prop · GS0386 · 2005-03-21 00:00:00 — har inget formellt ansvar som är kopplat till genomförandet av den nationella handlingsplanen men spelar en viktig roll när det gäller utvecklingsarbete och genom att sprida information och kunskap om tillgänglighet för funktionshindrade och konceptet Design för alla. I och med att handikappolitiken är tvärsektoriell är det i första hand respektive sektorsansvarig myndighet som skall genomföra insatser som bidrar till att handikappolitikens målsättningar kan uppnås. Även andra myndigheter har ett betydande ansvar för genomförandet av handikappo- litiken, liksom kommuner och landsting och andra aktörer i samhället. För att effektivisera och strukturera arbetet bland alla dessa aktörer finns det behov av en central organisation som ansvarar för den övergripande samordningen av handikappolitiken. Behovet består enligt regeringens bedömning bl.a. av en samlad kompetensresurs som kan bistå med väg- ledning och som kan agera pådrivande gentemot sektorsmyndigheter och andra aktörer. Kompetensen finns inom olika myndigheter och organisationer med en ibland otydlig gränsdragning dem emellan. Det finns därför en risk att samordningen brister och att effekten av arbetet med genomförandet av den nationella handlingsplanen försvagas. Genom att samla ansvaret hos en aktör med ett tydligt och uttalat uppdrag ges förutsättningar för ett effektivt genomförande av de handikappolitiska målen. En myndighet för handikappolitisk Regeringens bedömning: En myndighet bör bildas som har ansvar för den övergripande samordningen av genomförandet av handikappo- litiken. Myndigheten skall främja ett strategiskt och effektivt genom- förande av den nationella handikappolitiken på såväl kort som lång sikt. Myndigheten bör ha ett övergripande ansvar för de uppgifter som åligger tillgänglighetscentret vid (), kompetensutveckling i bemötande av personer med funktionshinder som åligger utbildningsstöd (Sisus), och delar av () tillgänglighetsarbete. Myndigheten bör ha en strategisk, samordnande, utvärderande, pådrivande, stödjande och genomförande roll. Barnperspektivet och genusperspektivet bör genomsyra myndig- hetens verksamhet. Utredarens bedömning och förslag överensstämmer med regeringens när det gäller behovet av en övergripande samordning av handi- kappolitiken. Utredarens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning avseende de uppgifter myndigheten bör ansvara för som finns hos HO, Sisus och HI. Utredarens bedömning överensstämmer med regeringens bedömning avseende vilka roller som bör säkerställas och utvecklas för att främja ett strategiskt och effektivt genomförande av den nationella handlingsplanen för handikappolitiken. Utredarens bedömning skiljer sig från regeringens bedömning avseende att den strategiska, samordnande och utvärderande rollen i princip bör hållas åtskild från den genomförande. Remissinstanserna: Tillskapandet av en funktion för övergripande samordning av handikappolitiken får stöd bland remissinstanserna. När det gäller förslagen avseende organisationsstrukturen går dock synpunk- terna isär. Flera remissinstanser uttrycker farhågor om att en uppdelning på två aktörer skapar gränsdragningsproblem och otydlighet avseende roll- och uppgiftsfördelning. () och universitet avstyrker förslaget om en särskild genomförande- organisation. () anser att en uppdelning av genomförandeorganisation och myndighetsorganisation medför en risk för att tröghet i verksamheten och otydlighet i hur riktlinjer och rekom- mendationer skall skapas och tolkas. Handikappförbundens samarbets- organ stödjer utredarens bedömning att det behövs en organisation som kan fungera strategiskt som en stabsfunktion åt regeringen, driva på utvecklingen och genomförandet av den nationella handikappolitiken, liksom stimulera, samordna, stödja och följa upp sektorsmyndigheternas arbete. (), och stödjer förslaget om en tvådelad organisationsstruktur i vilken den strate- giska, samordnande och utvärderande rollen hålls åtskild från den genomförande. utbildningsstöd (Sisus) har haft svårt att slutligen ta ställning till utredningens förslag på grund av att flera frågor överlämnas till en kommande organisationskommitté att lösa. Sisus beklagar också att utredningen inte mer ingående övervägt möjlig- heten att utnyttja Sisus för den framtida organisationen. Skälen för regeringens bedömning För att uppnå de handikappolitiska målen krävs att genomförandeinsatser sker inom alla sektorer och på alla samhällsnivåer. Regeringen har i det föregående anfört behoven av en gemensam nationell funktion som kan säkerställa att handikappolitikens mål och ambitioner genomförs och utvecklas i samhället. Regeringen delar de farhågor som vissa remissinstanser uttrycker vad gäller att dela upp olika roller på två aktörer, vilket kan skapa otydlighet om vem som har ansvar för de olika uppgifter som ligger på olika myn- digheter. Regeringens ambition är att genom organisationsförändringen skapa en ökad tydlighet. Utredningen konstaterar att nuvarande uppdrag genomförts med delvis olika inriktning vid respektive myndighet, Sisus och (), och bedömer att en organisation med ett samlat ansvar ger en effektivisering av det handikappolitiska arbetet. Regeringen instämmer i utredningens bedömning och anser att det finns anledning att lyfta fram ett helhetsperspektiv när det gäller till- gänglighets- och bemötandefrågor. Därför är det också rimligt att de uppdrag som hanteras av Sisus och Tillgänglighetscentret vid HO leds från en och samma statliga aktör. Regeringen instämmer även i bedömningen att för det fortsatta arbetet med genomförandet av den nationella handlingsplanen är det viktigt att statens ansvar, och hur statens påverkan på andra aktörer skall ske, blir tydlig. Regeringen menar att det finns flera komplikationer med att dela upp verksamheterna på två aktörer enligt utredarens förslag. Hjälpmedelsin- stitutet (HI) skulle enligt utredarens förslag få en genomföranderoll som innefattar utbildningsinsatser, rådgivning och konsultstöd, information och kunskapsspridning, utredningsarbete, utvecklingsarbete, m.m. En uppdelning av olika funktioner riskerar dock att försvåra myndighetens samordningsarbete gentemot andra aktörer. Enligt regeringens mening kan det vara en nackdel att separera ansvaret för t.ex. samordning och rådgivning eller för utfärdande av riktlinjer och utbildning. För att myn- digheten skall kunna verka kraftfullt och effektivt krävs att den också tar ansvar för vissa uppgifter som utredaren betecknar som genomförande- uppgifter. Myndigheten bör därför t.ex. kunna erbjuda och organisera vissa utbildningsinsatser för att på så sätt skapa ett förtroende för den egna kompetensen och som en grund för vidare kontakter med olika aktörer. Myndighetens storlek kan också ha betydelse i det här sammanhanget. När det rör sig om en liten myndighet utan sanktionsmöjligheter, kan en uppdelning försvåra det praktiska arbetet. Regeringen gör i detta fall bedömningen att det kan finnas skäl att samla de kompetenser som behövs utifrån en strategisk, samordnande, utvärderande, pådrivande och stödjande roll för att på så sätt kunna arbeta effektivt och utifrån olika Skr. 2004/05:86 behov. Genomförandeuppgifter, till exempel i form av utbildning, utveck- lingsarbete, utredningar m.m., bör således också utföras inom ramen för samordningsmyndigheten. För vissa sådana uppgifter bör myndigheten också kunna ta ut avgifter. Utredaren befarar att genomförandeupp- gifterna har en benägenhet att svälla och ta för stort utrymme i verk- samheten. Detta med anledning av att de är omfattande och omedelbara till sin karaktär. Regeringen anser att denna risk bör beaktas och upp- märksammas särskilt så att styrningen av myndigheten kan anpassas efter eventuella behov att skapa utrymme för myndighetens övriga uppgifter. Detta ställer naturligtvis också krav på att regeringen är tydlig i denna styrning. Myndigheten bör ha en strategisk roll bl.a. genom att förse regeringen med underlag för styrningen mot de handikappolitiska målen. Myndig- heten bör inom ramen för sitt uppdrag identifiera områden som kräver särskilda insatser, där utvecklingen kan indikera risker för en tillbaka- gång eller om det finns nya problemområden som behöver uppmärk- sammas. Myndigheten bör också analysera lämpliga åtgärder för att komma tillrätta med problem och bedöma vilka åtgärder som är mest effektiva utifrån de mål som skall uppnås. Myndighetens samordnande roll innebär i första hand att samordna sek- torsmyndigheternas arbete. Myndigheten skall i det här avseendet vara en resurs som myndigheterna kan vända sig till vid behov för att få stöd och hjälp med hur de kan analysera och bidra till att genomföra de handi- kappolitiska målen. Myndigheterna skall utifrån sina förutsättningar kunna få stöd i hur de kan lägga upp sitt arbete, vilka metoder de kan använda för uppföljning och få ökad kunskap om vilka förväntningar som finns på vad de skall uppnå. Myndigheten bör också ha en samord- nande roll för erfarenhetsutbyte mellan olika myndigheter och underlätta samverkan mellan sektorsmyndigheterna när två eller fler är berörda. Myndigheten bör i sin utvärderande roll identifiera behov av utvärde- ringsinsatser och bedriva eget utvärderingsarbete. tinuerligt följa och analysera utvecklingen i perspektivet av de handi- kappolitiska målen och de internationella åtagandena på området och till regeringen rapportera om framsteg och brister som uppmärksammats. Myndigheten bör särskilt ansvara för övergripande tvärsektoriell utvär- dering men bör vid behov även genomföra sektorsvisa utvärderingar. Myndighetens utvärderingar skall som regel innehålla ett genuspers- pektiv och vara försedda med könsuppdelad statistik. Myndigheten bör Skr. 2004/05:86 också bevaka utvärderingar som produceras av andra som är relevanta Myndigheten bör verka pådrivande genom att fastställa riktlinjer för till- gänglighet och genom att formulera krav som utgår från förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken. Staten skall vara ett föredöme när det gäller det han- dikappolitiska arbetet och därför kan det finnas anledning att ställa tyd- liga krav på de statliga myndigheterna vad avser bl.a. tillgänglighet. Genom information och kunskapsspridning bör myndigheten också främja insatser för att öka delaktighet och jämlikhet för personer med funktionshinder. Myndigheten bör ha en stödjande roll gentemot andra aktörer: myndig- heter, kommuner, landsting, och andra och bistå med utbildningsinsatser, rådgivning och konsultation, information och kunskapsspridning. Myn- digheten bör genom sitt genomförandeuppdrag konkretisera och opera- tionalisera nödvändiga insatser genom att upphandla produkter och tjänster som kan möta den efterfrågan som uppstår då statliga myndig- heter och övriga aktörer skall leva upp till ansvars- och finansierings- principen och de handikappolitiska målen. Regeringens bedömning: Myndigheten bör bistå regeringen med underlag som behövs för att få till stånd en effektiv styrning av det handikappolitiska arbetet. Det innebär bland annat att myndigheten bör informera regeringen om utvecklingen mot de handikappolitiska målen och om sektorsmyndigheternas arbete inom ramen för deras sektorsansvar för handikappolitiken. I dessa sammanhang bör myn- digheten särskilt uppmärksamma områden som kräver nya eller för- stärkta insatser, där utvecklingen visar att det finns risk för en tillba- kagång eller om man uppmärksammat nya problemområden. Myndig- heten bör särskilt följa upp jämställdheten inom handikappolitiken och uppmärksamma skillnader i levnadsvillkor för kvinnor och män med funktionshinder. Myndigheten bör också analysera lämpliga åtgärder för att komma tillrätta med problem och bedöma vilka åtgärder som är mest effektiva utifrån de mål som skall uppnås. Myndigheten bör även bevaka och rapportera om den internationella utvecklingen inom området samt vara behjälplig att uppfylla åtaganden inom ramen för skyddet av de mänskliga rättigheterna. Myndigheten bör ansvara för den övergripande handikappolitiska samordningen, stödja och aktivt stimulera och förmå aktörer på olika nivåer att beakta de handikappolitiska målen i sin verksamhet. digheten bör även ha en normerande roll för tillgänglighet och för verkställigheten av förordningen (2001:526) om de statliga myndig- heternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken. ten bör också bidra till kunskapsutveckling genom att ansvara för utbildningar och informationsinsatser samt förmedla erfarenheter och Myndigheten bör genom sitt arbete stimulera och skapa forum för ökat erfarenhetsutbyte mellan olika aktörer samt vidareutveckla meto- der för att integrera handikapperspektivet i processer och organisatio- I utvecklingsarbetet bör myndigheten ha ett brett kontaktnät och samarbeta med många aktörer inom olika områden, t.ex. med andra myndigheter som ansvarar för central samordning av andra tvärsekto- Myndighetens uppdrag innebär ingen inskränkning av andra myn- digheters ansvar för genomförandet av handikappolitiken. syftet att myndigheternas handikappolitiska arbete skall stärkas. Utredarens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Remissinstanserna: Det är få remissinstanser som har lämnat syn- punkter på utredarens förslag till myndighetsuppgifter. stanser efterlyser dock förtydliganden avseende vilka uppgifter myndig- heten skall ha och rollfördelningen mellan exempelvis och den föreslagna myndigheten och den föreslagna myndigheten i för- hållande till andra myndigheter. trafiken anser att Rikstrafikens uppdrag att samordna arbetet inom trafik- verken överlappar den föreslagna myndighetens uppdrag och efterlyser ett förtydligande av respektive myndighets ansvar. styrelsen anser att det finns oklarheter när det gäller den föreslagna myndighetens förhållande till övriga myndigheter. bland annat att det är oklart på vilket sätt myndigheten skall utöva sin normerande roll i relation till övriga myndigheter och på vilka områden och på vilket sätt myndigheten ska utöva sin utvärderande och upp- poängterar att den föreslagna myndigheten inte bör bli ett "filter" som försvårar direktkommunikationen mellan att myndigheten måste få ett tydligt uppdrag då det gäller barn och unga. Skälen för regeringens bedömning Myndigheten som skall ansvara för handikappolitisk samordning kom- mer att inordnas i en redan befintlig struktur för det handikappolitiska arbetet som bland annat består av sektorsmyndigheterna. anser att det tydligt bör framgå på vilket sätt den myndigheten skall bedriva verksamheten för att den skall få avsedd effekt och vilken relation som myndigheten skall ha i förhållande till andra aktörer. Myndigheten skall visserligen alltid verka för att främja genomföran- det av de handikappolitiska målen men i vissa sammanhang kommer myndighetens uppgifter och roll att begränsas till att vara en sammanbin- dande länk mellan olika aktörer, medan den i andra sammanhang kan vara mottagare respektive avsändare av krav eller information, osv. kommer exempelvis att vara en uppgift för myndigheten att nå ut till alla statliga myndigheter med de handikappolitiska målsättningarna och att förmedla myndigheternas erfarenheter tillbaka till . Myndigheten skall inte enbart bedriva detta informationsutbyte genom informationsinsatser och formaliserad återrapportering utan också genom att ge stöd till både och övriga myndigheter i form av utbildningar och konsultation. Myndigheten bör således i detta och även i andra avseenden verka som ett stabsorgan till regeringen. I förhållande till sektorsmyndigheterna kommer myndigheten bland annat att få en aktiv roll som samarbets- och samtalspartner och genom att samordna sektorsmyndigheternas uppdrag utan att ta över något av myndigheternas eget ansvar. I förhållande till övriga aktörer inom den statliga sektorn, kommun och landsting och samhället i övrigt, kommer myndigheten att vara en viktig samarbetspartner genom att ge råd, rekommendationer och genom att föra en löpande dialog med dessa. Myndighetens övergripande ansvar för samordning av handikappolitiken innebär att regeringen lägger betydande vikt vid att myndigheten följer den senaste utvecklingen inom det handikappolitiska området och att dessa kunskaper förmedlas till regeringen. vakning bör innefatta lokal, nationell och internationell utveckling i de frågor som har betydelse för hur de handikappolitiska målsättningarna En viktig del av myndighetens uppgifter blir att följa och bevaka EU:s insatser inom olika samhällsområden och analysera och beskriva vilka konsekvenser detta kan få för personer med funktionshinder. Omvärldsbevakningen bör också kompletteras med en aktiv uppfölj- ning och utvärdering som kan vara egeninitierad eller som utförs på Myndigheten bör i första hand svara för övergri- pande tvärsektoriell utvärdering men bör vid behov även göra sektorsvisa Myndigheten bör särskilt uppmärksamma hur handikappo- litiska insatser påverkar kvinnor och män, dvs. pektiv i sina utvärderingar och analyser. I den mån det är möjligt skall ett barnperspektiv alltid integreras i utvärderings- och analysarbetet. dighetens uppföljning och utvärdering bör bland annat innefatta hur statliga myndigheter lever upp till de krav som finns enligt förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av Denna uppgift ligger i den nuvarande organisations- uppdrag bör även omfatta hur funktionshindrade personers levnads- förhållanden och delaktighet i samhällslivet utvecklas över tiden och i jämförelse med övriga medborgares. Myndigheten bör med jämna mellanrum lämna en lägesrapport till regeringen om hur samhället utvecklas i relation till de handikappolitiska Ett viktigt syfte är att identifiera vilka strukturella faktorer i sam- hället som påverkar diskriminering och ojämlikhet i levnadsvillkor för kvinnor och män samt pojkar och flickor med funktionshinder. behov skall myndigheten göra en djupare utvärderingar som underlag för beslut om korrigeringar av åtgärder och styrmedel. handla om att identifiera behov av kampanjer, utbildningar, utredningar, rådgivning, ändrad eller ny lagstiftning, uppdrag i regleringsbrev, m.m. Myndigheten bör också kunna peka på forsknings- och utvecklingsom- råden som bör prioriteras. Kompetensutveckling - Kunskapsspridning - Information Regeringen anser att en av myndighetens viktigaste uppgifter är att bidra till att kunskaperna i samhället ökar om levnadsvillkoren för personer med funktionshinder och om hur samhället kan utformas för att skapa ökad delaktighet och jämlikhet för funktionshindrade. I detta arbete bör särskild uppmärksamhet ges åt frågor som rör demokrati, mänskliga rättigheter, barn och jämställdhet, liksom frågor om sexuell läggning, etnisk tillhörighet samt religion eller annan trosuppfattning. Behoven av ökade kunskaper och av kompetensutveckling för att för- bättra bemötandet poängteras i handlingsplanen för handikappolitiken och låg till grund för regeringens beslut vad gäller för särskilt utbildningsstöds (Sisus) bemötandeuppdrag. Sisus har tagit fram ett nationellt bemötandeprogram. Sisus har också fördelat stimulans- medel till modellprojekt för bra bemötande och har följt upp projekten. regleringsbrevet för har regeringen förtydligat Sisus uppdrag. Målet för Sisus arbete inom verksamhetsområdet är att bemötandet skall förbättras i offentlig verksamhet vars personal regelbundet möter personer med funktionshinder eller arbetar med handikappfrågor. myndigheten med ansvar för handikappolitisk samordning etableras anser regeringen att det är naturligt att bemötandearbetet går in i ytterligare en ny fas. I det nationella tillgänglighetscentrets uppdrag ingår att sprida information om tillgänglighet för personer med funktionshinder och om tillvägagångssätt för att uppnå tillgänglighet. bemötandearbetet tillsammans med tillgänglighetsarbetet ur ett samlat delaktighetsperspektiv skapas bland annat goda förutsättningar för kvali- tetsutveckling i arbetet med båda dessa aspekter. Det är viktigt att myndighetens kompetensutvecklingsinsatser inte sammanblandas med den kompetens som bör förmedlas av andra aktörer som är experter inom sina respektive områden. expertkompetens inom hjälpmedelsområdet och det är därför inte en uppgift för samordningsmyndigheten att tillhandahålla kompetensu- tveckling och kunskapsspridning inom hjälpmedelsområdet. Det finns många olika sätt för myndigheten att genomföra kompetens- utvecklings- och informationsinsatser. skapa arenor för erfarenhetsutbyte som bidrar till kunskapsutveckling inom olika verksamheter. Genom att använda Internet som en informa- tionskanal, såsom Sisus har gjort med den webbaserade idébanken, kan myndigheten nå många som söker och tillskansar sig information via Det kan också finnas behov av särskilt anpassade informations- eller kompetensutvecklingsinsatser som myndigheten kan tillgodose genom att erbjuda konsultstöd, osv. Regeringen instämmer i utredarens bedömning att efterfrågan på insat- ser i form av utbildning, konsultstöd m.m. kommer att öka . Detta i takt med att myndigheter och andra aktörer, i enlighet med riktlinjerna för tillgänglig statsförvaltning och det natio- nella bemötandeprogrammet, ökar sina insatser för delaktighet och jäm- likhet för personer med funktionshinder. En central del av myndighetens verksamhet blir att ansvara för att sek- torsmyndigheternas arbete stöds, stimuleras och följs upp. Utredningen har samlat in synpunkter från sektorsmyndigheterna och Rikstrafiken vad gäller hur man ser på samordningen och hur man anser att stöd och samordning bör organiseras och bedrivas framöver. Sammanfatt- ningsvis har sektorsmyndigheterna framfört förväntningar på att den nya organisationen skall: -ha ett helikopterperspektiv, -stödja och främja sektorsmyndigheternas arbete, -följa upp och utvärdera, -ge underlag till , -ha ett brett kontaktnät bland annat med överblick över aktörer, samt -ge selektivt stöd anpassat till respektive myndighets behov. Flertalet sektorsmyndigheter framhåller att () samordning varit betydelsefull. Behovet av stöd och samordning, såväl för det interna arbetet som för sektorarbetet, betonas. Betydelsen av att få stimulans genom möten med andra aktörer i tillgänglighetsarbetet framhålls. Behov av verktyg för implementering av de handikappolitiska målen finns också. Det bedöms vara angeläget att den nya organisationen har överblick över utvecklingen och kan hålla sektorsmyndigheterna informerade om den aktuella utvecklingen. Det anses vara betydelsefullt att skillnader och likheter mellan sektorerna analyseras och beaktas. Där- för betonas också att stödet som efterfrågas kan behöva vara anpassat till respektive sektors roll, verksamhetsfält, avgränsning och traditioner. Regeringen instämmer i utredarens bedömning att det finns behov av gemensamma normer, av statistik m.m. för sektorsmyndigheternas han- dikappolitiska arbete. Sektorsmyndigheterna kan också behöva stöd för att hitta modeller och verktyg för sitt arbete. Regeringen anser att myn- digheten som skall ansvara för handikappolitisk samordning har en uppgift att fylla även när det gäller att uppmärksamma samarbets- möjligheter eller samordningsvinster. Enligt regeringens mening är det viktigt att den myndigheten ges förutsättningar att verka som en länk mellan regeringen och sektorsmyn- digheterna. Regeringen vill dock poängtera att myndigheten inte skall fungera som ett extra filter mellan sektorsmyndigheterna och regeringen. Kontakterna mellan respektive sektorsmyndighet och det egna departe- mentet bör ske på samma sätt som . Det som myndigheten kan tillföra i sammanhanget är dock en överblick som ger regeringen möjlig- heter att strukturera det handikappolitiska arbetet inom samtliga sektorer så att det kan bedrivas på ett effektivt sätt. När det gäller Rikstrafikens och samordningsmyndighetens roller vill regeringen framhålla samordningsmyndighetens uppdrag i förhållande