prop · GS0373 · 2005-01-20 00:00:00 — Denna inrikt- ning på avelsarbetet underlättas av ett fungerande hälsokontrollsystem med inrapportering av bl.a. sjukdomar, behandlingar och defekter, s.k. djursjukdata samt en härstamningskontroll för att kunna följa upp gene- tisk utveckling både när det gäller bevarande och hälsoegenskaper. För nötkreatur finns ett sådant system i vilket till in- rapporterade djursjukdata kopplas ihop med produktionsdata från ko- kontrollen för att sedan användas vid avelsvärdering av tjurar för bl.a. hälsoegenskaper. Något motsvarande system finns ännu inte utbyggt för andra djurslag. Bland mjölkproducenterna är anslutningen till kokontroll- en stor, vilket också är en förutsättning för att nå full effekt på avelsarbe- tet. Kritik mot hur inrapporteringen av djursjukdata fungerar har framförts av bl.a. revisorer. I rapporten för veterinärverksamhet (2002/03:4) konstateras bl.a. att inrapporteringen till och uppgifterna i djursjukdataregister är ofullständiga. revi- sorer föreslår till (2002/03:RR12) att en oberoende utredning ges i uppdrag att bl.a. redovisa hur omfattande bristerna i djursjukdata är, vad de beror på och vad de har inneburit för statistikens användbarhet. har bifallit Miljö- och jordbruksutskottets hemställan (bet. 2002/03:MJU10) om att bifalla revisorers förslag i denna del. Regeringen har således utsett en särskild utredare för att undersöka och redovisa eventuella brister i djursjukdata, vad de i så fall beror på och vad de eventuella bristerna kan ha inneburit för registrets användbarhet (Utredningen (dnr Jo2004:3) om översyn av djursjukdata). Med utgångs- punkt i resultatet av dessa undersökningar skall utredaren föreslå hur eventuella brister kan åtgärdas. Syftet med förslagen skall vara att uppnå ett väl fungerande, kostnadsneutralt och kostnadseffektivt registrerings- system för sjukdoms- och läkemedelsövervakning på djurområdet. Utre- daren skall beräkna kostnaderna för de åtgärder som föreslås, både för det allmänna och för berörda näringsidkare. Utredaren skall också föreslå finansiering av eventuella offentliga åtgärder och beakta de administrati- va konsekvenserna för näringsidkarna. Uppdraget skall redovisas . 4.1Bevarande, hållbart nyttjande och rättvis fördelning Regeringens övergripande målsättning, formulerat i miljökvalitetsmålet Ett rikt odlingslandskap, överensstämmer med de övergripande målen i konventionen om biologisk mångfald, dvs. bevarande och hållbart nytt- jande av de husdjursgenetiska resurserna och rättvis fördelning av nyttan som kan uppstå vid nyttjande av genetiska resurser. Sammanfattningsvis handlar bevarande och hållbart nyttjande av hus- djursgenetiska resurser om att garantera att den biologiska mångfalden upprätthålls långsiktigt. Med bevarande avser regeringen att de raser och populationer som finns i av lantbrukets husdjur skall säkerställas för framtiden. Husdjur är de djur som ständigt lever under människans vård och av människan används för bestämda ändamål. Lantbrukets hus- djur är de djur som används eller kan komma att användas för produktion av livsmedel, andra förnödenheter eller tjänster. Listan över arter som ut- gör lantbrukets husdjur förändras över tiden. Hållbart nyttjande innebär att utvecklingen av husdjursraser skall ske på ett uthålligt och långsiktigt sätt, vilket innebär att den genetiska varia- tionen inom rasen eller populationen skall bevaras och att antalet djur in- om rasen eller populationen skall hållas på en stabil nivå. Till skillnad från växtgenetiskt material kan inte tillgången på hus- djursgenetiskt material säkerställas enbart genom lager utanför den natur- liga livsmiljön i t.ex. genbanker, s.k. ex situ-bevarande. De biologiska och fysiologiska skillnaderna mellan växter och djur är uppenbara. Till exempel förutsätter nyttjande av fryst sperma ett levande hondjur av samma ras. För att bevara husdjursgenetiska resurser krävs alltså levande populationer, s.k. in situ-bevarande bevarande i livsmiljön. Ex situ-be- varande av husdjur är dessutom mycket kostsamt i förhållande till ex si- tu-bevarande av växter. Trots dessa begränsningar är emellertid ex situ- bevarande även på husdjursområdet viktigt som ett komplement för att säkerställa tillgången på genetiskt material. Det tredje av de övergripande målen, rättvis fördelning av nyttan som kan uppstå vid nyttjande av genetiska resurser, berör framför allt förhål- landet mellan länder som tillhandahåller genetiska resurser och länder som med hjälp av teknik och kunskaper utvecklar produkter ur dessa re- surser. Målet har sin bakgrund i den plundring som förekommit av ut- vecklingsländers växtgenetiska resurser. Enligt konventionen om biologisk mångfald har varje land suverän rätt att bestämma över sina egna resurser. I konventionen understryks emel- lertid att det finns behov av nationella åtaganden och åtgärder för att nå målsättningen om bevarande och hållbart nyttjande av den biologiska mångfalden. Bland annat finns det behov av att utveckla nationella strategier, planer eller program för biologisk mång- fald, relevanta samhällssektorer är engagerade i arbetet, biologisk mångfald identifieras och vid behov övervakas, bevara biologisk mångfald i naturlig livsmiljö (in situ) genom t.ex. in- rättande av skyddade områden och utanför den naturliga livsmiljön (ex situ) i t.ex. genbanker, utveckla långsiktigt hållbara brukningsmetoder, stärka forskning, utbildning och allmän medvetenhet om biologisk mångfald. Regeringen vill i det följande särskilt lyfta fram ett antal områden som bedöms ha särskild vikt för att målet om bevarande och hållbart nyttjande av husdjursgenetiska resurser skall uppnås. Internationellt samarbete är en absolut förutsättning för att kunna nå mål- sättningen om att för framtiden bevara och hållbart nyttja husdjursgene- tiska resurser för att säkerställa tillgången på livsmedel i världen. Vilka genetiska resurser som det kan finnas behov av är omöjligt att förutsäga. Ett långsiktigt helhetsperspektiv är därför nödvändigt och an- svaret för att bevara resurserna måste bäras gemensamt. Internationellt samarbete är också viktigt mot bakgrund av arbetet med global utveckling och de mål som satts upp avseende bl.a. fattigdoms- och hungerbekämpning. Ju fattigare ett samhälle är desto större är bero- endet av att bevara och uthålligt nyttja den biologiska mångfald som finns att tillgå för egen överlevnad. Arbetet med biologisk mångfald är därför viktigt inom utvecklingssamarbetet. På global nivå sker det huvudsakliga arbetet kring de husdjursgeneti- ska resurserna inom ramen för FAO, i första hand i form av strategiska ställningstaganden. Genomförandet av dessa skall ske nationellt. Samar- bete mellan grupper av länder kan också vara effektivt. I de nordiska län- derna är exempelvis förutsättningarna för och synsättet på djurhållning likartade. Planer för säkerställande av husdjursgenetiska resurser Arbetet med att säkerställa de genetiska resurserna är en process som inte kan avslutas eller lösas med en enkel definierbar åtgärd, något som FAO understryker. Långsiktiga planer för arbetet med organiserad och regel- bunden uppföljning och utvärdering är därför nödvändiga på såväl inter- nationell som på nationell nivå. Det kan också finnas ett behov av planer för grupper av länder, t.ex. för . Det bör finnas planer av såväl strategisk som operativ karaktär; från planer på global nivå (FAO) ned till den enskilda inhemska rasen i , t.ex. avelsplaner för mjölkko- rasen svensk röd och vit boskap (SRB) eller för Linderödssvinet. Utgångspunkten för samtliga planer bör vara innehållet i konventionen om biologisk mångfald. På nationell nivå, i , har konventionen ut- mynnat i miljökvalitetsmålet Ett rikt odlingslandskap och arbetet med att nå detta. Den långsiktiga förvaltningen av respektive ras utgår från det svenska avelsmål som skall finnas för varje ras och den åtgärdsplan som skall upprättas för att nå avelsmålet. Både mål och åtgärdsplan ingår i den avelsplan som skall finnas för samtliga raser och som upprättas av Skr. rasföreningar och avelsorganisationer. Centrala delar i avelsplanen är dessutom hur registrering av identitet, härstamning och egenskaper som Informationen i sådana register behövs för att ut- vecklingen av en ras eller population skall kunna övervakas. Syftet med avelsplanen är att säkra rasens långsiktiga hållbarhet, dvs. att bevara den genetiska variationen och hålla antalet djur på en stabil Principerna för att upprätta en plan är desamma för alla typer av po- God kännedom om respektive ras, t.ex. om djurantal, besätt- ningsstorlekar, geografisk spridning, egenskaper och särdrag, använd- ningsområden och tidigare historia, är en förutsättning för upprättande av Det krävs ett mål för en ras oavsett om rasen är stor eller liten, om den nyttjas kommersiellt eller inte, om den är importerad eller inhemsk. let måste formuleras med beaktande av vad som är möjligt och vad som är viktigt för rasen. Vissa rasers avelsmål är i första hand inriktade på För andra raser är avelsmålet helt in- riktat på att bevara rasen med bibehållna särdrag, dvs. Vissa inhemska raser kan vara hotade men ändå ingå i kommer- För sådana raser, för vilka både bevarande och utveck- ling prioriteras, måste avelsmålet täcka båda ändamålen. ling av rasen kan bidra till dess bevarande genom att det då kan finnas större användning av dessa djur. För att exempelvis fjällkon och Got- landsfåret skall kunna bibehålla sina livskraftiga populationer är det vik- tigt att djuren används i kommersiell produktion, vilket innebär att deras mjölk- och köttavkastning respektive päls- och köttavkastning bör öka utan att göra avkall på rasernas unika egenskaper. bevarande- och produktionsmål som leder till uppsplittring av en liten ras kan äventyra den långsiktiga överlevnaden av båda grupperna och där- med hela rasen. Av åtgärdsplanen skall det framgå hur den genetiska variationen skall bevaras och hur antalet djur skall kunna hållas på en stabil nivå. För att bevara den genetiska variationen måste släktskap och inavel be- gränsas eftersom den genetiska variationen hos individen och i populatio- nen annars minskar. Genetisk variation är särskilt viktig för en individs hälsa och fertilitet. I utvecklingen av rasen går det alltså inte enbart att fokusera på t.ex. produktionsegenskaper utan även egenskaper såsom hälsa och fertilitet måste beaktas. Det är viktigt att bibehålla den genetis- ka variationen inom alla raser, men särskilt betydelsefullt för hotade raser som består av små populationer. För att behålla antalet djur på en stabil nivå krävs det en efterfrågan av djuren, vilket är ett problem för de hotade inhemska raserna där det eko- nomiska utbytet av djurhållningen kan vara lågt. produktion bör möjligheterna till alternativ användning av de olika raser- na i produktion eller i arbete tillvaratas. De inhemska hotade rasernas särskilda beteende och egenskaper kan vara önskvärda inom landskaps- vården, t.ex. genom att de betar på ett speciellt sätt eller att de kan livnära sig på växtligheten i karga miljöer såsom skärgårdsöar. serna kan också vara av intresse i ekologisk produktion eller i en nisch- produktion såsom småskalig livsmedelsförädling, bl.a. genom att produk- ter från hotade raser kan inneha ett mervärde för konsumenten. exempel kan getmjölk vara ett alternativ vid vissa typer av allergier mot komjölk. Kött från vissa inhemska hotade raser kan också ha en önskvärd fettsyrasammansättning för såväl smak- som hälsoegenskaper. Möjligheten att uppnå målet för att bevara och hållbart nyttja de hus- djursgenetiska resurserna är beroende av utformningen av flera politik- områden och många olika lagstiftningar. Några exempel är lagen om kontroll av husdjur (djurhälso- och avelskontrollfrågor), epizootilagen, djurskyddslagstiftningen, miljölagstiftningen, utformningen av den ge- mensamma jordbrukspolitiken och politiken för landsbygdsutveckling. Samordning mellan områdena och samordning och samverkan mellan aktörer har avgörande betydelse för möjligheten att uppnå målet; inom myndigheter och mellan myndigheter samt mellan myndigheter, berörda organisationer och enskilda djurägare. Forskningsvärldens deltagande i processen är avgörande för möjligheten att nå målet. Samstämmighet i det nationella och i det globala agerandet är nödvändigt. Det är också viktigt att livsmedelsindustrin agerar så att möjligheten att nå målsätt- ningen om bevarande och hållbart nyttjande av husdjursgenetiska resur- ser underlättas. Det finns tydliga beröringspunkter mellan områdena växt- och djurge- netik gällande både vilda och domesticerade arter. Många insatser som görs inom de växt- och skogsgenetiska områdena har betydelse för för- valtningen av husdjuren. Vid utformningen av åtgärder krävs en helhets- bild av hur de olika områdena samverkar i ekosystemen, hur synergief- fekter kan uppnås och vilka åtgärder som kan motverka varandra. Exem- pelvis bör hänsyn tas till de husdjursgenetiska resurserna i hagmarkspro- jekt. Det är en fördel om hotade inhemska raser utnyttjas för hävd av känsliga naturvårdsområden och naturbetesmarker när så är lämpligt. har huvudansvaret, inklusive samordningsansva- ret, för regeringens målsättning att bevara och hållbart nyttja de husdjurs- genetiska resurserna. ansvarar för de skogsgenetiska re- surserna. är ansvarigt för den vilda och faunan. Länsstyrelserna fyller en viktig funktion när det gäller samordning av oli- ka projekt som berör genetiska resurser direkt eller indirekt. Länsstyrel- serna har bl.a. möjlighet att bevilja projektstöd till landsbygdsutveckling, bedriva rådgivning om skötsel av betesmarker med husdjur inom KULM-verksamheten och sprida information i samband med kontroll av miljöersättning. Länsstyrelsernas agerande har alltså stor påverkan på djurhållningen och därmed på de husdjursgenetiska resurserna i ett lång- siktigt perspektiv. Inom forskarvärlden har såväl de faktiska utövarna och ledarna av forskningen som finansiärerna stor påverkan på utvecklingen inom områ- det genetiska resurser. Forskningen sker i huvudsak vid universiteten och bland finansiärerna för specifikt husdjursgenetiska resurser kan nämnas Formas, den miljöstrategiska forskningsstiftelsen , Stiftelsen bruksforskning, Nordiska Genbanken och EU. Det finns också en rad organisationer som har uttalat intresse av att de husdjursgenetiska resurserna förvaltas långsiktigt, t.ex. lantbruksorgani- sationer, fäbodföreningar och naturvårdsorganisationer. friluftsmuseer är andra intressenter. Viktigast i all förvaltning av husdjursgenetiska resurser är den enskilde Många djurägare har lång erfarenhet och ovärderlig kunskap om val av avelsdjur och djurskötsel. Djurägarna har organiserat sig i ras- föreningar för att samarbeta och förvalta sin ras. stor roll att fylla dels som företrädare för djurägarna i kontakten med myndigheter, dels som rådgivare till djurägare. I arbetet med att stimule- ra till djurhållande spelar rasföreningarna en nyckelroll. Kunskap om husdjursgenetiska resurser Kunskap om husdjursgenetiska resurser är grundläggande för uppfyllelse av målet om bevarande och hållbart nyttjande. Det finns dels behov av att sprida den kunskap som finns, dels behov av ny kunskap. grupper är djurägare, rådgivare inom djurhållningsområdet, avelsorgani- sationer och rasföreningar men också beslutsfattare och allmänhet. Djurägarna efterfrågar kunskap främst om skötsel-, avels- och ersätt- Rasföreningarna och andra rådgivare inom husdjursområdet vägleder djurägarna i frågor om bevarandeaspekter och avelsmål. har därför behov och intresse av djupare kunskap i genetik och husdjurs- Rådgivarna kan också fylla en viktig funktion genom att stimule- ra djurägare till att hålla inhemska, hotade husdjursraser, t.ex. genom att peka på hur dessa raser kan användas och hur de skiljer sig från produk- Olika beslut som rör djurhållning kan påverka möjligheten att nå mål- sättningen att säkerställa de husdjursgenetiska resurserna. fallen berör besluten direkt bevarande och hållbart nyttjande av husdju- ren, t.ex. beslut om miljöersättning för bevarande inom det svenska mil- jö- och landsbygdsprogrammet. Ofta har emellertid beslut en indirekt på- Till exempel påverkar ett beslut om att slakt- eller mjölkbilen inte skall komma ut till en gård som levererar små volymer djurägarnas vilja att hålla hotade inhemska raser. kan ställa krav som kan innebära att vissa djurägare väljer att sluta med djurproduktion i stället för att investera i förbättrade anläggningar. behov hos hotade inhemska raser skiljer sig från produktionsraserna, t.ex. finns det skillnader i kroppskonstitution. Beslutsfattare inom alla områ- den som gäller djurhållning måste alltså vara medvetna om den effekt som olika beslut har på möjligheten att bevara och hållbart nyttja de hus- Således måste konsekvenserna av varje beslut utredas så att oönskade effekter kan motverkas. Även allmänheten behöver vara införstådd med vikten av att bevara och uthålligt nyttja genetiska resurser. Större förståelse för varför det är viktigt med att biologisk mångfald leder till att varje enskild person blir ytterligare motiverad att handla långsiktigt i sin vardag. Behovet av forskning gäller såväl för den generella kompetensupp- byggnaden i genetik och husdjursavel som för lösningen av mer specifika problem gällande t.ex. inavels- och produktionsutveckling. lan genotyp och miljö, urvals- och parningsstrategier för undvikande av inavel, husdjursrasernas släktskap och ursprung samt avelsprogram för en bättre djurhälsa är exempel på områden där det bedrivs forskning. över sådana forskningsprojekt som syftar till att fördjupa kunskaperna Skr. 2004/05:73 inom ett specifikt område finns behov av forskningsprogram för en hel- hetssyn på hur bevarande och hållbart nyttjande av husdjursgenetiska resurser påverkar och påverkas av t.ex. djurhållning och landskapsvård. Bland annat finns det behov av fakta om hur olika raser fungerar i olika avseenden i olika miljöer, dvs. en kartläggning av egenskaperna hos oli- ka raser. Detta är särskilt viktigt för att finna användningsområden där hotade raser har ett bruksvärde. Det är också viktigt att finna metoder för att systematiskt ta till vara erfarenheter och kunskaper hos djurhållarna. De som hanterar och arbetar praktiskt med djur har väsentlig kunskap om djurens beteende, funktion och hanterbarhet. Mycket av denna kunskap kan vara svår att värdera ekonomiskt men kan vara av avgörande betydelse för rasens bruksvärde. Ämnesområden som agrarhistoria, etno- biologi, etologi och populationsgenetik kan därför med fördel integreras med forskning om husdjursgenetiska resurser. 5Miljökvalitetsmål för husdjursgenetiska resurser Regeringens bedömning: Regeringen avser att inför den andra fördjupa- de utvärderingen av arbetet med att uppnå miljökvalitetsmålen 2009 ge i uppdrag att med avseende på husdjursgenetiska resurser i ett första steg ta fram en plan på hur arbetet med ett underlag för be- dömning av mål, delmål eller medel, skall läggas upp inför den fördju- pade utvärderingen och i ett andra steg lägga fram en underlagsrapport i syfte att möjliggöra en bedömning av mål, delmål och medel i den fördjupade utvärderingen. förslag: föreslår att om ett nytt 16:e miljökvalitetsmål inrättas skall det klart anges att det omfattar förvaltning av samtliga husdjursgenetiska resurser. Remissinstanserna: anser att det existerande miljö- målet Ett rikt odlingslandskap innefattar husdjursgenetiska resurser och att delmål som rör husdjursgenetiska resurser inte bör vara en del av det föreslagna 16:e miljökvalitetsmålet. SLU och Kungliga Skogs- och Lant- bruksakademien anser att ett 16:e miljökvalitetsmål är angeläget. Läns- styrelsen i är tveksam till att upprätta ytterligare ett mil- jökvalitetsmål under pågående period. för miljö, areella näringar och samhällsbyggande (Formas) önskar att utredningen hade gått lite längre och gjort en mer genomgripande analys när det gäller bak- grundsbeskrivningen, speciellt av olika djurslags betydelse för den biolo- giska mångfalden och av samspelet mellan djur, mark, växter och miljö. och anser att sektorsövergripande verksamheter behövs för resultatinriktad kun- skapsuppbyggnad. Övriga remissinstanser yttrade sig inte i frågan om miljökvalitetsmål. Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringen är det viktigt Skr. 2004/05:73 att säkerställa att processen för att bevara och hållbart nyttja de husdjurs- genetiska resurserna fortgår. Miljömålsarbetet är en sådan process. Dess systematik, delmål, vägledande åtgärdsstrategier och regelbundna utvär- dering skapar stabilitet och kontinuitet som det skall stimulera och vara pådrivande för att förnya och utveckla miljöpolitiken. I samband med den fördjupade översynen av miljökvalitetsmålsarbetet som skall lämnas till avser regeringen att föreslå ett 16:e miljökvalitetsmål, Ett rikt växt- och djurliv. Det har bl.a. som syfte att stärka landskapsperspektivet i arbetet med biologisk mångfald genom att behandla sådana frågor som är av gränsöverskridande karaktär, dvs. spänner över flera av de s.k. naturtypsanknutna miljökvalitetsmålen. Det som kan omfattas av befintliga miljökvalitetsmål som behandlar biolo- giska resurser skall hanteras i dessa. Det betyder att frågor som enbart rör husdjursgenetiska resurser skall behandlas i miljökvalitetsmålet Ett rikt odlingslandskap. Många aktörer inom området husdjursgenetiska resurser anser att det i arbetet med att uppnå miljökvalitetsmålet Ett rikt odlingslandskap råder obalans mellan å ena sidan vilda växter och djur och å andra sidan do- mesticerade djur. Tyngdpunkten i miljökvalitetsmålen med delmål anses i alltför stor utsträckning ligga på de vilda växterna och djuren. Vikten av husdjursgenetiska resurser bör synliggöras bättre. För att möjliggöra en bedömning av om mål, delmål och medel avse- ende husdjursgenetiska resurser behöver korrigeras avser regeringen där- för att ge i uppdrag att inför den andra fördjupade utvär- deringen av arbetet med att uppnå miljökvalitetsmålen 2009 i ett första steg ta fram en plan på hur arbetet med ett underlag för be- dömning av mål, delmål eller medel, skall läggas upp inför den fördju- pade utvärderingen och i ett andra steg lägga fram en underlagsrapport till den syntesrapport som skall ta fram inför den fördjupade utvärderingen. Redovisningen av det första steget i uppdraget bör kunna ske i septem- ber 2005. Redovisningen av det andra steget bör kunna ske . Förslaget skall kostnadsuppskattas. Förstärkt samordning och samverkan för Regeringens bedömning: För att förbättra samordningen och samverkan mellan berörda aktörer inom området husdjursgenetiska resurser avser regeringen att ge i uppdrag att initiera en samarbetsgrupp som skall verka för att öka samverkan och samordningen av insatser mellan områdena växt-, skogs- och husdjurs- genetiska resurser, inrätta en referensgrupp för husdjursgenetiska resurser med huvudsak- lig uppgift att vara rådgivande till i frågor om beva- rande och hållbart nyttjande av de husdjursgenetiska resurserna samt inrätta en samarbetsgrupp med deltagare från berörda organisationer i syfte att förbättra informationen kring inhemska hotade raser. förslag överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: i stödjer för- slaget om kvalitetssäkring av djurparker m.fl. med avseende på informa- tion men tillägger att kraven på kvalitetssäkringen skall jämföras med be- fintliga krav i artskyddsförordningen. Formas anser att ett rådgivande or- gan till bör ha en stark vetenskaplig förankring. Före- ningen Gutefåret menar att det är mindre lämpligt att inkludera aktörer från både bevarandesidan och den mer produktionsinriktade sidan i sam- ma råd då de anser att de förstnämnda alltid riskerar att hamna i skymun- dan. museers samarbetsorganisation stödjer förslaget om kvalitetssäkring med avseende på information.