lönegaranti vid två olika situationer. situationen avser fall när arbetsgivaren försätts i konkurs under en på- skall då anses som ett enda insolvensförfarande. om en verksamhet genomgår fler än ett insolvensförfarande vilka för- anletts av samma insolvenssituation. I dessa fall föreslås att lönegaranti- ersättning skall utgå med det högsta belopp som kan utgå i ett förfarande och avse högst åtta anställningsmånader. Förslaget får förstås så att om en rekonstruktionsgäldenär t.ex. försätts i konkurs så skall ersättning som betalats ut i samband med företagsrekonstruktionen räknas av. Remissinstanserna: Flera av remissinstanserna tillstyrker eller lämnar förslaget utan invändningar. Ett antal remissinstanser har dock avstyrkt eller haft invändningar mot förslaget. LO och TCO har avstyrkt att utgiven lönegaranti skall avräknas vid ett senare insolvensförfarande. har särskilt ifrågasatt den avräkningsregel som har föreslagits beträffande verksamheter som genomgår flera på varandra följande insolvensförfaranden och som har förorsakats av samma insolvens- har ansett att den föreslagna avräknings- regel som behandlar verksamheter som genomgår flera på varandra följande insolvensförfaranden och som har förorsakats av samma insolvenssituation är oacceptabel. Näringsliv, TCO, och LO har vidare efterlyst att begreppet samma insolvenssituation måste preciseras. efterlyst ett förtydligande av vad som avses med verksamhet. Näringsliv har påpekat att hänvisningen till verksamhet kan få en mycket vid tolkning. och LO har också efterlyst ett förtydligande om hur avräkningen för tidigare utbetald garanti som åter- betalats till staten skall ske när det är fråga om partiella återbetalningar. Skälen för regeringens bedömning: Om en arbetstagare har löneford- ringar i två på varandra följande konkurser som avser samma verksamhet gäller att han eller hon normalt har rätt till lönegarantiersättning i båda konkurserna om förutsättningarna är uppfyllda. Undantag gäller dock enligt 3 § lönegarantilagen för fordran som gjorts eller hade kunnat göras gällande i den tidigare konkursen. Även i det fall att en verksamhet genomgått en företagsrekonstruktion och drivits vidare och därefter försätts i konkurs på grund av nya betalningssvårigheter har en arbetstagare rätt till lönegaranti i den senare konkursen. En genomförd företagsrekonstruktion utgör, enligt dagens regler, inte heller något hinder mot att näringsidkaren åter ansöker om företagsrekonstruktion, även om en sådan omständighet kan inverka på domstolens bedömning om det finns skälig anledning att anta att syftet med en andra företags- rekonstruktion kan uppnås. Med den nu föreslagna utökningen av löne- garantin till att också omfatta lönefordringar vid en företags- rekonstruktion kommer alltså utan någon begränsningsregel en arbetstagare vara berättigad till lönegarantiersättning vid två eller flera på varandra följande insolvensförfaranden som rör samma verksamhet. I promemorian föreslås att lönegarantin skall kunna begränsas om arbetsgivaren försätts i konkurs under pågående företagsrekonstruktion eller om en verksamhet i övrigt genomgår fler än ett insolvensförfarande och förfarandena har föranletts av samma insolvenssituation. Vid dessa fall föreslås alltså att förfarandena skall anses som ett enda insolvens- förfarande vid betalning enligt garantin. Bakgrunden till förslaget är statsfinansiella skäl och för att förhindra missbruk. Regeringen anser att de skäl som lyfts fram i promemorian i och för sig kan tala för att det borde vara möjligt att begränsa lönegarantins omfattning. Detta gäller särskilt det fallet att arbetsgivaren försätts i konkurs under pågående företagsrekonstruktion. Liksom flera remissinstanser är regeringen dock tveksam till om den föreslagna begränsningsregeln bör införas. Löne- garanti skall vara ett skydd för arbetstagaren i samband med att hans eller hennes arbetsgivare har ekonomiska problem vilka leder till företags- rekonstruktion eller konkurs. Såsom promemorians förslag om avräkning utformats kommer det bli mycket svårt för en arbetstagare att förutse vilket löneskydd i form av lönegaranti som han eller hon har rätt till vid ett senare insolvensförfarande. Hur stor avräkning skall vidtas vid t.ex. en senare konkurs? Har arbetsgivaren betalat tillbaka utbetald lönegaranti till staten och i så fall för vilken arbetstagares räkning? En arbetstagare som blir kvar i verksamheten och som får ersättning vid företags- rekonstruktionen riskerar att vid en efterföljande konkurs gå miste om lönegarantiersättning för t.ex. sin uppsägningslön. Ett införande av en avräkningsregel måste vägas mot det skydd lönegarantin är avsedd att vara för arbetstagaren och hans eller hennes möjlighet att anpassa sig till den situation som uppkommit. Regeringen anser att utgångspunkten därför bör vara att arbetstagaren skall ha rätt till full lönegaranti för sin lönefordran vid såväl företagsrekonstruktion som konkurs. Någon begränsningsregel bör därför inte införas . Visar det sig att många företag kommer att försättas i konkurs under pågående företags- rekonstruktion eller att systemet missbrukas får lagstiftningsåtgärder övervägas på nytt. När ett företag genomgått en företagsrekonstruktion och efter dess avslutande försätts i konkurs finns ett alternativt beräkningssätt för arbetstagarens löneförmånsrätt enligt 12 § första stycket förmåns- Om det är förmånligare för arbetstagaren får förmånsrätten Prop. 2004/05:57 beräknas som om konkursansökningen hade gjorts då ansökningen om företagsrekonstruktion skedde. I sådant fall skall det bortses från tiden Bestämmelsen är motiverad av att det tidigare inte funnits lönegaranti vid företagsrekonstruktion. Med hänsyn till att lönegaranti nu föreslås utgå vid både konkurs och företagsrekonstruktion och då det inte föreslås någon avräkningsregel för det fall samma verksamhet genomgår flera insolvensförfaranden i följd, kan det ifrågasättas om nämnda bestämmelse i 12 § förmånsrättslagen kunde upphävas. Frågan har dock inte behandlats i promemorian och det saknas därmed tillräckligt underlag för att föreslå en sådan ändring. Frågan får i stället tas upp i annat sammanhang. 6.5Beslut om lönegaranti vid företagsrekonstruktion Regeringens förslag: Beslut om lönegaranti vid företags- rekonstruktion fattas av rekonstruktören. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller lämnar förslaget utan invändningar. anser att endast specialister bör utses till rekonstruktörer och att tingsrätterna på ett mer noggrant sätt än vad som sker skall pröva såväl den före- slagne rekonstruktörens lämplighet som förutsättningarna för en lyckad rekonstruktion. , , och avstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag Vem bör besluta om lönegaranti vid företagsrekonstruktion? Avgörande för om lönegaranti skall kunna utgå vid företags- rekonstruktion är, enligt regeringens förslag, att arbetstagaren har en fordran på lön och att förutsättningarna i övrigt är uppfyllda enligt löne- garantilagen. Det bör åter betonas att det inte skall vara fråga om någon valmöjlighet för rekonstruktionsgäldenären att använda lönegarantin utan att det är ett socialt skydd som arbetstagaren skall ha rätt att nyttja för det fall lönen uteblivit. Vid en jämförelse med konkurs där förvaltaren beslutar om ersättning enligt lönegarantireglerna framstår det som rimligt att vid en företagsrekonstruktion låta rekonstruktören på motsvarande sätt fatta beslut om frågor som rör lönegaranti. Detta skulle ligga i linje med att minimera skillnaderna mellan de båda insolvensförfarandena. I promemorian föreslås också att det är rekonstruktören som skall fatta beslut om lönegaranti. och har ansett att det finns risk för intresse- konflikter om det är rekonstruktören som skall fatta beslut om löne- garantiersättning eftersom denne står närmare gäldenären än en konkurs- förvaltare. De föreslår att länsstyrelserna i stället bör fatta beslut om lönegaranti. framhåller också att tingsrätten eller tillsynsmyndig- heten i konkurs, dvs. kronofogdemyndigheten i den region där företags- Prop. 2004/05:57 rekonstruktionen äger rum, är att föredra framför rekonstruktören som ansvarig för beslut om lönegarantiersättning. Även LO har invänt mot att rekonstruktören skall besluta om lönegaranti och förordat att besluts- fattandet läggs på en myndighet för att förhindra missbruk. Rekonstruktörens viktigaste uppgift är att bedöma om ett företag har förutsättningar att kunna bedriva verksamheten på marknaden. Det är riktigt att det häri även ingår att bevaka gäldenärens intressen. finns det anledning betona att den som utses till rekonstruktör vid arbetet med att åstadkomma en hållbar rekonstruktionsplan måste tillgodose även borgenärskollektivets intressen. Detta framgår uttryckligen av 2 kap. 11 § FrekL. Regeringen är medveten om att rekonstruktörens roll kan innebära ställningstaganden som är komplicerade. En rekonstruktör måste dock inta en självständig och opartisk hållning så att denne vinner samtliga berördas förtroende. När en rekonstruktör utses ställs därför höga krav på dennes personliga integritet. Domstolen skall utse den person som är lämpligast i det enskilda fallet. Häri ligger självfallet att beakta rekonstruktörens integritet. Regeringen delar därför inte de farhå- gor som uttryckts att risken skulle öka för intressekonflikter om rekonstruktören fattar beslut om lönegaranti. Det är i och för sig fullt tänkbart, som flera remissinstanser föreslagit, att beslut om lönegarantiersättning skulle kunna hanteras av en myndig- het. Beslut om att inleda och avsluta företagsrekonstruktion fattas av all- män domstol. Så länge en rekonstruktion pågår är ärendet anhängigt vid en tingsrätt. En tänkbar ordning skulle därför kunna vara att låta dom- stolen även fatta lönegarantibeslut. Enligt regeringens uppfattning är detta dock mindre lämpligt främst med hänsyn till administrativa och organisatoriska skäl. Det skulle även vara möjligt att låta fatta beslut om lönegarantiersättning vid företagsrekonstruktion. Läns- styrelsen har hand om utbetalningen av lönegarantibeloppen. Ytter- ligare en möjlighet skulle kunna vara att förlägga beslutsfattandet till till- synsmyndigheten i konkurs, dvs. kronofogdemyndigheten, som fattar beslut om lönegarantiersättning vid nordiska konkurser. För- utom att det är viktigt med rätt kompetens hos beslutsfattaren anser regeringen, vilket även framhållits i promemorian, att frågor som rör lönegaranti bör behandlas skyndsamt och utan administrativ omgång. För det fall någon annan än rekonstruktören skall fatta beslut om lönegaranti- ersättning, behöver det införas en skyldighet för rekonstruktören att till- handahålla den beslutsfattande myndigheten den nödvändiga informatio- nen om gäldenären, arbetstagarna och de påstådda fordringarnas riktig- het. Som tidigare redovisats utses i allmänhet advokater som också är verksamma som konkursförvaltare till rekonstruktörer. Med hänsyn till den kompetens och säkert betydande erfarenhet rekonstruktören kommer att besitta kan det förväntas att handläggningen blir både effektiv och sannolikt betydligt mindre kostsam än om den skulle ske vid någon myndighet. Regeringen anser det lämpligast att låta rekonstruktören fatta beslut om lönegarantiersättning vid företags- rekonstruktioner. Vilken kompetens krävs vid beslut om lönegaranti? TCO har avstyrkt att rekonstruktören skall fatta beslut om lönegaranti och framhållit att det är nödvändigt att ställa krav på kvalitet vid val av beslutsfattare eftersom besluten innebär myndighetsutövning. Alternativt föreslås att rekonstruktören ska vara godkänd som konkursförvaltare. har påpekat att kraven på vem som blir rekonstruktör bör skärpas. Regeringen delar uppfattningen att det måste ställas höga krav på den kompetens och kunskap som den blivande rekonstruktören skall besitta för att kunna fatta beslut i frågor om lönegaranti. Vid en jäm- förelse av de kvalifikationer som efterfrågas för att vara konkurs- förvaltare respektive rekonstruktör kan noteras att det i båda fallen krävs den särskilda insikt och erfarenhet som uppdraget kräver samt att personen i övrigt är lämplig för uppdraget (7 kap. 1 § konkurslagen och 2 kap. 11 § FrekL). För att komma i fråga som rekonstruktör krävs dess- utom att personen skall ha borgenärernas förtroende. uppställs inte något formellt krav för att kunna utses till rekonstruktör. Bakgrunden är att domstolen när den skall utse en rekonstruktör inte skall vara bunden av regler som utesluter vissa personkategorier. Detta innebär dock inte att vem som helst kan utses till rekonstruktör. Vilken kompetens som en rekonstruktör skall besitta har diskuterats utförligt i samband med att lagen om företagsrekonstruktion behandlades (prop. 1995/96:5, bet. 1995/96:LU11, rskr. 1995/96:279). För att klara uppdraget som rekonstruktör krävs att personen besitter kunskaper i företagsekonomi, erfarenhet av företagande, affärssinne, för- handlingsvana och inte sällan viss branscherfarenhet.