prop · GS03162 · 2005-06-14 00:00:00 — Dagens magisterexamen med ämnesdjup omfattar minst 160 poäng och magisterexamen med ämnesbredd omfattar minst 40 poäng för den som har en tidigare examen om minst 120 poäng eller motsvarande utländsk examen. Magisterexamen bör dock, till skillnad från , om- fatta exakt 40 poäng i enlighet med regeringens bedömning att omfatt- ningen på samtliga examina på grundnivå och avancerad nivå skall fastställas till ett exakt antal poäng (se avsnitt 6.3). Regeringen instämmer med de remissinstanser som påpekar att en ettårig examen på avancerad nivå måste vara möjlig att bygga på till en masterexamen. Införandet av masterexamen får inte innebära en åter- vändsgränd för den som väljer magisterexamen. Studenterna bör inte tvingas till långa omvägar för att nå masterexamen om de först har valt att ta en magisterexamen. Att bygga på utbildningen till en master- examen kan också vara aktuellt för den som har en utbildning som leder till en yrkesexamen på avancerad nivå. Det bör ligga i såväl lärosätenas som studenternas intresse att möjligheter till tillgodoräknande prövas i enlighet med de principer som beskrivs tidigare i denna proposition (avsnitt 6.4.2). Det åligger högskolan att tillhandahålla alternativ som innebär att studenterna inte tvingas till onödiga omvägar för att ta sig vidare i utbildningssystemet eller ut på arbetsmarknaden. Examensbenämningarna masterexamen och magisterexamen När det gäller benämningen på den ettåriga påbyggnadsexamen på avancerad nivå som beskrivs ovan anser regeringen att det skulle vara olyckligt att inte behålla benämningen magisterexamen. Att som föreslår benämna denna examen högre kandidatexamen blir direkt missvisande. Kandidatexamen är den högsta examen på grundnivå. Nämnden anser också att den examen som enligt regeringens bedömning bör benämnas masterexamen skall benämnas magister- examen. Detta leder inte till den tydlighet som är avsikten med de reformer som regeringen presenterar i detta kapitel. Masterexamen är en ny examen och ett viktigt syfte med införandet av en masterexamen är att stärka den svenska högre utbildningens och svenska studenters attraktivitet och gångbarhet internationellt. Det bästa alternativet är därför enligt regeringens bedömning att benämna den tvååriga generella examen på avancerad nivå masterexamen. är som tidigare nämnts ett internationellt vedertaget och välkänt begrepp. hade lärosätena en möjlighet att utfärda det som då kallades Masters-examen i Universitets- och högskoleämbetets (UHÄ) provisoriska föreskrifter (UHÄ-FS 1978:33) och det finns en önskan från universitet och högskolor att åter kunna utfärda en masterexamen till såväl svenska studenter som till studenter från andra länder. Att använda ett internationellt vedertaget begrepp kan också komma att underlätta rekryteringen av utländska studenter samt svenska lärosätens samarbeten med lärosäten i andra länder bl.a. inom s.k. gemensamma studieprogram (se avsnitt 5.7). Examensbeskrivningar för magisterexamen och masterexamen I avsnitt 8.5 bedömer regeringen att kravet på grundläggande behörighet för tillträde till utbildning på forskarnivå bör vara uppfyllt genom bl.a. magisterexamen eller studier av motsvarande omfattning. Samtliga examina på avancerad nivå bör förbereda för vidare studier på nästa nivå, men också för yrkesverksamhet. Det är inte regeringens avsikt att den kortare generella examen på avancerad nivå skall vara arbetsmarknads- inriktad och att den längre i stället skall vara forskningsinriktad. Det bör därför inte i examensbeskrivningarna för magisterexamen respektive masterexamen formuleras krav som leder i någon sådan riktning. Det bör vara möjligt för lärosätena att utifrån efterfrågan formulera innehållet i såväl ettåriga som tvååriga program som mera inriktat mot det ena eller andra. Det är då avgörande att informationen om olika utbildningsalternativ är tydlig. Den presumtiva studenten måste kunna göra en bedömning av vad de olika alternativen innebär just i hans eller hennes fall. Detta är givetvis mycket viktigt , men förtjänar att särskilt framhållas när nya examensalternativ införs. I avsnitt 6.3 bedömer regeringen att bör ansvara för att informera om den svenska examensstrukturen och hur studenter kan röra sig mellan olika examina. I avsnittet om examensbeskrivningar gör regeringen bedömningen att de studieresultat som studenten förväntas uppnå för att erhålla kandidatexamen, magisterexamen och masterexamen bör formuleras så att krav på fördjupning uttrycks i kvalitativa termer, i stället för dagens centralt reglerade krav på fördjupning på 60- respektive 80-poängsnivån i huvudämnet. Examensbeskrivningen för masterexamen bör vidare utformas med hänsyn till att vissa kurser, inklusive det självständiga arbetet, kan sammanfalla med och i stor utsträckning vara möjliga att tillgodoräkna i utbildning på forskarnivå. Regeringen gör som tidigare nämnts bedömningen att alla examina skall ha en omfattning som är fastställd till ett exakt antal poäng. Det innebär för de två generella examina på avancerad nivå att poängantalet bör fastställas till 40 respektive 80 poäng. Regeringen gör i samma avsnitt också bedömningen att samtliga examina skall innehålla krav på självständigt arbete. För magisterexamen om 40 poäng bör det ställas krav på ett självständigt arbete om minst 10 poäng inom ramen för kursfordringarna. När det gäller masterexamen finns det skäl att ställa högre krav på det självständiga arbetets omfattning. Regeringen anser att det självständiga arbetet för masterexamen bör omfatta minst 20 poäng. Härigenom understryks att masterexamen ligger nära forskarnivån. Det bör dock vara möjligt med två självständiga arbeten, t.ex. då en student kompletterar en tidigare magisterexamen till en masterexamen. De ovan beskrivna generella examina på avancerad nivå innebär också att det för den som har en yrkesexamen, framför allt på grundnivå, kan erbjudas en lämplig generell examen som påbyggnad. Den nuvarande magisterexamen med ämnesbredd är avsedd för detta ändamål. Behovet av en sådan påbyggnadsexamen kvarstår men regeringen bedömer att detta kan tillgodoses genom dels den utformning som examens- beskrivningen för magisterexamen bör ha, dels införandet av en masterexamen såsom den beskrivs i denna proposition. I Bolognadeklarationen anges i det andra operativa målet bl.a. att tillträde till den andra nivån skall kräva avklarade studier med godkänt resultat på den första nivån, som omfattar . (Access to the second cycle shall require successfull completion of first cycle studies, lasting a minimum of three years.) Enligt regeringens uppfattning bör studier på avancerad nivå som leder till generella examina inte vara en automatisk förlängning av studier på grundnivå. Genom den beskrivning av utbildning på avancerad nivå som föreslås i denna proposition får den avancerade nivån en tydlig påbyggnadskaraktär. studier är det därför, mot bakgrund av vad utbildningsministrarna kommit överens om inom Bolognaprocessen, lämpligt att det efter en examen på grundnivå sker en avstämning, där studenten ställs inför valet att studera vidare på avancerad nivå vid samma lärosäte, välja ett annat lärosäte i eller utomlands, alternativt söka sig ut på arbetsmarknaden. Regeringen bedömer i avsnitt 8.4 att kravet på grundläggande behörighet för tillträde till ett program som leder till en generell eller en konstnärlig examen på avancerad nivå bör vara uppfyllt av den som har en examen på grundnivå som omfattar minst 120 poäng eller motsvarande utländsk examen. Kravet på grundläggande behörighet bör även anses vara uppfyllt av den som genom svensk eller utländsk utbildning, praktisk erfarenhet eller på grund av någon annan omständighet har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen på avancerad nivå. Till detta anser regeringen att det även i examensbeskrivningarna för masterexamen och magisterexamen bör formuleras krav som innebär att det för att avlägga examen krävs en tidigare examen om minst 120 poäng på grundnivå. Tillsammans bidrar kravet på tidigare examen och kraven för grundläggande behörighet till en tydlig etappindelning mellan de generella examina i enlighet med Bolognadeklarationen. Som tidigare nämnts bör inte yrkesexamina på avancerad nivå omfattas av en sådan reglering som innebär en etappindelning med krav på en examen på grundnivå innan studenten kan gå vidare och slutföra sina studier med en examen på avancerad nivå. Regeringen bedömer att ett införande av masterexamen om 80 poäng inte kommer att innebära att de genomsnittliga studietiderna totalt sett kommer att förlängas. Den nu föreslagna masterexamen bör omfatta totalt heltidsstudier (80 poäng), och magisterexamen bör omfatta heltidsstudier (40 poäng). Kandidatexamen bör omfatta heltidsstudier (120 poäng). I den nya strukturen betyder detta att en kandidatexamen tillsammans med en magisterexamen omfattar heltidsstudier (160 poäng), och en kandidatexamen tillsammans med en masterexamen omfattar heltidsstudier (200 poäng). Dagens magisterexamen omfattar minst 160 poäng, dvs. heltidsstudier, och dagens kandidatexamen omfattar minst 120 poäng, dvs. /04 innehöll närmare hälften av alla kandidatexamina mer än 120 poäng, och över hälften av alla magisterexamina innehöll mer än 160 poäng. En dryg fjärdedel av Prop. 2004/05:162 magisterexamina innehöll mer än 180 poäng (se avsnitt 6.1.1 för en närmare redovisning). Med antagandet att lika många studenter som tar en magister- examen kommer att fortsätta att läsa till en magisterexamen eller en masterexamen i det nya systemet och att hälften av dessa väljer en magisterexamen och den andra hälften en masterexamen, bedömer regeringen att införandet av en tvåårig masterexamen inte kommer att medföra förlängda studietider i förhållande till hur det ser ut . Denna bedömning grundar sig dels på att poängomfattningen inom magister- examen är mer än 160 poäng för mer än hälften av studenterna, dels på att studietiderna faktiskt kommer att förkortas för studenter med kandidatexamen, eftersom denna i enlighet med regeringens bedömning inte bör omfatta minst 120 poäng, utan exakt 120 poäng. Därtill kommer att även magisterexamen och masterexamen enligt regeringens bedömning bör omfatta exakt 40 respektive 80 poäng. I samband med studiemedelsreform bestämdes den längsta tiden med studiemedel för studerande i högskolan och vid annan utbildning som i studiestödshänseende betraktas som eftergymnasial (vid 40 veckors heltidsstudier ). Inom denna tidsram ryms alla högskoleutbildningar och det finns även utrymme för komplettering och breddning. Införandet av en tvåårig masterexamen föranleder inte regeringen att föreslå någon ändring av reglerna avseende längsta tid för studiemedel. Regeringens ambition med de föreslagna förändringarna i examensstrukturen är som tidigare påpekats att göra svensk högre utbildning mer jämförbar med andra länders och därmed öka de svenska utbildningarnas internationella konkurrenskraft. De föreslagna för- ändringarna bedöms, som redan påpekats, inte leda till genomsnittligt förlängda studietider. Regeringen anser att det är angeläget att åldern för etablering på arbetsmarknaden sänks, inte minst ur ett arbets- utbudsperspektiv. Såväl de föreslagna förändringarna i tillträdes- bestämmelserna som införandet av bestämmelser om att alla examina skall omfatta ett exakt antal poäng bör kunna bidra till detta. Regeringen kommer att noga följa utvecklingen av studietiderna. Regeringens bedömning: En särskild examenskategori, konstnärliga examina, bör införas på grundnivå och avancerad nivå. nya kategori bör det på grundnivå finnas konstnärlig högskoleexamen som omfattar 80 poäng och konstnärlig kandidatexamen som omfattar På avancerad nivå bör det finnas konstnärlig magister- examen som omfattar 40 poäng och konstnärlig masterexamen som omfattar 80 poäng. Projektgruppens förslag: I enlighet med de principer som projekt- gruppen föreslår för yrkesexamina skall de fyra konstnärliga högskole- examina utgå ur examensordningen. Utbildningar inom det konstnärliga området hänvisas till de föreslagna generella examina. Remissinstanserna: Några instanser uttrycker skepsis mot att ta bort de konstnärliga högskoleexamina eftersom de sätter upp kvalitetsmål som i praktiken kommit att användas för konstnärlig utbildning av olika längd. De konstnärliga högskoleexamina gör det också möjligt att ha kortare konstnärliga utbildningar. De föreslagna examensbeskrivningarna för generella examina upplevs av några remissinstanser som alltför akademiskt inriktade och beskrivningen av masterexamen som alltför inriktad på att förbereda för traditionell forskarutbildning. Examens- beskrivningarna behöver dessutom enligt några instanser bli mer specifika och ta upp färdigheter tydligare för att rymma det konstnärliga området. föreslår att en särskild kategori kallad konstnärlig yrkesexamen införs. Skälen för regeringens bedömning: I dagens examensordning, bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100) finns fyra konstnärliga yrkesexamina, nämligen konstnärlig högskoleexamen i dans, konstnärlig högskoleexamen i konst och design, konstnärlig högskoleexamen i musik samt konstnärlig högskoleexamen i scen och medier. Alla dessa examina omfattar minst 80 poäng. Tre av de konstnärliga högskoleexamina har olika inriktningar som anges i examensbeskrivningen. I examens- beskrivningarna anges också vilka kunskaper, färdigheter och förmågor studenten skall ha uppnått vid examen. Samtliga konstnärliga högskolor med offentlig huvudman som har examensrätt för konstnärlig högskoleexamen har också examensrätt för magisterexamen med ämnesbredd, kandidatexamen och högskole- examen. Universiteten har härutöver generell rätt att utfärda magister- examen. Vissa konstnärliga högskolor har också tillstånd att utfärda magisterexamen med ämnesdjup med en eller flera inriktningar. Dessa lärosäten utfärdar i stor utsträckning kandidatexamen och magister- examen i stället för konstnärlig högskoleexamen. I avsnitt 6.5 gör regeringen bedömningen att de fyra konstnärliga högskoleexamina bör utgå som yrkesexamina mot bakgrund av de redo- visade principerna för när en utbildning bör avslutas med en yrkes- examen. Enligt projektgruppens förslag bör examensbeskrivningen för de generella examina gälla även för de konstnärliga utbildningarna. Projekt- gruppen föreslår vidare hur examensbeskrivningar för generella examina kan se ut. Flera konstnärliga högskolor anser dock att de föreslagna examensbeskrivningarna är svåra att använda inom konstnärliga utbildningar. Regeringen instämmer med de remissinstanser som anser att det bör finnas särskilda examensbeskrivningar för konstnärliga examina. Examensbeskrivningen är ett viktigt instrument för att upprätthålla kvaliteten i den aktuella utbildningen. Examensbeskrivningarna är också viktiga vid bedömningar av utbildningarnas kvalitet, bl.a. i samband med examenstillståndsprövningar. Mot denna bakgrund anser regeringen, liksom flera remissinstanser, att det finns behov av att utforma särskilda examensbeskrivningar som bättre motsvarar det konstnärliga områdets särart och särskilda behov. Examens- beskrivningarna för de konstnärliga utbildningarna kan komma att skilja sig så mycket från de examensbeskrivningar som är lämpliga för de generella examina att en särskild examensbeskrivning är motiverad. Examensbeskrivningar som motsvarar både konstnärliga och andra Prop. 2004/05:162 utbildningars behov är svåra att åstadkomma. Mot denna bakgrund anser regeringen att det i examensordningen bör finnas en särskild examenskategori för det konstnärliga området. Examensbeskrivningar för examina inom denna kategori bör följa samma struktur som för de generella examina. Examina i denna kategori bör på grundnivå vara konstnärlig högskoleexamen som omfattar 80 poäng och konstnärlig kandidatexamen som omfattar 120 poäng, och på avancerad nivå konstnärlig magisterexamen som omfattar 40 poäng och konstnärlig masterexamen som omfattar 80 poäng. Regeringens bedömning: Doktorsexamen bör även i fortsättningen omfatta 160 poäng. Projektgruppens förslag: På forskarnivå skall tills vidare finnas två examina, licentiatexamen som omfattar 80 poäng och doktorsexamen som omfattar 160 poäng. Studier utöver 40 poäng på avancerad nivå bör kunna tillgodoräknas i forskarutbildningen, som därmed kan kortas för vissa studenter. förslag: Forskarutbildningen bör vara treårig och bygga på en tvåårig masterexamen. bör det finnas möjlighet att antas till fyraårig forskar- utbildning inom ramen för särskilda övergångsbestämmelser. Licentiat- examen bör utgöra etappavgång , men fyller inte längre en funktion som berättigar att den finns kvar då det nya systemet är utvecklat. Antagning till studier som avser licentiatexamen bör bara gälla doktorander som finansieras av en annan arbetsgivare. Remissinstanserna: Sammantaget tillstyrker en majoritet Forskar- utbildningsutredningens förslag med en treårig doktorsutbildning som bygger på en tvåårig masterutbildning. Det gäller bl.a. , forskningsråden och samt de flesta av forskningsstiftelserna. Bland fackförbund och studentorganisationer avstyrker så gott som samtliga utredningens förslag. Av högskolorna, med och utan vetenskapsområde, är det endast ett fåtal som avvisar förslag. Universiteten är mer splittrade. , , Kungl. Tekniska högskolan och förordar i stället projektgruppens förslag om tillgodoräknande mellan avancerad nivå och forskarnivå. Bland andra avvisar dock detta tillgodoräknandeförfarande. Som fördelar med förslag framhålls särskilt tydligheten gentemot andra länder, arbetslivets behov och bättre förberedelse för forskarutbildningen. De medicinska fakulteterna fram- håller i sitt gemensamma yttrande att den övervägande delen av deras doktorander kommer att anställas av externa avnämare och att de behoven kan tillgodoses i en treårig utbildning. Företagens intresse ökar med kortare utbildning, enligt . Bland svårigheterna med förslag nämns bl.a. ökad studieskuld för studenterna, mindre tid för avhand- lingen, minskad rörlighet mellan lärosäten, mer pressad situation för doktoranderna, brist på flexibilitet och anpassning till yrkesutbildningar och svårigheter förknippade med masternivåns dubbla roll som för- beredelse för arbetsliv och inledning på en forskarutbildning. Med tanke på att doktoranderna utför så stor del av forskningsarbetet vid universitet och högskolor finns det risk för en sänkning av den svenska forsknings- kvaliteten om forskarutbildningen förkortas, varnar bl.a. Stiftelsen . Flera av universiteten som tillstyrker förslag redovisar att fakultetsnämnderna är splittrade i frågan. Flera remissinstanser som tillstyrker framhåller också någon form av risk för lägre kvalitet i forskarutbildningen och forskningen med en treårig forskarutbildning. Det gäller bl.a. Statskontoret, och kompetensutveckling (), samt universiteten i , , , , , och Nya resurser till såväl masternivån som ett stort antal postdoktorala anställningar framhålls ofta som förutsättningar för en treårig forskarutbildning. Bland dem som förordar projektgruppens förslag framhåller bl.a. att det finns en väsentlig skillnad mellan förslagen, även om det också med projektgruppens förslag kan vara så att utbildningstiden förkortas med upp till genom tillgodoräknande av studier på avancerad nivå. Om den formella studietiden är satt till kan antagning ske direkt till en fyraårig forskarutbildning som bl.a. bättre möjliggör en forskarutbildning inom ramen för forskarskolor. Avseende licentiatexamen tillstyrker en klar majoritet av de instanser som kommenterat frågan förslag. Vissa remissinstanser, bl.a. och , hänvisar till att licentiatexamen inte har någon plats i en treårig forskarutbildning, medan andra, såsom , och , främst hänvisar till att den nya tvååriga masterexamen kan ersätta licentiatexamen. Flera instanser hänvisar till att licentiatexamen i princip saknar internationell motsvarighet. , och anser dock att licentiatexamen fyller en viktig funktion i en fyraårig forskarutbildning. och /framhåller att licentiatexamen bör avskaffas helt och inte heller finnas kvar för yrkesverksamma som finansieras av arbetsgivaren. Skälen för regeringens bedömning reformer och nuvarande bestämmelser Forskarutbildningen omfattar 160 poäng till doktorsexamen. Doktorsexamen infördes i samband med forskarutbildnings- reform. Studietiden för doktorsexamen angavs till heltidsstudier och dåvarande licentiatexamen och doktorsgrad avskaffades. Att begränsa studietiden var ett viktigt syfte med reformen. I budgetpropositionen (prop. 1997/98:1, utg. omr. 16, avsnitt 5.5) aviserades förändringar som bl.a. innebar en tydligare begränsning av studietiden till doktorsexamen, dels genom bestämmelser om en individuell studieplan, dels genom ändrade bestämmelser om studie- finansiering i forskarutbildningen. Bakgrunden var att studietiderna framför allt inom många humanistiska och samhällsvetenskapliga ämnen ofta var avsevärt längre än de föreskrivna fyra åren. Inom dessa områden upplevdes ofta förändringar som en förkortning av forskarutbildningen. Forskarutbildning kan även avslutas med licentiatexamen efter en etapp om 80 poäng, varav minst 40 poäng utgörs av en vetenskaplig uppsats. Möjligheten att genomgå forskarutbildningen i etapper infördes . Skäl som anfördes var bl.a. ett arbetsmarknadsbehov av en utbildning på en nivå mellan grundutbildningsexamen och doktors- examen, att rekryteringen skulle underlättas av möjligheten till en kortare utbildning och att studieavbrott skulle bli mindre dramatiska. Som internationell förebild nämndes bl.a. masterexamen i . Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) utformade föreskrifter för den nya mellanexamen och knöt examensbenämningen licentiatexamen till den. I samband med reform fick varje lärosäte med forskarutbildning rätt att själva avgöra om licentiatexamen skulle användas. Antalet utfärdade licentiatexamina ökade kraftigt , men har varit tämligen oförändrat på omkring 1 000 examina. I enlighet med vad som aviserades i propositionen Den öppna högskolan (prop. 2001/02:15) infördes fr.o.m. möjlig- heten att anta en sökande till forskarstudier med licentiatexamen som slutmål. Motivet till åtgärden var att främja livslångt lärande genom att öka möjligheten för yrkesverksamma att erhålla en forskarexamen. Doktorsexamen och forskarutbildningens längd Doktorsexamen är i , liksom i de flesta andra länder, den högsta examen som kan uppnås inom högre utbildning. Någon förändring av det föreslås inte. Slutexamen på forskarnivå bör enligt regeringens mening fortsatt vara doktorsexamen. När det gäller forskarutbildningens längd har två delvis olika förslag remitterats : förslag om en treårig utbildning och projektgruppens förslag som utgick ifrån en fortsatt fyraårig utbildning. Förslagen har flera gemensamma drag. Båda förslagen utgår från Bolognaprocessens indelning av utbildningen i tre nivåer som förutsätter och bygger på tidigare nivå. I båda förslagen antas en ny, avancerad utbildningsnivå som ligger nära forskarnivån vara av en sådan karaktär att doktorsexamen bör kunna nås inom motsvarande heltidsstudier efter en tvåårig masterexamen. Båda förslagen innebär därmed att den totala studietiden till doktorsexamen normalt är . Dessa utgångspunkter är också regeringens. En annan utgångspunkt för regeringen är att värna om forskar- utbildningens kvalitet, vilket många remissinstanser också framhållit vikten av. Regeringen betonade i den forskningspolitiska propositionen Forskning för ett bättre liv (prop. 2004/05:80) att forskarutbildningens betydelse beror på den självständighet och forskningsförmåga som doktoranden utvecklar och att detta förutsätter att doktoranden får en gedigen erfarenhet av eget forskningsarbete. Det finns dock inga indikationer på att den svenska doktorsexamen skulle värderas lågt utomlands eller att det skulle finnas sådana kvalitetsproblem i svensk forskarutbildning som motiverar en förlängning av den totala studietiden till doktorsexamen.