prop · GT0346 · 2005-11-03 00:00:00 — Den statliga ersättningen enligt förordningen utgår med ett schablonbelopp per person till den kommun där personen är folkbokförd. En förutsättning för att kommunen skall få denna ersättning är att kommunen tillsammans med utlänningen och dennes företrädare upprättat en individuell introduktionsplan. Kommunen skall också, om så krävs, återigen utreda barnets behov och besluta om barnets placering. Kommunen skall vidare tillse att barnet har en god man. Denne kan naturligtvis vara samma person som tidigare biträtt barnet. En kommun som tagit emot utlänningar som avses i 3 § förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. kan också ansöka om ersättning för vårdkostnader för insatser som beslutats med stöd av socialtjänstlagen eller lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga. Att kommunen får sådana kostnader ersatta påverkar inte rätten till schablonbeloppet. Rätten för kommunerna att återsöka dessa särskilda kostnader från staten gäller endast kostnader som uppkommit innan barnet fyllt . Återsökningsrätten för särskilda kostnader bortfaller om barnet blir svensk medborgare eller återförenas med sin familj. 7 utredningar och förslag Frågan om även fortsättningsvis skall ha ansvaret för att ta emot ensamkommande barn har varit föremål för överväganden. Frågan om ansvaret för ensamkommande barn har behandlats i . har uttalat att det i första hand är kommunerna och som har det yttersta ansvaret för ensamkommande barn, bet. 2003/04:SfU86, rskr. 2003/04:86, bet. 2004/05:SfU2, rskr. 2004/05:79. Vidare har och bedömt att ensamkommande barn bör tas emot inom ramen för (jfr nedan under avsnitt 7.2). Åtskilliga frivilligorganisationer har också uttalat sig emot att ansvaret ligger kvar på . Nedan redogörs kort för tidigare utredningar och rapporter som berör ensamkommande barn. Sammanställningen gör inte anspråk på att vara fullständig utan är endast avsedd att utgöra en bakgrund till den fortsatta framställningen. 7.2Migrationsverkets och angående ett förbättrat mottagande av ensamkommande barn Regeringen uppdrog åt och att i samråd med och samt i sam- verkan med , och andra berörda organisationer förbättra mottagandet av ensamkommande barn. Bakgrunden till uppdraget var bl.a. att det ansågs finnas oklarheter beträffande ansvaret för mottagandet av ensamkommande barn. redovisade och uppdraget genom skriften Förbättringar i mottagandet av barn från annat land som kommer till utan medföljande legal vårdnadshavare (s.k. ensam- kommande barn). I redovisningen föreslås organisatoriska förändringar bl.a. av ansvarsfördelningen såvitt gäller mottagandet av ensam- kommande barn. Samverkan mellan och kommunerna och konstaterar i sin rapport att det råder oenighet mellan och landets kommuner om vem som ansvarar för de ensamkommande barn som anländer hit. och har vidare konstaterat att kommunerna har ett övergripande ansvar för att barn och unga skall kunna växa upp under goda förhållanden samt ett särskilt ansvar för barn som av olika skäl kan behöva insatser från socialnämndens sida. Ansvaret är detsamma för alla barn som vistas i oavsett med- borgarskap. Utgångspunkten bör också, enligt rapporten, vara att ensam- kommande barn behandlas på samma sätt som andra barn som vistas i kommunen. och föreslår i sin rapport att ansvar inskränks till att utföra asylutredning eller motsvarande samt att i övrigt skall sluta avtal med ett antal kommuner som får i uppdrag att ansvara för mottagandet av ensam- kommande barn. uppgift skulle således endast vara att utreda om förutsättningar föreligger för att barnet skall få stanna i medan ansvaret för allt övrigt vad gäller mottagandet av ensamkommande barn bör ankomma på . bör alltså ansvara för att utreda barnens behov, sörja för deras boende och omvårdnad samt för bistånd i andra former. Detta innebär, enligt rapporten, en renodling och ett förtydligande av kommunernas och roller som stärker de ensamkommande barnens rätts- säkerhet, inte minst eftersom asylutredningen och utredning kan hållas åtskilda. För att uppnå den föreslagna ansvarsfördelningen har och i sin redovisning till regeringen föreslagit att skall sluta avtal med ett antal kommuner som får i uppdrag att ansvara för mottagandet av ensamkommande barn, i rapporten kallade avtalskommuner. De s.k. avtalskommunerna skall få möjlighet att specialisera sig och bygga upp en samlad kompetens och erfarenhet kring mottagande och omhändertagande av ensamkommande barn. Kommunerna ifråga skall vidare skapa boendeenheter som är särskilt anpassade för de ensamkommande barnens behov samt ha ständig beredskap för mottagande av ett varierat antal barn med olika Prop. 2005/06:46 bakgrund. Om ett barn av har anvisats plats i en s.k. avtalskommun utgör denna kommun, enligt rapporten, därefter barnets vistelsekommun enligt socialtjänstlagen. Detta skall gälla även om barnet av någon anledning vistas i en annan kommun. Överflyttning av ansvaret för barnet från den s.k. avtalskommunen till en annan kommun bör ske då det utifrån barnets bästa finns skäl att göra så, t.ex. då barnet erhållit permanent uppehållstillstånd och skall få introduktion. Enligt och förslag skall det finnas möjlighet för andra kommuner än s.k. avtalskommuner att ta emot ensamkommande barn, om detta anses lämpligt. och har i sin rapport inte närmare utvecklat under vilka omständigheter andra kommuner än s.k. avtalskommuner skall ges möjlighet att ta hand om ensamkommande barn. Diverse andra frågor av betydelse för ensamkommande barn För att tillgodose de ensamkommande barnens rätt är det enligt och angeläget att det klarläggs vilka sekretessregler som gäller för god man/företrädare, socialtjänst samt hälso- och sjukvård. Det är också, framhålls i rapporten, viktigt att klarlägga vilka personliga uppgifter som behöver inhämtas i ett ärende om uppehållstillstånd och som därför på begäran av skall lämnas ut av socialnämnden eller hälso- och sjukvården, jfr 11 kap. 6 § utlänningslagen (1989:529). Frågan om barns rätt att själva, utan god man eller annan företrädare, ansöka om asyl är också en fråga som bör tas upp och klargöras. I detta sammanhang bör särskilt beaktas vad som föreskrivs i internationella konventioner. 7.3Utredning om EG-rätten och mottagande av asylsökande Genom beslut gavs en särskild utredare i uppdrag att ta ställning till hur rådets direktiv /9/EG om miniminormer för mottagandevillkor av asylsökande i medlemsstaterna (EUT L 031 06.02.2003, s. 18-25) skulle genomföras. Det aktuella direktivet innehåller bl.a. fyra bestämmelser till skydd för personer med särskilda behov. Till denna kategori hänförs bl.a. underåriga med eller utan med- följande vuxen. Utredningen överlämnade betänkandet EG-rätten och mottagande av asylsökande, (SOU 2003:89). Utredningen konstaterade att det svenska mottagandet av asylsökande rent faktiskt föreföll uppfylla de krav som ställs i direktivet. Utredningen lämnade vissa förslag som i första hand avsåg att lagfästa vad som redan utgör praxis i mottagandet. Av förslaget till lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. framgår bl.a. att skall erbjuda utlänningar under , som omfattas av 1 § första stycket 1 och 2 lagen om mottagande av asylsökande m.fl., hälso- och sjukvård samt tandvård enligt de regler som gäller för den som är Prop. 2005/06:46 bosatt här. Förslaget om ny hälso- och sjukvårdslag bereds för när- I betänkandet föreslås också att det i förordningen (1994:361) om mottagande av asylsökande m.fl. införs en bestämmelse med innebörden att barn utan medföljande vuxen skall byta inkvartering så sällan som möjligt, att sådana barn skall erbjudas plats på förläggning som är särskilt avsedd för dem samt att skall försöka spåra familjemedlemmar till barnen. Bestämmelsen utgår från att Migrations- verket anordnar boende för dessa barn. De föreslagna ändringarna i förordningen har genomförts genom förordningen (2005:16) om ändring i förordningen (1994:361) om mottagande av asylsökande m.fl., vilken trädde i kraft . Som en följd av nu föreslagna lag- ändringar kommer förordningen att behöva ses över. 7.4Riksdagens revisorers informationsrapport barn revisorer har genomfört två informationsmöten med och för att inhämta upplysningar om och kommunernas mottagande av ensamkommande barn. Dessa möten har resulterat i rapporten , (2002/03:5). revisorer konstaterar i denna rapport att det råder oenighet mellan och kommunerna när det gäller ansvarsfördelningen dem emellan. revisorer bedömer sammanfattningsvis att varken eller kommunerna har följt gällande lagar. har t.ex. tagit emot asylansökningar från minderåriga, trots att en sådan asylansökan skall inges av behörig ställföreträdare för barnet. Skälet till att Migrations- verket förfarit på detta sätt är, enligt revisorerna, att verket ansåg att kommunerna inte tog sitt ansvar för de ensamkommande barnen. För att kunna ta hand om barnen gjorde på detta sätt barnen till asylsökande. Enligt revisorer har nu ändrat sin praxis på denna punkt vilket medfört nya problem eftersom kommunerna inte anser sig ha råd eller praktiska möjligheter att ta hand om de ensamkommande barnen, trots att man har skyldighet att göra detta. Detta i sin tur har lett till att många barn i praktiken inte fått den vård de har rätt till enligt socialtjänstlagen. Skälet till detta är främst att barnen rent faktiskt beretts boende hos i stället för hos kommunerna, vilket i sin tur medfört att kommunerna ofta ansett sig sakna ansvar för barnen och därför inte alltid har utrett barnens behov så som föreskrivs, t.ex. i 6 kap. 6 § socialtjänstlagen. revisorer konstaterar vidare att en viss samsyn i ansvarsfrågan nu emellertid synes ha utkristalliserats. har uttalat att enligt deras tolkning skall ensamkommande barn behandlas som andra barn vilket i sin tur innebär att socialtjänstlagen skall beaktas. revisorer avslutar med att konstatera att det finns fog för kritik mot såväl regeringen som och kommunerna för att man inte tidigare tagit initiativ till lämpliga reformer och ersättningssystem på Utöver frågan om ansvarsfördelning har revisorer i sin Prop. 2005/06:46 rapport kritiserat det faktum att boendeenheter för ensamkommande barn inte utsätts för extern tillsyn utan endast granskas av representanter för . Revisorerna har också betonat att det är angeläget att tillsynen av de ensamkommande barnens boende bedrivs regelbundet och tillräckligt ofta, både när det gäller barn som bor på förläggningar och barn som bor i familjehem och hem för vård eller boende. 7.5Integrationsverkets rapport till regeringen kommande barn en uppföljning av introduktions- insatser för mottagna åren 1998 2000 har i sin rapport till regeringen , Ensamkommande barn en uppföljning av introduktionsinsatser för mot- tagna år 1998-2000, konstaterat att och kommunerna upplevt att det funnits en otydlighet i ansvarsfördelningen mellan stat och kommun. Verket framhåller dock att det nu tycks råda enighet om att kommunerna har ansvaret för att ta hand om ett ensamkommande barn, oavsett medborgarskap, att fatta beslut om vård och omsorg samt att tillse att barnet har en företrädare i form av god man. Efter att god man har utsetts för barnet kan, om barnet söker asyl, starta sitt arbete. Kommunerna har emellertid, enligt , det yttersta ansvaret för barnen även ansökan om uppehålls- tillstånd prövas, ett ansvar som sedan kvarstår även efter det att barnet fått uppehållstillstånd. 8Vilka barn skall anses som ensam- kommande? Begreppet ensamkommande barn har kommit att användas allt mer i trots att någon enhetlig definition av begreppet inte kan sägas föreligga. Som tidigare nämnts under avsnitt 5.3 generalsekreterare till generalförsamlingen i en rapport från 2001 definierat begreppet ensamkommande barn enligt följande: Ett ensamkommande barn är en person som är åtskild från båda sina föräldrar eller från en person som enligt lag eller sedvana har det primära ansvaret för barnet. UNHCR använder också numera uttrycket unaccompanied/separated children. Begreppet får anses omfatta även barn som efter ankomsten till det nya landet lämnas utan vuxen Inom Europeiska unionen (EU) har ensamkommande barn i Europeiska unionens råds resolution definierats enligt följande: Medborgare i tredje land, som är yngre än och som anländer till medlemsstaternas territorium utan att vara i sällskap med en vuxen som enligt lag eller sedvana ansvarar för dem och så länge de inte faktiskt tas om hand av sådan person. Som ensamkommande barn Prop. 2005/06:46 kan enligt rådets resolution också räknas en underårig medborgare i tredje land som lämnas utan medföljande vuxen efter att ha rest in till en medlemsstats territorium. Av 2 § lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn framgår att en god man skall förordnas om ett barn vid ankomsten till är skilt från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. God man skall också förordnas enligt samma lagrum om barnets föräldrar, eller den som trätt i förälders ställe, efter barnets ankomst till men innan barnet har fått uppehållstillstånd på grund av dödsfall, sjukdom eller av någon annan orsak upphört att kunna utöva vårdnaden eller förmynderskapet. Vilka barn bör omfattas av regleringen? Regeringens förslag: Barn som vid ankomsten till är skilda från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, eller som efter ankomsten står utan sådan ställföreträdare, skall omfattas av de särskilda bestämmel- serna om mottagande av ensamkommande barn i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. (LMA). Promemorians förslag: I promemorian föreslås att begreppet ensam- kommande barn definieras i en ny paragraf i LMA. definitionen avses med ensamkommande barn en utländsk medborgare eller en statslös person som anländer till utan sina föräldrar eller någon annan vuxen person som får anses ha trätt i förälders ställe eller som efter ankomsten lämnats utan sådan ställ- Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Kommuner och Landsting samt kommun tillstyrker förslaget men menar båda att som åldersgräns är för låg och anser att den i stället bör vara 20 respektive . har ingen avgörande invändning mot förslaget men vill erinra om den definition som antagits av EU:s medlemsländer och anser att passusen och så länge de inte faktiskt tas omhand av en sådan person bör tas med i definitionen. Vidare kan orden utan sådan ställföreträdare möjligen ersättas med ordet ensam för att undvika finner definitionen av ensamkommande barn bristfällig och anser att barn som efter ankomsten förlorar kontakten med vårdnadshavaren inte skall räknas som ensamkommande utan omhändertas inom ordinarie verksamhet. menar att den föreslagna definitionen är för otydlig och föreslår följande definition för ensamkommande barn: En utländsk medborgare eller statslös person som anländer till utan sina föräldrar eller juridiska/sedvanliga huvudsakliga vårdnads- havare eller som efter ankomsten lämnats utan sådan ställföreträdare. Denna definition används av Separated Children i Europe Programme (SCEP), ett samarbete mellan Internationella Alliansen och UNHCR. , Svenska sektionen, , Kristna Råd och Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar har i gemen- samt yttrande anfört att den föreslagna definitionen inte är tillräckligt precis och i stället föreslagit en definition som stämmer överens med den som föreslagits av FN:s generalsekreterare, jfr avsnitt 8.1. påpekar att promemorians förslag omfattar alla utländska barn som vistas i och att det, trots allt, är vanligast att deras vårdnadshavare i hemlandet kan utöva sitt vårdnadsansvar trots avståndet. Detta är inte heller helt ovanligt vad gäller asylsökande barn. En vårdnadshavare kan ofta i juridisk mening ta hand om sitt barn, dvs. bevaka sitt barns intressen, trots att han eller hon vistas i ett annat land. Det bör tydligt markeras att frågorna om vem som är barnets vårdnadshavare och om denne kan utöva vårdnaden alltid måste utredas. Skälen för regeringens förslag: har som nämnts antagit lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn (prop. 2004/05:136, bet. 2004/05:LU26, rskr. 2004/05:269). Lagen trädde i kraft . Regleringen av vilka barn som omfattas av bestämmelserna om ensamkommande barn bör givetvis i sak överens- stämma mellan den lagen och föreslagna bestämmelser. Reglerna om förmynderskap och vårdnad för vilka redogjorts tidigare under avsnitt 5.12 bör ligga till grund för bedömningen av om ett barn är att betrakta som ensamkommande eller inte. Som tidigare nämnts tillämpas nationalitetsprincipen på förmynderskapsfrågor och hemvist- principen på frågor om vårdnad. De svenska distinktionerna mellan förmyndare och vårdnadshavare har inte alltid någon motsvarighet i andra rättsordningar. För att ett barn inte skall anses som ensam- kommande fordras därför, enligt regeringens mening, att barnet åtföljs antingen av en förälder eller av en annan vuxen person som enligt tillämplig utländsk rätt eller sedvänja, eller som på grund av ett avgörande som erkänns här i landet, får anses ha trätt i förälders ställe. I departementspromemorian anförs att ett barn som kommer till tillsammans med en förälder som enligt svensk rätt inte kan företräda barnet, t.ex. då föräldern är omyndig, i princip skall betraktas som ensamkommande. Detsamma skall enligt promemorian gälla om den medföljande föräldern är skild från rätten att företräda barnet enligt ett utländskt avgörande som erkänns i . Regeringen delar inte denna bedömning utan anser, i likhet med vad som anges i ovan nämnda prop. 2004/05:136, att ett barn som åtföljs av en förälder inte skall anses som ensamkommande även om föräldern inte skulle ha ställning av vårdnads- havare. I propositionen konstateras att detta visserligen medför att föräldern i formell mening inte kan företräda barnet i , men att syftet med det nya företrädarinstitut som föreslås i den propositionen främst är att dessa utländska barn skall tillförsäkras en trygg tillvaro i . Vidare sägs att det är naturligt att anta att en förälder i regel alltid månar om sitt barn och sörjer för att det inte far illa, även om föräldern inte har den formella behörigheten att företräda barnet. Samma synpunkter måste anläggas på den nu föreslagna ändringen i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Den ordning som föreslås i prome- skulle kunna leda till orimliga resultat t.ex. om en familj bestående av vuxna, myndiga föräldrar, 17-årigt barn och ettårigt barnbarn sökte asyl i . Ettåringen skulle då anses som ett ensam- kommande barn och i princip kunna anvisas en plats i en kommun medan resten av familjen skulle omfattas av ordinarie mottagningssystem. Om ett barn kommer till tillsammans med en förälder bör barnet alltså inte anses som ensamkommande oavsett om föräldern har vårdnaden om barnet eller inte. Om barnet har bortförts olovligen kan det under vissa förutsättningar givetvis bli aktuellt att bistå ett återförande till vårdnadshavaren men det bör inte inverka på barnets status som ensamkommande. I vissa fall anländer ett barn hit tillsammans med en vuxen person som kan anses ha trätt i förälders ställe. Med att en vuxen person trätt i förälders ställe avses här att personen i fråga på grund av lagen eller sedvanan i den stat där barnet senast hade sin hemvist har ställning som vårdnadshavare för barnet. Till denna kategori hör även personer som enligt ett domstolsavgörande som erkänns här i landet är vårdnadshavare för barnet. Det centrala bör alltså vara att den vuxne av svenska myndig- heter erkänns som företrädare för barnet. Ett barn skall givetvis bara anses som ensamkommande med de konsekvenser det får så länge ingen förälder eller vuxen som trätt i förälders ställe finns tillgänglig och har förmåga att ta hand om barnet. Om en förälder eller vuxen person som trätt i förälders ställe anländer till och tar hand om barnet skall barnet inte längre omfattas av bestämmelserna om ensamkommande barn. Detta bör, såsom påpekat, framgå av lagtexten. har i sitt remissyttrande anfört att vårdnadshavare i hemlandet ofta kan utöva sitt vårdnadsansvar trots avståndet. Den föreslagna regleringen avser bara barn som omfattas av lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och alltså inte barn som t.ex. är på besök här. De ensamkommande barn som sökt asyl eller beviljats uppehållstillstånd med eller efter tillfälligt skydd är inte bara i behov av en person som juridiskt sett kan företräda dem, vilket företrädaren i hemlandet i de flesta fall för övrigt inte torde kunna, utan av faktisk omvårdnad vilket inte kan tillgodoses utan en närvarande vårdnadshavare eller motsvarande. En vårdnadshavare har enligt regler bl.a. ansvar för barnets personliga förhållanden och skall se till att barnets behov av omvårdnad, trygghet och en god fostran blir tillgodosedda samt svara för att barnet får den tillsyn som behövs. Beträffande de asylsökande ensamkommande barnen torde det i de flesta fall vara omöjligt för en vårdnadshavare som befinner sig i ett annat land att uppfylla vårdnadsansvaret enligt . Kommuner och Landsting samt kommun har framfört att den föreslagna åldersgränsen, , är för låg. Definitionen av ett barn som en person är dock fast etablerad och överens- stämmer med svensk myndighetsålder samt med vad som är vedertaget internationellt (se t.ex. EU:s och UNHCR:s definitioner ovan under 8.1). Den nya lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn omfattar endast personer . Att beteckna myndiga personer som kommer till , kanske gifta och med egna barn, som ensamkommande barn skulle framstå som egendomligt. De behov av stöd och hjälp som unga personer som kommer till kan behöva är inte avhängigt att de räknas som ensamkommande barn enligt lagen om Prop. 2005/06:46 mottagande av asylsökande m.fl.. En person som exempelvis behöver vårdas enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga kan givetvis beredas sådan vård fram till sin 21-årsdag trots att denne inte är att anse som ett ensamkommande barn. har anfört att de barn som efter ankomsten till förlorar kontakten med sina vårdnadshavare inte skall räknas som ensamkommande. Regeringen anser emellertid inte att det finns några skäl att behandla barnen på olika sätt beroende på om de kommit hit ensamma eller lämnats ensamma efter ankomsten. Samtliga ensamkommande barn skall enligt regeringens förslag utredas och beredas boende och eventuell vård av kommunernas socialtjänst. 9Reglering av ansvaret för de ensam- kommande barnen 9.1Ökat kommunalt ansvar för mottagande av ensam- kommande barn Regeringens bedömning: Ensamkommande barn som söker asyl eller som har beviljats uppehållstillstånd med eller efter tillfälligt skydd bör fortsättningsvis tas emot och beredas boende av en kommun som träffat överenskommelse med . Verket bör dock behålla det övergripande ansvaret för mottagandet av dessa barn. bör därför få träffa överenskommelser med kommuner om mottagande av ensamkommande barn. skall få i uppdrag att analysera de konsekvenser som regleringen av ansvarsfördelningen får för de anställda vid verket som till huvudsaklig del arbetar med mottagandet av ensamkommande barn. Promemorians bedömning överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian görs bedömningen att skall träffa avtal med vissa kommuner, i promemorian kallade avtalskommuner, om att dessa skall anordna boenden för asylsökande ensamkommande barn men att även fortsättningsvis skall anordna boenden för dessa barn. boenden skall enligt promemorian kunna användas vid en kraftig ökning av antalet asylsökande ensamkommande barn eller om platser saknas i de s.k. avtalskommunerna. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna delar promemorians bedömning i dess helhet och anser att det är bra att kommunerna tar så stort ansvar som möjligt för de ensamkommande barnen, men att skall ha ett övergripande ansvar för dessa barn.