prop · GT0359 · 2005-12-14 00:00:00 — Enligt direktiven har det ålegat oss att analysera vilken roll i sanktionssy- stemet som de sanktioner vi föreslår bör ha i relation till andra sanktio- En allmän utgångspunkt för förhållandet mellan olika tillgängliga sanktioner är att dessa bör utformas på ett sådant sätt att det inte upp- kommer opåkallade sanktionskumulationer. Det är viktigt att det finns klara principer för prioriteringen mellan olika sanktioner. När det gäller det individuella straffansvaret föreslår vi ingen ändring. Straffansvar för juridiska personer bör dock normalt ha prioritet framför det individuella straffansvaret när det gäller mindre allvarliga brott mot Vi föreslår därför att möjligheter- na att meddela åtalsunderlåtelse för den som är misstänkt för brott vidgas i det fall åtal för brottet väcks mot en juridisk person. Skadestånd och förverkande m.m. Införandet av straffansvar för juridiska personer ger inte anledning till någon särskild reglering med sikte på frågan om skadeståndsskyldighet. Bestämmelserna om förverkande av utbyte eller av brott är centrala när det gäller förhållandet till ett straff som kan riktas mot en fyller en avgörande funktion för att neutralisera ekonomisk som motiv för att begå brott. i en juridisk persons verksamhet kan ge direkta förtjänster. kan effekten vara besparingar av olika slag samt en på annat sätt förbätt- rad förmögenhetsställning som har orsakssamband med brottsligheten. Det är av grundläggande betydelse att regelsystemet ger utrymme för att dra in sådana ekonomiska fördelar, så att det inte lönar sig att begå brott. Bestämmelsen i 36 kap. 4 § om förverkande av ekonomiska fördelar av brott i näringsverksamhet är av särskild vikt i det här sam- Bestämmelsen har dock knappast använts och har alltså inte bidragit till ett effektivare sanktionssystem vid brott i näringsverksamhet. Vi föreslår emellertid inte några förändringar av nuvarande regler, främst av det skälet att det tillsatts en särskild utredare för att utreda frågor om förverkande av av brott. Vi föreslår inte heller några förändringar av förhållandet mellan straff å ena sidan och vite, återkal- landen av tillstånd resp. näringsförbud å andra sidan. Sanktionsavgifter som konkurrerar med straffbestämmelser kan som regel tas bort, om straffansvar för juridiska personer införs. sådana sanktionsavgifter är huvudsakligen att juridiska personer inte kan dömas till straff. Det bör inte föreligga ett dubbelt sanktionssystem för Ett alternativ är att avkriminalisera i stället för att av- I vissa fall, särskilt om det är fråga om s.k. massförseelser av lindrig karaktär, kan vi tänka oss att en sådan lösning är att föredra. Normalt bör emellertid en reglering av straffrättslig karak- tär vara att föredra. Sanktioner för överträdelser av EG-rätten Utvecklingen inom den överstatliga EG-rätten samt inom konventionsar- betet i EU:s mellanstatliga s.k. tredje pelare, är oerhört snabb och svår att har i princip valt att uppfylla skyldigheten att sanktionera överträdelser av EG-rätten genom kriminalisering. avgöranden skall också EG-rätten sanktioneras på sam- ma sätt som bestämmelser i den nationella rätten om liknande överträdel- ser, vilket talar för straffrättsliga sanktioner. Vi har mot den bakgrunden utgått från att även företrädesvis kommer att sanktio- nera överträdelser av EG-rätten genom kriminalisering. att det i många fall är en bättre och rimligare ordning om ett företag, i vars verksamhet en överträdelse av en EG-rättslig bestämmelse sker, straffas än om en fysisk person inom verksamheten straffas. svar för juridiska personer innebär också att behovet av särlösningar på områden där det anses särskilt befogat att rikta sanktioner direkt mot fö- retag, som t.ex. varit fallet på det konkurrens- och marknadsrättsliga om- rådet, i princip försvinner. Frågan om bidragsfusk inom EU:s mycket omfattande bidragssy- stem har kommit i blickpunkten på ett påtagligt sätt. antas att stora summor av EU-budgeten missbrukas. (EG, EURATOM) nr 2988/95 av om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (den s.k. ramförord- ningen) har kommit till mot bakgrund av dessa förhållanden. Det kan uppstå en konkurrenssituation mellan sanktionsbestämmelser i EG-förordningar och straffbestämmelser i svensk rätt. bör även i det sammanhanget vara att så långt det är möjligt undvika I ramförordningen har frågan reglerats på det sättet att ett straffrättsligt förfarande kan gå före ett administrativt. nistrativt förfarande får således avbrytas om ett straffrättsligt förfarande inleds beträffande samma faktiska förhållanden. Enligt vår uppfattning finns det flera skäl som talar mot en sådan ord- ning när det gäller talan mot juridiska personer. I princip gäller detsam- ma talan mot enskilda näringsidkare. Samordningen bör i stället lösas genom regler som innebär att åtal skall väckas först efter anmälan från en tillsynsmyndighet eller om åtal annars är påkallat ur allmän synpunkt. Om en fysisk eller en juridisk person kan åläggas administrativa böter eller andra administrativa sanktioner och dessa böter kan anses tillräck- ligt ingripande bör tillsynsmyndigheten inte göra någon anmälan. kan inte heller anses påkallat ur allmän synpunkt att väcka åtal. Hur skall juridiska personer bestraffas? (kapitel 13) Det finns ett antal olika sanktioner som i och för sig skulle kunna använ- das som straff för juridiska personer. Vår bedömning är att det i vart fall inte är lämpligt att som straff införa några andra sanktio- ner än ett penningstraff. Vi föreslår att detta i likhet med andra penning- straff bör betecknas som böter. För att skilja dessa böter från andra for- mer av böter föreslår vi att de kallas för företagsböter. Det har i tidigare sammanhang diskuterats om ekonomiska sanktioner för juridiska personer bör byggas upp efter mönster av penningbotsyste- met eller dagsbotssystem. Lagstiftaren har då tagit ställning för det förra av dessa system. Vi har för vår del inte funnit anledning att föreslå någon förändring i detta hänseende. Beloppsgränser för böterna? I likhet med vad som gäller för andra böter förordar vi att det i lag bör införas beloppsgränser för företagsböterna. Ett av de skäl som åberopats för att införa straffansvar för juridiska personer har varit att bötesbelopp som bestäms utifrån en enskilds eko- nomiska omständigheter framstår som oproportionerligt låga om de ses i relation till de ekonomiska omständigheterna hos den juridiska person inom vars verksamhet som brottet begåtts. Genomsnittligt sett har juri- diska personer en väsentligt bättre betalningsförmåga än fysiska perso- Detta talar för att den lägsta nivån på böter inte behöver sättas så lågt som för fysiska personer. bör nivån inte vara högre än att den ger utrymme för böter som inte framstår som oproportionerligt höga vid lindriga överträdelser i en verksamhet som bedrivs av en juridisk person som verkar under begränsade ekonomiska förhållanden. som lägsta bötesbelopp i likhet med vad som gäller för konkurrensskade- och marknadsstörningsavgifterna. Om det endast är föreskrivet penningböter för brottet eller om det annars finns synnerliga skäl bör dock böterna kunna bestämmas till ett lägre belopp. Även när det gäller det högsta bötesbeloppet anknyter vårt förslag till vad som gäller för konkurrensskade- och marknadsstörningsavgifterna. Vi föreslår således att högsta bötesbeloppet skall vara fem miljoner kro- Vi har inte funnit skäl att föreslå att detta belopp skall kunna överskridas i enskilda fall. När det gäller grunderna för straffmätningen föreslår vi att de för indivi- duellt straffansvar gällande reglerna i 29 kap. skall tillämpas på motsvarande sätt även när det gäller juridiska personer. enden kommer dock straffmätningen för juridiska personer att kräva del- vis annorlunda överväganden än vid individuellt straffansvar. duellt straffansvar kommer ofta faktorer som anknyter till gärningsman- nens person att vara avgörande för straffmätningen. juridiska personer finns det, enligt vad vi utvecklar, anledning att sätta de rent objektiva omständigheterna kring lagöverträdelser i centrum. naturligt att sådana faktorer som hur omfattande överträdelser det varit fråga om liksom hur de pågått får ett markerat genomslag i Motsvarande gäller också den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit. Straffmätningen för juridiska personer bör alltså inte som vid individuellt straffansvar främst vara personorienterad utan i stället verksamhetsorienterad. Bestämmelserna i 29 kap. ger inte utrymme för att beakta betalningsförmåga vid straffmätningen. När det gäller individuella böter beaktas detta i stället genom det särskilda dagsbotssystemet enligt vilket storleken av varje dagsbot anpassas efter betalningsförmågan. gare nämnts skall företagsböterna inte bestämmas enligt de principer som gäller för dagsböter. Vi föreslår därför att den juridiska personens betal- ningsförmåga skall kunna beaktas inom ramen för straffmätningen. Formerna för lagföring m.m. (kapitel 14) Den processrättsliga regleringens allmänna uppbyggnad Den straffprocessuella regleringen är utformad utifrån det individuella Om man inför straffansvar även för juridiska personer bör utgångspunkten vara att i princip samma regler bör gälla i det hänseendet som när det gäller individuellt straffansvar. I sak innebar detta i allt väsentligt inte några särskilda problem. mänhet ger det sig på ett naturligt sätt hur regleringen bör vara i förhål- lande till juridiska personer. I vissa hänseenden krävs emellertid särskilda överväganden om hur re- gleringen bör vara. Rent lagtekniskt kan man tänka sig olika lösningar för placering och utformning av de särskilda processuella regler som krävs för prövningen av juridiska personers straffansvar. reglerna bör samordnas med nuvarande regler om in- dividuellt straffansvar trots att detta innebär förhållandevis omfattande Vi finner det angeläget att lämna utrymme för förenklade förfaranden och föreslår därför, som tidigare nämnts, att strafföreläggande skall kun- na användas för brott som ingår i det selektiva urvalet. är mycket väl avpassat till brott av det slag som straffansvaret för juridis- ka personer främst kommer att omfatta. Enligt vår bedömning bör en mycket klar majoritet av de lagöverträdelser som kommer att föranleda straffansvar för juridiska personer kunna lagföras genom strafföreläg- Överträdelserna torde i allmänhet vara oaktsamma underlåtelse- brott där ansvar följer enligt principerna om företagaransvar. torde det vara tillräckligt att den juridiska personen lagförs för brottet. Någon närmare utredning om vem som varit ansvarig inom ett företag behövs då inte. Straffet kommer regelmässigt att hålla sig inom de lägre nivåerna för företagsböter och kunna utmätas enligt tämligen schablon- mässiga grunder där gärningens objektiva karaktär står i centrum. högsta beloppet för ett föreläggande bör vara . Det skall inte vara möjligt att utfärda ordningsbot för juridiska perso- Vi föreslår ett tillägg i bestämmelserna i 20 kap. 7 § om åtalsunderlåtelse enligt vilket det vid bedömningen av om åtal skall un- derlåtas mot den som är misstänkt för brott i en juridisk persons verk- samhet särskilt skall beaktas om åtal väcks mot den juridiska personen. Härigenom kommer straffansvaret för juridiska personer att ha prioritet framför individuellt straffansvar vid mindre allvarlig brottslighet. Härutöver föreslår vi att det införs särskilda åtalsprövningsregler i de lagar för vilka det finns tillsynsmyndigheter. Åtal skall i dessa fall endast väckas om tillsynsmyndigheten anmält brottet till åtal eller om åtal an- nars är påkallat från allmän synpunkt. Skälet för förslaget är att de myn- digheter som utövar tillsyn över en viss lagstiftning normalt bör ha större förutsättningar än polis och åklagare att bedöma olika faktorer som är av betydelse för åtalsfrågan. Vi föreslår att det skall införas en särskild lag om tillsyn och åtalsanmä- lan som skall gälla för tillsynsmyndigheternas verksamhet i den mån det- ta föreskrivs i den lag som tillsynen avser. Tillsynsmyndigheterna skall vid misstanke om brott göra den utredning som behövs för att ta ställning till frågan om åtalsanmälan. Vid skälig misstanke om brott skall myndig- heten normalt anmäla detta men kan under vissa omständigheter underlå- ta åtalsanmälan. I sak innebär förslaget inte några egentliga förändringar av vad som måste anses gälla. Kunskapen om tillsynsmyndigheternas skyldigheter är emellertid i många fall bristfällig. Det är därför lämpligt att skyldigheter- na kommer till uttryck i lag. Lagregleringen bör vara enkel och lättill- gänglig. Sekretesslagens 14 kap. 2 § reglerar frågan om en myndighet får lämna en uppgift till en annan myndighet, trots att uppgiften är sekretessbelagd. Bestämmelsen reglerar inte frågan om en myndighet är skyldig att lämna en uppgift vidare. Vi föreslår en ändring i bestämmelsen som innebär att sekretess inte skall hindra att uppgift som angår misstanke om brott läm- nas till åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet, om straffansvar för juridiska personer är före- skrivet för brottet om brottet kan antas begånget i en juridisk persons verksamhet. Preskriptionstiden för företagsbot är eller den som gäll- er i förhållande till gärningsmannen. Vi föreslår att motsvarande regler- ing bör gälla även i förhållande till straffansvar för juridiska personer. För att det skall gälla längre preskriptionstid än för det individuel- la straffansvaret krävs att det är föreskrivet svårare straff än fäng- else för brottet. Av de bestämmelser för vilka straff ansvar för juridiska personer är särskilt föreskrivet, enligt vårt förslag, finns det vissa be- stämmelser i och några få inom specialstraffrätten däri strängare straff än fängelse är föreskrivet för brottet. Det blir alltså sällsynt med längre preskriptionstid än . Ett belastningsregister för juridiska personer bör inrättas om vårt förslag genomförs. Behovet gäller i första hand frågan om påföljd vid återfall men även när det gäller tillståndsgivning och dylikt är det av stor bety- delse att det finns uppgifter om juridiska personer som döms för brott. Mot bakgrund av det utredningsarbete som pågår på området lämnar vi emellertid inte några konkreta förslag. 1 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 36 kap. 710 §§ skall upphöra att gälla, dels att 1 kap. 3, 5 och 8 §§, 25 kap. 1 §, 35 kap. 1, 4 och 6 §§, rubri- ken till 36 kap. samt 36 kap. 14, 15 och 17 §§ skall ha följande lydelse, dels att skall införas åtta nya paragrafer, 3 kap. 11 a §, 9 kap. 11 a §, 11 kap. 7 a §, 13 kap. 13 §, 15 kap. 16 §, 16 kap. 18 a §, 23 kap. 4 a § och 35 kap. 2 §, samt ett nytt kapitel, 32 kap, av följande lydelse. 1 kap. Om brott och brottspåföljder Med påföljd för brott förstås i Med påföljd för brott förstås i denna balk straffen böter och fäng- else samt villkorlig dom, skyddstill- de allmänna straffen böter och syn och överlämnande till särskild straff för juridiska personer och enskilda näringsidkare för brott i Fängelse är att anse som ett svå- Av de allmänna straffen är fäng- rare straff än böter. else att anse som ett svårare straff Om förhållandet mellan fängelse samt villkorlig dom och skyddstillsyn föreskrivs i 30 kap. 1 §. Förutom påföljd kan brott, enligt vad därom är stadgat, föranleda förverkande av egendom, företags- bot eller annan särskild rättsverkan, så ock medföra skyldighet att gälda skadestånd. Förutom påföljd kan brott, enligt vad därom är stadgat, föranleda förverkande av egendom eller an- nan särskild rättsverkan, så ock medföra skyldighet att gälda ska- destånd. 1Senaste lydelse 1988:942. 2Senaste lydelse 1988:942. 3Senaste lydelse 1986:118. 3 kap. Om brott mot liv och hälsa Har någon i en juridisk persons verksamhet gjort sig skyldig till arbetsmiljöbrott, skall den juridis- ka personen dömas till straff enligt 32 kap. 9 kap. Om bedrägeri och annan oredlighet Har någon i en juridisk persons verksamhet gjort sig skyldig till ocker som avses i 5 § andra stycket eller försök till sådant brott eller till häleri som avses i 6 § andra stycket, skall den juridiska perso- nen dömas till straff enligt 32 kap. Detsamma gäller sådan häleriför- seelse som motsvarar brott som avses i 6 § andra stycket. 11 kap. Om brott mot borgenärer m.m. Har någon i en juridisk persons verksamhet gjort sig skyldig till bokföringsbrott skall den juridiska personen dömas till straff enligt 32 kap. 13 kap. Om allmänfarliga brott Har någon i en juridisk persons verksamhet gjort sig skyldig till allmänfarlig vårdslöshet, spridan- de av gift eller smitta, förgöring, miljöbrott, vårdslöshet med gift eller smittämne, vållande till miljö- störning, underlåtenhet att avvärja allmänfara eller försök till spri- dande av gift eller smitta eller till förgöring, skall den juridiska per- sonen dömas till straff enligt 32 kap. 15 kap. Om mened, falskt åtal och annan osann utsaga Har någon i en juridisk persons verksamhet gjort sig skyldig till osann försäkran eller vårdslös för- säkran, skall den juridiska perso- nen dömas till straff enligt 32 kap. 16 kap. Om brott mot allmän ordning Har någon i en juridisk persons verksamhet gjort sig skyldig till olaga diskriminering, otillåten ut- lämning av film eller videogram, otillåtet förfarande med pornogra- fisk bild, förledande av ungdom, djurplågeri, dobbleri, grovt dobb- leri, försök till grovt dobbleri, skall den juridiska personen dömas till straff enligt 32 kap. . Detsamma skall gälla sådan med- verkan till dobbleri, grovt dobbleri eller försök till grovt dobbleri som avses i 18 §. 23 kap. Om försök, förberedelse, stämpling och medverkan till brott Är ansvar föreskrivet för någon i särskild ställning och innehas så- dan ställning av en juridisk person gäller föreskriften den som ingår i den juridiska personens verkstäl- lande ledning. Om en överträdelse av en an- svarsbestämmelse i en juridisk per- sons verksamhet beror på brister i tillsynen och kontrollen av verk- samheten, är den som ingår i den juridiska personens verkställande ledning att anse som gärningsman. Vad som sagts i andra stycket gäller dock inte om överträdelsen skett inom viss del av verksamheten som någon annan haft till uppgift att självständigt svara för och 1. det på grund av verksamhe- tens omfattning eller annars funnits särskilda skäl för uppgiften, 2. den som fått uppgiften haft förutsättningar för att sköta denna 3. det inte heller i övrigt förele- gat omständigheter som gett an- ledning att anta att föreskrifterna för verksamheten inte skulle iakt- tredje stycket skall tillämpas på motsvarande sätt beträffande så- dan näringsverksamhet som be- drivs av en enskild näringsidkare. Bestämmelser om straff för juri- diska personer finns i 32 kap. 25 kap. Om böter m.m. Böter skall dömas ut, enligt vad Böter skall dömas ut, enligt vad som är föreskrivet för brottet i frå- som är föreskrivet för brottet i frå- ga, i dagsböter, penningböter eller ga, i dagsböter, penningböter eller inte föreskriven för brottet, döms inte föreskriven för brottet, döms böter ut i dagsböter eller, om brot- böter ut i dagsböter eller, om brot- tet bör föranleda längre straff än tet bör föranleda längre straff än trettio dagsböter, i penningböter. Särskilda bestämmelser om före- tagsböter finns i 32 kap. 32 kap. Om straffansvar för juri- För brott som någon gjort sig skyldig till i en juridisk persons verksamhet skall den juridiska per- sonen dömas till företagsböter om detta är särskilt föreskrivet. Även i andra fall än som avses i 1 § får en juridisk person dömas till företagsböter, om brottet begåtts i näringsverk- samhet av någon som ingår i den ledning eller av någon annan som 4 Senaste lydelse 1993:201. svara för viss del av verksamheten, och denna person därigenom grovt åsidosatt de skyldigheter som verk- samheten är förenad med. Vid bedömningen av om före- tagsböter enligt första stycket skall dömas ut skall särskilt beaktas brottslighetens art, omfattning och förhållande till näringsverksamhe- ten. Likaså skall särskilt beaktas om det i förhållande till den juri- diska personen föreligger sådana omständigheter som anges i 29 kap. 5 §. En enskild näringsidkare får un- der förutsättningar som anges i 1 och 2 §§ dömas till företagsböter för brott som någon gjort sig skyl- dig till i hans näringsverksamhet. Företagsböter för en enskild när- ingsidkare får kombineras med annan påföljd för brottet än dags- böter, penningböter och normerade böter. Vad som i sagts i 1, 2 och 3 §§ tillämpas inte vid brott som någon gjort sig skyldig till vid myndig- hetsutövning. Företagsböter skall bestämmas till lägst och högst . Är en- dast penningböter föreskrivet för brottet eller finns det annars syn- nerliga skäl för att döma till lägre böter än får före- tagsböterna bestämmas till lägst etthundra kronor. Vid bestämmande av företagsbö- ter skall bestämmelserna i 29 kap. om straffmätning och påföljdsef- tergift tillämpas på motsvarande sätt. Vad som där sägs om den till- talade skall därvid i tillämpliga delar gälla den juridiska personen eller dess verkställande ledning. Härutöver får den juridiska perso- nens betalningsförmåga beaktas. Företagsböterna tillfaller staten. Bestämmelser om uppbörd och indrivning av böter finns i bötes- verkställighetslagen (1979:189). Vad där föreskrivs om förvandling av böter gäller dock inte företags- böter. 35 kap. Om bortfallande av påföljd Påföljd må ej ådömas, med Den som har gjort sig skyldig till mindre den misstänkte häktats eller ett brott får dömas till påföljd, en- erhållit del av åtal för brottet inom dast om han häktats eller fått del av åtal för brottet inom , om å brottet ej kan följa svårare straff än fängelse , , om svåraste straffet är högre men icke över fängelse , , om svåraste straffet är högre men icke över fängelse , , om svåraste straffet är fängelse , , om fängelse på livstid kan följa å brottet. Innefattar en handling flera brott, må utan hinder av vad nu sagts på- följd ådömas för alla brotten, så länge påföljd kan ådömas för något av dem. En juridisk person får dömas till påföljd för brott i verksamheten endast om den fått del av åtal för brottet . Är strängare straff än fängelse föreskrivet för brottet skall dock bestämmel- serna i 1 § tillämpas på motsva- rande sätt. De i 1 § bestämda tiderna skall räknas från den dag brottet begicks. Förutsätts för ådömande av påföljd att viss verkan av handlingen in- trätt, skall tiden räknas från den dag då sådan verkan inträdde. De i 1 och 2 §§ bestämda tiderna skall räknas från den dag brottet begicks. Förutsätts för ådömande av påföljd att viss verkan av hand- lingen inträtt, skall tiden räknas från den dag då sådan verkan in- trädde. 5 Senaste lydelse 1996:659. Kan på grund av den brottsliges död eller av annan orsak påföljd ej längre ådömas, får egendom förkla- ras förverkad eller åtgärd föreskri- vas till förebyggande av missbruk, endast om stämning i mål därom delgivits från det brot- tet begicks. Talan får i sådant fall väckas av åklagare endast om det är påkallat ur allmän synpunkt. Har brott som avses i 6 kap. 14 och 6 §§ eller försök till sådana brott begåtts mot barn skall de i 1 § bestämda tiderna räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . Om vid bokföringsbrott, som ej är ringa, den bokföringsskyldige inom från brottet har försatts i konkurs, fått eller erbjudit ackord eller inställt sina betalningar, skall tiden räknas från den dag då detta skedde. Om den bokföringsskyldige från brottet blivit föremål för skatte- eller taxeringsrevision, skall tiden räknas från den dag då revisio- I intet fall må påföljd ådömas Den som gjort sig skyldig till sedan från dag som i 4 § sägs har brott får aldrig dömas till påföljd om det, från den dag som i 4 § sägs, har gått 1. , om å brottet ej kan föl- 1. , om det på brottet inte ja svårare straff än böter och tid för kan följa svårare straff än böter och ådömande av påföljd för brottet 1 § 1 är tillämplig. bestämmes enligt 1 § 1,