prop · GT0360 · 2005-12-29 00:00:00 — Förutom barn och ungdomar som har smittats av hivinfektion, genom sina föräldrar eller på annat sätt, finns ett okänt antal barn och ungdomar som lever i familjer där föräldrar och i bland även syskon är hivinfek- terade. Dessa barn och ungdomar tillhör likaså en utsatt grupp i samhället genom att deras föräldrar kan vara sjuka och stå under medicinsk be- handling, de kan sakna ork och förmåga att ta hand om sina barn och de kan leva under svåra ekonomiska och sociala omständigheter som också drabbar deras barn. För dessa barn och ungdomar är det viktigt att det finns en uppmärksamhet från sida, att familjen har till- gång till kurator som kan ge stöd samt att barnen kan delta i förskolan och skolan och i olika fritidsverksamheter. Det gäller också att ge infor- mation och stöd till familjen så att barnen inte smittas trots att de lever i en utsatt miljö. Regeringen anser att det finns starka skäl att stödja hivpositiva barn och ungdomar samt deras omgivning. Endast vid Barnens sjukhus vid i finns en mer organi- serad verksamhet för hivinfekterade barn. Det är angeläget att utreda hur samhället på bästa sätt skall stödja dessa barn och ungdomar. En sådan utredning bör behandla det psykosociala omhändertagandet inom hälso- och sjukvårdens ram, frågor kring daghemsplaceringar och skolgång samt frågor kring sexualitet och infektionsprevention. En utgångspunkt för arbetet bör vara möjligheterna att stödja uppbyggnaden av ett natio- nell resurscentrum där verksamhet och insatser på nationell nivå kan komma alla dessa individer till del. Enligt regeringens bedömning är det angeläget att även situationen för barn och ungdomar som lever i när- heten av hivpositiva personer omfattas av en sådan utredning. I avvaktan på en sådan genomlysning ansåg utredningen att den verk- samhet som bedrivs vid i även fortsättningsvis bör kunna erhålla statligt bidrag så att aktiviteter kan riktas även till barn och ungdomar utanför Stockholms- området. Utredningen förutsatte därvid att även hemlandstingen har möj- lighet att skjuta till vissa medel för detta ändamål. Enligt utredningen bör även statliga medel kunna disponeras för handledning och utbildning av personal, t.ex. i hälso- och sjukvården och barnomsorgen, som kommer i kontakt med barn och ungdomar med hivinfektion. Regeringen gör i sak ingen annan bedömning än utredningen. Frågan är dock av sådan karak- tär att den enligt regeringens bedömning bör hanteras inom ramen för den överenskommelse mellan staten och kommuner och lands- ting som behandlas i avsnitt 10.2. I FN:s konvention om barnets rättigheter slås det fast att barn, på grund av sin sårbarhet, behöver vård och skydd samt att barnet har rätt till hälsa, liv och utveckling samt vila och fritid. Det betonas också att det är familjen som har det primära ansvaret för den vård och det skydd barnet behöver, som barnet är i behov av samhälleligt skydd. Det är en självklarhet att bestämmelserna i bör tas i beak- tande när smittskyddsåtgärder vidtas. Det gäller såväl i de fall som barnet själv bär på en smittsam sjukdom som i de fall åtgärder behöver vidtas för att förhindra att barn smittas. Av detta skäl anges i 1 kap. 4 § smitt- skyddslagen att det vid åtgärder som rör barn särskilt skall beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. I enlighet med den definition av barn som ges i FN:s konvention om barnets rättigheter avses med barn varje människa under . En särskild fråga rör de omkring 1 000 utländska barn som kommer till för adoption från länder i , , och . har frågor som rör risker för hiv- infektion hos blivande adoptivbarn blivit en allt vanligare fråga hos de svenska adoptionsorganisationerna, i takt med att hiv/aids breder ut sig i de länder som adoptivbarnen kommer från. Det är länder där medicinska resurser saknas. De mest utsatta barnen har ofta svårast att få tillgång till den behandling som eventuellt finns att tillgå. Kunska- pen om hiv/aids på barnhemmen i dessa länder är dessutom ofta bristfäl- lig. De svenska adoptionsorganisationerna medverkar till att de blivande adoptivbarnen genomgår hälsoundersökningar i sitt hemland innan de lämnas för adoption till familj som bor i och barnen hivtestas i samband därmed. Det är dock inte alltid möjligt att säkerställa att kvali- teten på dessa hälsoundersökningar är lika god som i . har givit ut allmänna råd om hälsoundersökning av ut- ländska adoptivbarn (SOSFS 1989:20). I de allmänna råden anges att barn som kommer till från andra länder med annat sjukdoms- panorama och andra miljömässiga förhållanden bör erbjudas hälsounder- sökning som är anpassad till deras speciella behov. Det gäller utländska adoptivbarn, invandrarbarn, flyktingbarn och barn som efter en långvarig utlandsvistelse återvänder till . När det gäller adoptivbarn fram- förs i de allmänna råden bl.a. att läkaren i samband med hälsoundersök- ningen bör diskutera frågan om hiv/aids med adoptivföräldrarna. Famil- jen bör erbjudas att få barnet hivtestat. Detta är särskilt angeläget om barnet kommer från områden där hivsmittan är utbredd. Det är viktigt att det finns en beredskap att ge familjen stöd och information om det visar sig att barnet är smittat. Vidare framförs att många av de problem, som adoptivföräldrar kan behöva diskutera eller få information om beträf- fande adoptivbarnen och deras hälsa, bör tas upp före barnets ankomst till . Det är därför ytterst angeläget att personalen inom hälso- och sjukvår- den har goda kunskaper om adoptivbarn och deras hälsoproblem liksom att de har tillräckliga kunskaper om hiv/aids. Bemötandet av barnen och deras föräldrar är en viktig fråga att arbeta med, särskilt när barnen har Prop. 2005/06:60 sjukdomar och infektioner som behöver behandlas. Barnen har också ofta upplevt flera separationer och traumatiska förhållanden vilket kräver god insikt och kunskap hos personal inom barnhälsovård, socialtjänst, för- skola och skola. För att få ett medgivande att adoptera ett utländskt barn skall de sökande ha genomgått av kommunen anvisad föräldrautbildning, enligt en ändring i socialtjänstlagen, som gäller från , och i samband med sådan föräldrautbildning diskuteras även frågor om barnets hälsa. Insatser för att skapa öppenhet kring hiv/aids och motverka diskriminering av hivinfekterade Regeringens bedömning: Ett framgångsrikt hivpreventivt arbete för- utsätter att åtgärder riktas mot diskriminering och stigmatisering av hivinfekterade personer och att de mänskliga rättigheterna respekteras. En undersökning av situationen för hivinfekterade och allmänhetens attityder till och beteenden mot hivinfekterade bör genomföras. infekterade personers kunskaper och erfarenheter bör utnyttjas mer i arbetet mot diskriminering och stigmatisering. Insatser av de hivinfek- terade själva bör i högre grad integreras i det hivpreventiva arbetet. Utredningens bedömning: Överensstämmer i stort med regeringens Remissinstanserna: De instanser som yttrat sig tillstyrker utredning- Flera instanser, bl.a. (), Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) och , framhåller att det för ett fram- gångsrikt arbete mot hivinfektion krävs ett aktivt arbete med att mot- verka diskriminering och social utstötning. () betonar att det faktum att många grup- per av hivinfekterade redan riskerar att bli utsatta för diskriminering på grund av sexuell läggning eller etnicitet inte förbättrar situationen. och konstaterar att det finns skäl att misstänka att det finns ett mörkertal beträffande de anmälningar som görs då öppenheten kring hivinfektion inte är självklar. att det krävs tydliga riktlinjer och aktiv målstyrning för att diskrimi- neringsfrågorna skall införlivas i skolan och i hälso- och sjukvården. RFHP framhåller de negativa konsekvenser som hivpositiva känner med anledning av smittskyddslagens repressiva och tvingande inslag. påtalar även att praxis av dömande av hivpositiva vid så kallade hivbrott skapar en kraftig oro och tvingar hivpositiva till ensam- het och isolering. Ett par instanser, bl.a. , instämmer i behovet av förstärkta utbildningsinsatser inom sjukvården i syfte att motverka för- domar och diskriminering samt att undersöka och analysera situationen för hivinfekterade i samhället. De instanser som yttrat sig, främst HomO, HO och RFHP, tillstyrker att diskrimineringsskyddet på socialförsäkrings- respektive arbetslöshets- försäkringsområdet även bör omfatta personer med funktionshinder. par instanser, bl.a. HomO, konstaterar att ett diskrimineringsskydd på grund av funktionshinder även bör införas inom och hälso- och sjukvården. framhåller att det i arbetsmiljölagstift- ningen finns bestämmelser som ger arbetsgivare stöd i arbetet att före- bygga fördomar om och negativa attityder mot hivsmittade i arbetslivet. Skälen för regeringens bedömning Diskriminering och social utstötning av hivinfekterade personer är ett allvarligt problem i stora delar av världen. Diskriminering och stigmati- sering av personer med hivinfektion riskerar också att bidra till att smit- tade undviker att testa sig och få vetskap om sin hivinfektion. De går därmed miste om möjlighet till medicinsk behandling och kunskap som behövs för att inte föra smittan vidare. Detta är, givetvis också är negativt för samhället utifrån preventionssynpunkt. I den deklaration som antogs vid den särskilda sessionen om hiv/aids i ingår mänskliga rättigheter som en av hörnpelarna i de nationella åtagandena i kampen mot hiv/aids. I deklara- tionen framhålls att ett fullt förverkligande av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna för alla är ett avgörande inslag i en världsomfattande insats mot hiv/aids-pandemin. Lagar mot diskrimine- ring av hivinfekterade personer skall finnas liksom mot diskriminering av grupper i samhället som är särskilt sårbara för hiv/aids. En nationell policy skall enligt deklaration finnas som ger lika möjlighet för alla, oav- sett kön eller grupptillhörighet, till förebyggande insatser och hälso- och sjukvård. Dessutom skall hivforskning som involverar försök på männi- skor granskas av forskningsetisk kommitté. har FN:s kommis- sion för mänskliga rättigheter i en resolution (1989/11) fastslagit att alla män och kvinnor är berättigade till skydd mot diskriminering som är relaterad till deras hälsotillstånd. I ett antal följande resolutioner fastslås att diskriminering som grundas på hiv/aids är förbjuden enligt internatio- nella konventioner om mänskliga rättigheter. I FN-deklarationen om hiv/aids slås även fast att diskriminering och förnekande samt brist på diskretion undergräver ansträngningarna till förebyggande insatser, vård och behandling och ökar epidemins inverkan på enskilda personer, familjer, samhällen och nationer och därför också måste bemötas. Vidare betonas vikten av att uppmärksamma hiv/aids i arbetslivet och att vidta åtgärder för att trygga en arbetsmiljö som stöder personer som lever med hiv/aids. Diskriminering av hivinfekterade är viktigt att uppmärksamma, inte bara internationellt utan även i ett svenskt perspektiv. Ett framgångsrikt hivpreventivt arbete förutsätter att åtgärder riktas mot diskriminering och stigmatisering av hivinfekterade personer och att de mänskliga rättig- heterna respekteras. Okunskap hos befolkningen om hivinfektion och dess smittvägar orsakar fördomar och intolerans mot hivinfekterade som leder vidare till utanförskap och diskriminering i arbetslivet och övriga samhället. Regeringens andra nationella handlingsplan för de mänskliga rättigheterna, vilken kommer att genomföras åren 20062009, kommer att bidra till att höja medvetenheten i samhället om de mänskliga rättig- heterna och rätten till skydd mot diskriminering. I har hivinfektion, liksom i många andra länder, i stor utsträck- ning drabbat människor som tillhör grupper i samhället eller människor som redan är utsatta för intolerans eller riskerar diskriminering på grund av missbruk, sexuell läggning eller etnicitet. Detta gör att det kan vara svårt att urskilja om diskrimineringsgrunden är hivinfektionen i sig eller om diskrimineringen beror på att individen är homo- eller bisexuell, eller har invandrar- eller missbruksbakgrund. Hivinfektion omgärdas av idéer, föreställningar och attityder som oftast är av negativ karaktär. Sådana attityder kan komma till uttryck i individers värderingar, känslor eller beteenden. Amerikanska studier visar att hivinfektion av många betraktas som en självförvållad sjukdom, ett straff för ett omoraliskt eller stötande beteende. I har en studie som genomförde visat att hivposi- tiva personer känner sig negativt särbehandlade i arbetslivet. Även om det finns lagar som skyddar mot diskriminering, är det tydligt att öppen- het med sin hivinfektion kan leda till diskriminering. Diskrimineringen kan ta sig subtila uttryck i form av negativa uttalanden och nedsättande inställning till människor med hivinfektion. Eftersom hivinfektionen är så stigmatiserad är det inte en självklarhet att berätta om den i sociala sammanhang. Ytterst handlar den inre kampen kring öppenhet med sin hivinfektion om dilemmat mellan å ena sidan människans behov av att vara äkta, bli respekterad och bekräftad och å andra sidan rädslan för att bli avvisad eller övergiven. När hivinfekterade personer är öppna med sin hivstatus löper de risken att hotas i sin sociala existens i form av diskri- minering, utanförskap och ensamhet. Hotet mot den sociala existensen är sprungen ur stigmatiseringen av hivinfektionen. Ett framgångsrikt arbete mot hivinfektion kräver, som flera instanser påpekat, ett aktivt arbete med att motverka diskriminering och social ut- stötning. Den omständigheten att många grupper av hivinfekterade redan riskerar att bli utsatta för diskriminering på grund av sexuell läggning eller etnicitet förbättrar inte situationen. Även om attitydstudier visar att allmänhetens inställning till personer med hivinfektion har förbättrats och rädslan för dem har minskat, anser regeringen att det finns all anled- ning att genom information om hivinfektion och dess smittvägar fortsätta arbetet med att förändra synen på hiv/aids så att den blir mer realistisk, och öppen. Mot den bakgrunden har regeringen gjort bedömningen att det finns skäl för ett särskilt delmål om att kunskapen i offentlig verk- samhet, i arbetslivet och i samhället i stort om hiv/aids och hur det är att leva med sjukdomen skall förbättras (se avsnitt 7.1). Studier av hivinfekterade personers upplevelser av diskriminering och negativa attityder är fåtaliga i och det är därför svårt att veta hur omfattande problemet är . Det kan antas att det finns skillnader mellan hur man i allmänhet ser på hivinfekterade personer och hur man faktiskt agerar eller skulle agera vid direkt kontakt eller i en given situa- tion. Ytterligare forskning inom detta område och om hivinfekterades situation i samhället är enligt regeringens uppfattning nödvändig. Följ- aktligen avser regeringen att ta initiativ till att situationen för hivinfekte- rade, eventuell upplevd diskriminering och utanförskap, samt allmän- hetens attityder till och beteenden mot hivinfekterade undersöks och analyseras. Regeringen vill också särskilt betona vikten av frivilligorganisationer- nas insatser och engagemang mot intolerans, stigmatisering och diskri- minering på grund av hivinfektion. Det informations- och utbildnings- arbete, liksom stödjande verksamhet riktad till hivinfekterade personer, som bedrivs inom Noaks ArkRöda Korset, och andra organisationer, är även fortsättningsvis av stor betydelse för att motverka diskriminering och fördomar och bryta hiv- infekterades isolering och stigmatisering. Det är också regeringens upp- fattning att hivinfekterade personers kunskaper och erfarenheter bör ut- nyttjas mer i arbetet mot diskriminering och stigmatisering och att hiv- infekterade själva i högre grad bör integreras i det hivpreventiva arbetet. Utredningen konstaterade att en negativ syn på homosexuella enligt svenska studier förekommer bland sjukvårdens personal och blivande sjukvårdsanställda. Män som har sex med män upplever alltjämt svårig- heter i form av negativt bemötande, fördomar, okunskap och bristande förståelse i kontakten med den vanliga sjukvården i frågor rörande bl.a. hivinfektion och andra sexuellt överförda sjukdomar och söker sig därför ofta till de två särskilda mottagningar som finns i och för män som har sex med män. Regeringen anser därför att det behövs förstärkta utbildningsinsatser om sexualitet i grund- och vidareut- bildningen av olika yrkeskategorier inom sjukvården för att öka kunska- perna och motverka fördomar. Denna fråga bör särskilt uppmärksammas inom ramen för de överväganden om kunskapsutvecklig och kunskaps- spridning som regeringen gör i avsnitt 8.4. I finns flera lagar mot diskriminering. Skydd mot olaga diskriminering finns i 16 kap. 9 § och lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering. Svensk lagstiftning mot diskriminering i arbetslivet finns i flera olika lagar: jämställdhetslagen (1991:433), lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder och lagen (1999:133) om förbud mot diskrimine- ring i arbetslivet på grund av sexuell läggning. På högskoleområdet finns likaså lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Regeringen har dessutom i propositionen Trygghet, respekt och ansvar om förbud mot diskriminering och kränkande behandling av barn och elever (prop. 2005/06:38) föreslagit en ny lag på diskrimineringsområdet Den föreslagna lagens tillämpningsområde är utbildning och annan verk- samhet som avses i skollagen (1985:1100). Hivinfektion har i svensk diskrimineringslagstiftning klassats som funktionshinder. () har bl.a. tillsyn över lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder, som förbjuder direkt eller indirekt diskriminering av en arbetssökande eller arbetstagare på grund av funktionshinder. Enligt lagen är funktionshinder varaktiga fysiska, psykiska eller begåvnings- mässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga. Begränsningarna beror på en skada eller sjukdom som fanns vid födelsen eller har upp- kommit senare i livet. Sjukdomar som kan förväntas begränsa funktions- förmågan omfattas också enligt förarbetena av lagen, exempelvis hivinfektion och multipel skleros. HO har mottagit omkring 200 anmälningar av vilka omkring 50 anmälningar rör diskriminering i arbetslivet. Av dessa har endast en anmälan gällt ett fall av upplevd dis- kriminering av en hivinfekterad person som blev förbigången vid en tjänstetillsättning. Därtill har HO kännedom genom telefonrådgivning om ytterligare ett fåtal fall från arbetslivet, bl.a. om uppsägning från tjänst när det blev känt att en arbetstagare var hivpositiv. Dessa har dock inte till någon anmälan till HO. Det går inte att utesluta att enstaka fall av diskriminering på grund av sexuell läggning i grunden rör diskriminering på grund av hivinfektion eller rädsla för sjukdomen. Hivinfektion för- knippats även med vissa riskgrupper i samhället, bl.a. homosexuella män. tillsatte regeringen en parlamentarisk kommitté, (dir. 2002:11, tilläggsdir. Kommittén har bl.a. till uppgift att överväga en gemensam lagstiftning mot diskriminering som omfattar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och samhälls- områden. Vidare ingår i kommitténs uppdrag bl.a. att lämna förslag på hur tillsynen över efterlevnaden av en sådan lagstiftning skall utformas. Förslagen skall bygga på kommitténs ställningstaganden i fråga om ut- formningen av en framtida diskrimineringslagstiftning. Kommittén skall därvid se över ansvarsområden och uppgifter för Jämställdhetsombuds- mannen, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), HO, Ombuds- mannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) och . Kommittén skall också överväga möjligheterna till och analysera konsekvenserna av en sammanslagning av några eller samtliga dessa ombudsmän till en institution eller av en samordning av dem på något annat sätt. Hiv/aids-utredningen ansåg att diskrimineringsskyddet för funktions- hindrade bör omfatta fler områden än vad det gör, exem- pelvis socialförsäkrings- och arbetslöshetsförsäkringsområdet, som är undantagna beträffande funktionshindrade i lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering. Vid remissbehandlingen har ett stort antal instanser uttryckt stöd för detta förslag. Ett par instanser, bl.a. HomO, konstaterar att ett diskrimineringsskydd på grund av funktionshinder även bör införas inom och hälso- och sjukvården. fat- tade regeringen beslut om tilläggsdirektiv för (dir. 2005:8). Av direktiven framgår bl.a. att kommittén i sina över- väganden om ett likartat skydd mot diskriminering oavsett diskrimine- ringsgrund och samhällsområde skall beakta Hiv/aids-utredningens för- slag och remissyttrandena i denna del. Uppdraget skall redovisas . överlämnade regeringen propositionen Trygghet, respekt och ansvar om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever (prop. 2005/06:38) till . Proposi- tionen innehåller förslag till en lag om förbud mot diskriminering på grund av kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder samt annan kränkande behandling såsom mobbning. De som omfattas är barn och elever i alla verksamheter som omfattas av nu gällande skollag (1985:1100). Härigenom gäller den föreslagna lagen bl.a. förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg, grund- och gymnasieskola samt kommunernas vuxenutbildning. Den föreslagna Prop. 2005/06:60 lagens ändamål är också att främja barns och elevers lika rättigheter. Enligt lagen skall därför den som ansvarar för verksamheten se till att det bedrivs ett målinriktat arbete för att främja lagens ändamål. Det är JämO, DO, HomO, HO och som skall se till att lagen följs. Lagen föreslås träda i kraft . Diskriminering och fördomar måste också motverkas genom tillämp- ning av de lagar som redan finns inom diskrimineringsområdet. Det gäller såväl diskriminering av hivinfekterade som av grupper som är sär- skilt sårbara för hiv/aids. Tack vare senare års behandlingsframgångar med förlängd överlevnad som följd, lever en allt större grupp människor med hiv, och är i behov av skydd mot diskriminering vad gäller till- gänglighet och delaktighet i samhället. Det finns anledning att anta att hivinfekterade personer som blivit utsatta för diskriminering drar sig för att anmäla detta till HO av rädsla för att deras hivstatus skall bli offent- liggjord, i likhet med homosexuella som avstår ifrån att anmäla diskrimi- nering till HomO för att deras sexuella läggning inte skall bli känd. För- utom tillsynen över diskrimineringsområdet och de informationsinsatser som HO och övriga ombudsmän bedriver finns, enligt regeringens upp- fattning, anledning att påtala andra myndigheters ansvar inom samhälls- områden där hivinfekterade och de särskilt sårbara grupperna riskerar att mötas av fördomar och negativ särbehandling. Även inom arbetsmiljö- lagstiftningen finns, som framhåller, bestämmelser som ger arbetsgivare stöd i arbetet att förebygga fördomar om och nega- tiva attityder mot hivsmittade i arbetslivet. I detta avseende har naturligt- vis ett ansvar för att vidta de åtgärder som krävs. Dessutom bör tillsynsansvar över sjukvården och , ansvar över socialförsäkringsom- rådet och försäkringskassorna, samt tillsynsansvar över skolväsendet särskilt framhållas. 8 Metoder och verktyg 8.1Nationell samordning och samverkan Regeringens bedömning: Grunden för samhällets förmåga att förhindra spridning av hivinfektion och andra sexuellt överförbara och blodburna sjukdomar utgörs av de insatser som vidtas i kommuner och landsting. Det finns även behov av ett fortsatt starkt statligt åtagande i fråga om hivinfektion och andra sexuellt överförbara sjukdomar och blod- burna sjukdomar. Statens styrning bör ske genom målstyrning och regelbunden upp- följning och resultatredovisning.