prop · GS03110 · 2005-03-17 00:00:00 — De flesta remissinstanserna har lämnat bedömningen utan erinran. har emellertid ifrågasatt bedömningen att direktivet tillåter att nya avtalslicenser kan införas. Regeringen anser dock att det mot bakgrund av innehållet i stycke 18 i ingressen står helt klart att bestämmelser om avtalslicens inte omfattas av direktivet. Detta innebär enligt regeringens uppfattning att direktivet varken hindrar att nuvarande bestämmelser om avtalslicens behålles eller att nya sådana bestämmelser införs. Andra kapitlet i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (URL) innehåller, som även rubriken till detsamma anger, bestämmelser om inskränkningar i upphovsrätten. I detta kapitel finns bestämmelserna om avtalslicenser. Även om avtalslicensbestämmelserna i har betraktats som en modell för utformning av vissa inskränkningsbestämmelser har de vissa framträdande drag som skiljer dem från de egentliga inskränkningarna som behandlas i 2 kap. URL. Avtalslicensmodellen förutsätter ju att avtal först har träffats om användningen av det aktuella verket. Dessutom finns som huvudregel möjlighet för en upphovsman som inte är ansluten till en organisation att förbjuda användning av hans eller hennes verk. Dagens bestämmelser om avtalslicenser återfinns på olika ställen i 2 kap. URL. Dels finns vissa specifika bestämmelser på olika ställen i kapitlet (13, 26 d och 26 f §§ URL), dels finns vissa gemensamma bestämmelser om avtalslicenser i en särskild paragraf (26 i § URL) som i sin tur inte återfinns i anslutning till någon av de andra avtalslicensbestämmelserna. Som konstaterades i promemorian medför detta att systemet blir svåröverskådligt. I promemorian föreslogs att ett nytt kapitel skulle införas i upphovsrättslagen och att detta skulle placeras efter kapitel 3 om upphovsrättens övergång. Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget. Regeringen instämmer i att det finns ett behov av att göra systemet med avtalslicenser mer överskådligt. Detta skulle underlätta förståelsen och tillämpningen av bestämmelserna. Som konstaterades i promemorian skulle en sådan åtgärd också medföra ett tydligare genomförande av direktivet, eftersom avtalslicenserna då inte heller i svensk lagstiftning skulle kategoriseras som egentliga inskränkningar. Regeringen ansluter sig därför till promemorians förslag att alla bestämmelser om avtalslicenser bör placeras i ett särskilt kapitel i upphovsrättslagen. Liksom promemorian anser regeringen att kapitlet lämpligen bör placeras efter bestämmelserna om inskränkningar och efter bestämmelserna om upphovsrättens övergång i 3 kap. URL. Sammanfattningsvis bör alltså 13, 26 d, 26 f och 26 i §§ URL flyttas till ett eget kapitel. Bestämmelserna i 26 d § URL (om radio- och TV- företagens utsändning av verk) och 26 f § URL (om vidaresändning av radio- och TV-utsändningar) ändras inte i sak, men byter paragrafnummer. Dessutom bör 26 i § URL följdändras på så sätt att befintliga paragrafbeteckningar byts som föreslagna nya avtalslicensbestämmelser tas in. Vissa remissinstanser har framfört mer allmän kritik mot avtalslicenssystemet och föreslagit ändringar i den generella bestämmelsen om avtalslicenser. Vidare har Lagrådet pekat på att komplikationer kan uppstå till följd av att det kan vara flera organisationer som är behöriga att ingå avtal inom ramen för avtalslicensbestämmelserna. Lagrådet har ansett att denna fråga bör uppmärksammas (se vidare om Lagrådets motsvarande resonemang beträffande bestämmelserna om kassettersättning i avsnitt 8.5.2). Som konstaterats i inledningen till detta kapitel är de frågor som behandlas i fråga om avtalslicenser inte avsedda att vara uttömmande. Frågan om utformningen av den generella bestämmelsen om avtalslicenser är en sådan fråga som inte kan behandlas inom ramen för detta De frågor som inte kan behandlas nu kommer i Prop. 2004/05:110 stället att behandlas när direktivet har genomförts. översyn kommer det bl.a. att bli aktuellt att se över frågan om det är lämpligt att ha avgränsningen att organisationerna skall företräda ett flertal svenska upphovsmän. Som redan har påpekats i avsnitt 8.5.2 framstår det då som naturligt att också överväga frågan om det skall kunna förekomma flera organisationer inom samma område och hur eventuella konkurrensproblem och övrig problematik i så fall kan lösas. 9.2Fotokopiering inom myndigheter, företag och organisationer Som redovisats i avsnitt 8.4.1 medger gällande rätt att arbetstagare och egna företagare i viss utsträckning för enskilt bruk kopierar sådant material som de har användning för i sitt arbete. Förutom för arbetstagarens eget bruk har det enligt äldre förarbetsuttalanden bl.a. varit möjligt att med stöd av 12 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (URL) även framställa några exemplar åt kollegor (se NJA II 1961 s. 115, 119 och 122). När det gäller kopiering inom den offentliga förvaltningen, privata företag, organisationer osv. som sker för de anställdas informationsbehov, men under sådana former att 12 § URL inte är tillämplig, saknas särbestämmelser i svensk rätt. Bestämmelser om en avtalslicens för denna typ av kopiering föreslogs av (se SOU 1988:31 s. 79 ff.). Bakgrunden till förslaget var följande. På området fanns redan i viss utsträckning en kollektiv avtalsbildning. Föreningen bildades av organisationer inom tidnings- och tidskriftsområdet. Vid tiden för utredningens förslag hade föreningen ingått 386 avtal, i vilka rättighetshavarna i viss utsträckning upplät rätten att framställa exemplar och distribuera kopior av upphovsrättsligt skyddat material i tidningar och tidskrifter. Endast redaktionell text av intresse för abonnentens verksamhet fick kopieras. Kopiorna fick distribueras för intern information till anställda och personer med annan särskild anknytning till abonnentens verksamhet. De avtalsslutande organisationerna påtog sig även ett visst, begränsat ansvar avseende krav på ersättning från upphovsmän som inte företräddes av någon av organisationerna. Utredningen konstaterade att den existerande avtalsordningen hade den svagheten att den band endast de avtalsslutande parterna. Utländska upphovsmän omfattades normalt inte och det fanns även svenska upphovsmän som stod utanför. Det begränsade åtagandet avseende krav från utomstående upphovsmän ansågs inte tillräckligt eftersom ett sådant åtagande inte omfattade utländska publikationer eller, i det stora flertalet fall, verk av utländska eller andra utomstående upphovsmän i svenska publikationer. Utredningen argumenterade vidare att sådana åtaganden inte fritar den som kopierar verk av en utomstående från straffrättsligt ansvar (se för det nu anförda SOU 1988:31 s. 89 f.). föreslog därför att en avtalslicens skulle införas på området och att denna Prop. 2004/05:110 skulle omfatta kopiering av verk ur tidning eller tidskrift. I den proposition där förslaget behandlades ansågs att det fanns en beaktansvärd risk för att en stor del av den ersättning som avsåg utländska rättighetshavare inte skulle komma att tillfalla de rättighetshavare vars rättigheter rent faktiskt berördes av kopieringen. Det ansågs sammanfattningsvis att utredningens förslag inte borde genomföras (se prop. 1992/93:214 s. 57 f.). Situationen är alltså alltjämt den att för den aktuella typen av kopiering är användare hänvisade till att träffa avtal direkt med upphovsmännen eller med organisationer som företräder upphovsmän. Det sistnämnda är den vanliga formen för att skaffa sig en möjlighet till kopiering för informationsbehov inom företag, myndigheter, organisationer m.fl. Efter organisatoriska förändringar har Föreningen omvandlats till organisationen . En verksamhet som denna organisation bedriver är just att licensiera den aktuella typen av exemplarframställning. licensieras även kopiering av bilder som utgör redaktionellt material. I (§ 14 danska upphovsrättslagen), (13 § finska upphovsrättslagen) (§ 14 norska upphovsrättslagen) och (§ 15 a isländska upphovsrättslagen) finns bestämmelser om avtalslicens som täcker bl.a. företags och myndigheters fotokopiering för internt informationsbehov. Regeringens förslag: En ny avtalslicensbestämmelse införs i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, som ger , beslutande kommunala församlingar, statliga och kommunala myndigheter samt företag och organisationer rätt att framställa exemplar av vissa typer av verk genom reprografiskt förfarande för att tillgodose behovet av information inom sin verksamhet. Avtalslicensen skall kunna omfatta exemplarframställning i denna form av utgivna litterära verk och av konstverk som finns återgivna i anslutning till texten i ett litterärt verk. För upphovsmän som inte företräds av de avtalsslutande organisationerna skall gälla skyddsregler i form av rätt att förbjuda exemplarframställning, rätt till samma ersättning och förmåner som tillkommer dem som organisationerna företräder och en rätt till individuell ersättning. Lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister skall vara tillämplig beträffande bestämmelsen. (42 b § upphovsrättslagen) Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I lagtexten har dock, i förhållande till promemorians förslag, en justering gjorts för att förtydliga bestämmelsen (se promemorian s. 284). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Tidskrifter, Tidningsutgivarna och Föreningen har dock avstyrkt förslaget. att verksamheten redan fungerar på marknadsmässiga villkor och att det därför inte finns några motiv till lagreglering. Telefonaktiebolaget och har av samma skäl ifrågasatt behovet av förslaget. har ansett att frågan behöver utredas ytterligare. Av de remissinstanser som förklarat sig vara positiva till förslaget har flertalet ansett att bestämmelsen även bör omfatta digital kopiering. Några remissinstanser, däribland och , har därutöver ansett att bestämmelsen inte bör vara begränsad till konstverk som finns återgivna i anslutning till text. Skälen för regeringens förslag: Till att börja med kan konstateras att det finns ett legitimt intresse hos myndigheter, företag, organisationer m.fl. att mot skälig ersättning få kopiera upphovsrättsligt skyddat material för att tillgodose sitt interna behov av information. Det var detta intresse som motiverade att frågan om en avtalslicens för sådan kopiering utreddes under slutet av 1980- och . Som framfördes i promemorian har i det här lagstiftningsärendet ytterligare en faktor tillkommit som motiverar att nu göra nya överväganden rörande frågan. Direktivet medför nämligen att rätten att framställa exemplar för privat bruk kommer att bli snävare än vad som är fallet (se avsnitt 8.4.2). Regeringen delar alltså promemorians bedömning att det inte längre kommer att vara möjligt att med stöd av 12 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (URL) framställa kopior åt kollegor på arbetsplatsen. I promemorian konstaterades att det förstås i många fall var av stor betydelse att kunna göra någon eller några kopior för användning i arbetet för att arbetet skulle kunna utföras på ett effektivt sätt. I promemorian konstaterades vidare att det framstod som svårhanterligt att lösa detta kopieringsbehov på helt individuell basis. Enligt promemorian kunde visserligen en del av kopieringsbehovet tillgodoses genom de avtal Bonus Presskopia erbjuder men det påpekades att detta avtal enbart omfattar tidningar och tidskrifter och nästan uteslutande svenska sådana. Med hänvisning till att den kopiering som inte längre kom att rymmas inom 12 § URL också avsåg kopiering av begränsade avsnitt av facklitteratur av olika slag och kopiering av utländska tidningar och tidskrifter fanns enligt promemorian skäl att införa en bestämmelse om avtalslicens för exemplarframställning inom offentlig och privat förvärvsverksamhet. Det föreslogs alltså att det skulle införas en sådan bestämmelse i upphovsrättslagen. Förslaget har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna. Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Företrädare för företag samt Tidskrifter och Tidningsutgivarna har emellertid ansett att det inte finns något behov av en sådan bestämmelse. De har, med hänvisning till det avtal som finns med Bonus Presskopia, ansett att verksamheten redan fungerar på marknadsmässiga villkor och att det därför inte finns några motiv till en lagreglering. Flera andra remissinstanser, däribland Föreningen och () och Föreningen Copyswede samt och har å andra sidan välkomnat förslaget och ansett att det finns ett stort behov av reglering på området. De har framfört att de avtal som finns inte är heltäckande samt att de gäller endast fotokopiering ur vissa tidningar och tidskrifter. KLYS och Copyswede är det väl dokumenterat att den kopiering som faktiskt utförs på arbetsplatser inte har stöd i de avtal som finns. Regeringen anser för det första att det är av stor vikt, inte minst för respekten för det upphovsrättsliga systemet, att den kopiering som behöver utföras på arbetsplatser på ett enkelt sätt kan göras på laglig väg. Enligt regeringens mening tyder mycket på att redan en del av den kopiering som sker på arbetsplatser under åberopande av 12 § URL ligger utanför det tillåtna området och att användningen inte heller har stöd i avtal. Efter de nu föreslagna ändringarna i 12 § URL kommer möjligheterna att åberopa denna bestämmelse till stöd för kopiering på arbetsplatser att bli mer begränsade. Behovet av kopiering på arbetsplatser får alltså tillgodoses genom avtal. Som konstaterades i promemorian framstår det emellertid som svårhanterligt att lösa klareringsfrågan på helt individuell basis. De avtal som finns är inte heltäckande och omfattar exempelvis inte utländska tidskrifter samt facklitteratur. Dessa omständigheter talar för att det bör införas en avtalslicensbestämmelse som omfattar sådan kopiering. En sådan bestämmelse innebär självfallet inte några garantier för att avtal verkligen kommer att träffas inom ramen för avtalslicensen. Möjligheterna att få till stånd heltäckande avtal utökas dock väsentligt med en bestämmelse om avtalslicens. En bestämmelse om avtalslicens innebär ju just en möjlighet att på ett enklare sätt klarera rättigheter. En avtalslicensbestämmlse som omfattar kopiering på arbetsplatser finns dessutom redan i de övriga nordiska länderna. Det är alltså bara bland dessa länder som saknar en sådan bestämmelse. Sammantaget anser regeringen att de redovisade omständigheterna innebär starka skäl för att en avtalslicensbestämmelse skall införas även i . Vad gäller farhågor om att en stor del av ersättningen som avser utländska rättighetshavare inte skulle komma att tillfalla dessa rättighetshavare framhölls följande i promemorian. De upphovsrättsliga organisationerna har väl utvecklade system för fördelning av ersättning till utländska rättighetshavare på en rad områden. Exempelvis fördelar (Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå) och (Svenska Artisters och Musikers ) även ersättningar till utländska rättighetshavare. Detsamma gäller för bildområdet genom föreningen (Bildkonst Upphovsrätt i ). Ett annat exempel är den upphovsrättsliga paraplyorganisationen som bl.a. träffar avtal på grundval av avtalslicensbestämmelsen i 26 f § URL om vidaresändning av radio- och televisionsprogram i etern eller i kabelnät och även fördelar ersättningar till utländska rättighetshavare. Enligt promemorian borde därför system som tillgodoser utländska och andra utomstående rättighetshavare kunna etableras även vad gäller en avtalslicensbestämmelse för exemplarframställning av litterära och konstnärliga verk inom företag och organisationer m.m. Regeringen delar denna bedömning. Mot bakgrund av de nu redovisade skälen ansluter sig regeringen alltså till promemorians förslag att det bör införas en avtalslicensbestämmelse som omfattar exemplarframställning inom offentlig eller privat verksamhet. I enlighet med vad som föreslogs i promemorian bör möjligheten vara öppen för samtliga statliga och kommunala organ, dvs. förutom myndigheter även och kommunala beslutande Vidare bör samtliga företag omfattas oavsett om verksamheten bedrivs i bolagsform eller på annat sätt. Slutligen bör möjligheten stå öppen för alla typer av organisationer. Kopieringen bör endast få avse sådant material som behövs för att tillgodose behovet av information i verksamheten. Material för användning utanför verksamheten, t.ex. för försäljning, omfattas alltså inte. Promemorians förslag bör justeras så att detta framgår på ett tydligare sätt. Mot bakgrund av vad som ovan anförts rörande behovet av kopieringsmöjlighet bör bestämmelsen omfatta alla typer av utgivna litterära verk och även konstverk som finns återgivna i anslutning till texten i ett sådant verk. Det är givetvis möjligt att i de avtal som träffas begränsa området för kopiering utifrån förutsättningarna i det enskilda fallet. I promemorian konstaterades att det inte var möjligt att nu utreda vilka konsekvenser det skulle innebära att låta den aktuella avtalslicensbestämmelsen också omfatta digital kopiering. Bestämmelsen föreslogs därför begränsas till att avse exemplarframställning genom reprografiskt förfarande. Detta har kritiserats av flera remissinstanser, som har ansett att det finns ett stort behov av en avtalslicensbestämmelse även för digital kopiering på arbetsplatser. Regeringen har visserligen förståelse för att det kan finnas ett behov av att på ett enkelt sätt, utan att först träffa individuella avtal med enskilda upphovsmän eller deras organisationer, också kunna utföra digital kopiering på arbetsplatser. I detta lagstiftningsärende finns emellertid inte tillräckligt underlag för att låta bestämmelsen även omfatta digital kopiering. Regeringen delar alltså uppfattningen i promemorian att det, när bestämmelsen varit i kraft , bör utvärderas hur bestämmelsen har fungerat i praktiken och om det finns behov av att utvidga avtalslicensbestämmelsen till att avse även digital kopiering. I detta sammanhang kan också utvärderas om bestämmelsen bör utökas på något annat sätt, exempelvis till att som bl.a. föreslagit även omfatta konstverk som inte är återgivna i anslutning till text. För avtalslicensbestämmelserna gäller vissa skyddsregler för upphovsmännen (se t.ex. tidigare 13 §, fortsättningsvis 42 c § URL avseende kopiering för undervisningsändamål och tidigare 26 d §, fortsättningsvis 42 e § URL avseende utsändning i ljudradio och television). För att systemet skall vara acceptabelt bör såsom föreslogs i promemorian sådana skyddsregler gälla också för den nya bestämmelsen. En upphovsman bör alltså kunna förbjuda att hans eller hennes verk kopieras. Vidare bör utomstående rättighetshavare vara likställda med dem som organisationerna företräder när det gäller ersättning som lämnas enligt avtalet och förmåner från organisationerna som väsentligen bekostas genom ersättningen. De bör också oberoende av det sistnämnda ha rätt att kräva individuell ersättning för utnyttjandet av deras verk. Tidsgränsen för att framställa ett sådant krav bör, som enligt gällande bestämmelser, vara . Liksom gäller beträffande vissa av de äldre avtalslicensreglerna bör vidare lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister vara tillämplig på den nya bestämmelsen. Det innebär att om parterna inte förmår träffa de avtal som krävs för att avtalslicensbestämmelsen skall kunna användas kan vem som helst av parterna begära medling. 9.3Utvidgning av avtalslicensen inom undervisningsområdet Enligt 13 § första stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (URL) får för undervisningsändamål exemplar av utgivna verk framställas genom reprografiskt förfarande och upptagningar av verk som sänds ut i ljudradio eller television göras, om avtalslicens gäller. Exemplaren och upptagningarna får enligt bestämmelsen användas endast i undervisningsverksamhet som omfattas av det avtal som förutsätts för uppkomsten av avtalslicensen. Bakgrunden till bestämmelsen är det kopieringsbehov som finns inom utbildningsväsendet, ett behov som inte kan tillgodoses genom individuella avtal (se prop. 1979/80:132 s. 12). De avtal som ingås med stöd av 13 § URL kan alltså ges en avtalslicensverkan endast beträffande utgivna verk. Enligt 8 § andra stycket URL anses ett verk utgivet, då exemplar av verket med upphovsmannens samtycke har förts i handeln eller annars har blivit spridda till allmänheten. Det förutsätts alltså att exemplar skall ha framställts och spritts. Det är osäkert om ett verk kan anses utgivet om det endast publicerats i ett nätverk. Avtalslicensbestämmelsen omfattar vidare endast exemplarframställning genom reprografiskt förfarande. Med uttrycket reprografiskt förfarande avses först och främst all framställning av papperskopior genom fotokopiering. Uttrycket omfattar vidare sådant som framställning av diabilder och mikrofilm. (jfr SOU 1978:69 s. 65). Med undervisningsverksamhet avses t.ex. undervisning i grundskola, gymnasieskola, universitet och högskola, men även undervisning inom vuxenutbildning och folkhögskola (a.a. s. 64). I 26 i § andra stycket URL anges vidare att det krävs att avtalet med organisationen har ingåtts av någon som bedriver undervisningsverksamhet i organiserade former för att verket skall få nyttjas med stöd av 13 § URL. Med detta menas att det måste vara fråga om en verksamhet som är av viss varaktighet och som är inriktad på att meddela kunskaper eller färdigheter (prop. 1979/80:132 s. 22). Om upphovsmannen hos någon av de avtalsslutande parterna har meddelat förbud mot exemplarframställningen gäller inte avtalslicensen (13 § andra stycket URL). Med stöd av avtalslicensbestämmelsen i 13 § URL har flera avtal för fotokopiering på undervisningsområdet ingåtts mellan upphovsrättsorganisationen å ena sidan och staten, kommuner och landsting å andra sidan (bl.a. det s.k. skolkopieringsavtalet). Genom avtalen täcks reprografiverksamheten i bl.a. grundskola, gymnasieskola, universitet och högskola. Regeringens förslag: Bestämmelsen om avtalslicens för kopiering för undervisningsändamål utvidgas till att avse offentliggjorda verk. Bestämmelsens begränsning till exemplarframställning genom reprografiskt förfarande tas bort. Exemplar skall alltså få framställas även genom annat än reprografiskt förfarande. Detta medför att det inte längre behöver nämnas särskilt i bestämmelsen att den också omfattar rätt att framställa exemplar i form av upptagningar av verk som sänds ut i radio eller television. (42 c § lagen 1960:729 om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk) Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 289). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Föreningen och () och Föreningen Copyswede samt och har dock ansett att den föreslagna avtalslicensen bör utökas till att, utöver exemplarframställning, även omfatta överföring till allmänheten. Ett antal remissinstanser, däribland Tidskrifter, Tidningsutgivarna, och Föreningen , har avstyrkt förslaget. De har bl.a. anfört att förslaget inte är tillräckligt utrett samt att ordningen inte kommer att fungera i praktiken. Skälen för regeringens förslag: Som redogjorts för i avsnitt 8.1.2 påverkar inte direktivet bestämmelser i medlemsstaterna när det gäller förvaltning av rättigheter (stycke 18 i direktivets ingress). Som exempel på bestämmelser i medlemsstaterna som inte påverkas av direktivet nämns särskilt kollektiva avtalslicenser med utsträckt verkan. Detta innebär, som tidigare konstaterats, att såväl befintliga nationella avtalslicensbestämmelser kan behållas som att nya sådana bestämmelser kan införas. Direktivet tillåter alltså även en utvidgning av befintliga avtalslicenser.