prop · GT0365 · 2005-12-22 00:00:00 — 2005/06:65 användningen börjar, se 10 kap. 13 § 11 i förordningen om vägtrafikre- gister (2001:650). Av tredje stycket framgår att fordonsskatten skall betalas för en tidsperiod . Under den tiden får fordonet användas som om det hör till skatteklass I. Som riktmärke gäller enligt rekommendationer m.m. om beskattning av traktorer m.m. (RSV SV 1995:1) att tillfällig användning kan medges . I förhållande till dagens lydelse har bestämmelsen kom- pletterats med att den tillfälliga användningen skall vara tillämplig även beträffande tunga terrängvagnar. 19 § Ett motorredskap som inte hör till skatteklass I eller skatteklass II beskattas på det sätt som framgår av C 2 i bilaga 2 till denna lag. Vissa motorredskap tillhör varken skatteklass I eller skatteklass II. De motorredskap det handlar om är sådana som väger och som utför tranporter som anges i 17 §, företrädesvis om s.k. mobilkranar. Enligt bestämmelsen skall motorredskap som inte är att hänföra till vare sig skatteklass I eller skatteklass II beskattas enligt C 2 i lagens bilaga 2. Nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt i vissa fall 20 § skall efter ansökan av den som är skattskyldig för ett fordon besluta om nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt i fråga om fordon som 1.uteslutande skall användas på sådana öar som saknar bro- eller färjeförbin- delser och helt eller nästan helt saknar vägar som bekostas av allmänna medel, eller 2.varaktigt har förts ut ur . Ett beslut enligt första stycket 2 får avse skatt för tid efter det att fordonet har registrerats i ett annat land eller för tid under vilken skatt eller avgift för trafik med eller innehav av fordonet har tagits ut även i ett annat land än . Enligt bestämmelsens första stycke finns en möjlighet för en skattskyldig att ansöka om nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt i två sär- skilda fall. Dessa fall har intill utgången av angetts i 21 § for- donsskatteförordningen, såsom varande två fall där synnerliga skäl före- ligger, enligt en hänvisning till 88 § fordonsskattelagen. Av skäl hänför- liga till skatteverksreformen har bestämmelserna ändrats redaktionellt, men kvarstår i sak. Av andra stycket framgår att nedsättning eller befrielse får avse även skatt som betalats efter det att fordonet registrerats i ett annat land eller för tid under vilken skatt eller avgift för trafik med eller innehav av for- donet utgått även i ett annat land än . Bestämmelsen tar sikte på de fall när ett fordon har förts ut från permanent och syftar till att undvika dubbelbeskattning av fordonet. 21 § Om det finns synnerliga skäl skall , självmant eller efter ansökan av den som är skattskyldig för ett fordon, även i annat fall än som avses i 20 § besluta om nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt. Bestämmelsen ger de skattskyldiga en möjlighet till nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt. Som förutsättning gäller att synnerliga skäl skall anses föreligga. En motsvarande reglering för övriga punktskatter Prop. 2005/06:65 samt mervärdesskatt m.m. återfinns i 13 kap. 1 § skattebetalningslagen. Kravet på synnerliga skäl medför att bestämmelsen skall tillämpas restriktivt. Enligt bestämmelsens nuvarande lydelse i 88 § fordonsskattelagen ankommer det dock på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att tillämpa bestämmelsen. Enligt förslaget skall dock Skatte- verket göra denna prövning. Skälen härför redovisas i avsnitt 7.5. finns även en möjlighet att med stöd av bestämmelsen hänföra en traktor som hör till klass I (skatteklass I) till klass II (skatte- klass II). Denna möjlighet tas nu bort, eftersom den inte fyller någon praktisk funktion. Beträffande skattenedsättningens, eller skattebefrielsens omfattning kan anmärkas att även dröjsmålsavgift och ränta omfattas av bestämmel- sen genom regleringen i 1 kap. 7 §. Av 1 kap. 1 § framgår att fordons- skatt är en form av vägtrafikskatt. 22 § Ett beslut enligt 20 eller 21 § får förenas med särskilda villkor. Bestämmelsen motsvarar nu gällande regler. Särskilda villkor kan t.ex. bestå i en skyldighet att anmäla ändrade förhållanden till . 1 § Motorcyklar och bilar samt släpvagnar med skattevikt över är skattepliktiga för saluvagnsskatt om de får användas med stöd av en saluvagns- licens som har meddelats enligt lagen (2001:558) om vägtrafikregister. Saluvagnsskatten behandlas i avsnitt 10. Till skillnad mot bestämmelsens lydelse enligt lagen om saluvagnsskatt skall traktorer och motorredskap inte längre vara skattepliktiga för saluvagnsskatt. Motsvarande gäller för släpvagnar med en skattevikt som inte överstiger . Som förutsättning för skatteplikt gäller att saluvagnslicens meddelats med stöd av de förutsättningar som anges i 1819 §§ lagen (2001:558) om vägtrafikregister. 2 § Skattskyldig är den för vilken saluvagnslicensen har meddelats. Liksom är det innehavaren av saluvagnslicensen som är skattskyl- dig för saluvagnsskatt. En saluvagnslicens kan återkallas t.ex. om salu- vagnsskatten inte har betalats, se 20 § 2 lagen om vägtrafikregister. 3 § Saluvagnsskatt skall för ett helt skatteår betalas för varje fordon som den skattskyldige önskar använda med stöd av licensen. Skatten per for- don uppgår för ett helt skatteår till a) för motorcyklar, b) för bilar, och c) för släpvagnar. De nuvarande skattenivåerna i lagen om saluvagnsskatt bibehålls. Efter- som traktorer och motorredskap inte längre skall vara skattepliktiga för saluvagnsskatt återfinns inte några skattesatser för dessa fordon. Skatte- satsen för släpvagnar avser släpvagnar med en skattevikt överstigande , jfr 1 §. Av tydlighetsskäl anges punktuppräkningen genom angivande av a, b och c i stället för 1, 2 och 3. 4 § Om skatteplikt gäller under endast en del av ett skatteår, tas saluvagnsskatt ut för den del av året som återstår när skatteplikten börjar gälla. Om skatteplikt gäller under en del av en kalendermånad, tas dock skatt ut för hela månaden. Bestämmelsen är oförändrad i förhållande till lagen om saluvagnsskatt och anger hur skatten skall beräknas om skatteplikt föreligger endast under en del av ett skatteår eller en del av en kalendermånad. 1 § Vägtrafikskatt beslutas av genom automatiserad behandling med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret. Om skatt som har beslutats enligt första stycket har blivit uppenbart oriktig på grund av misstag vid den automatiserade behandlingen, skall rätta beslutet. Första stycket i paragrafen anger formen för de grundläggande besluten om vägtrafikskatt (fordonsskatt och saluvagnsskatt) och motsvarar 36 § första stycket fordonsskattelagen (tillämplig för saluvagnsskatten genom 6 § lagen om saluvagnsskatt) och att dessa beslut skall fattas genom s.k. automatiserad behandling. Av 1 kap. 2 § följer att i samma ordning beslutar om dröjsmålsavgift. Det nu gällande uttrycket automa- tisk databehandling byts således ut mot det modernare uttrycket auto- matiserad behandling, vilket är teknikoberoende och används bl.a. i per- sonuppgiftslagen (1998:204) och andra modernare författningar, se avsnitt 7.2. Det är enligt 1 kap. 2 § som har att svara för dessa beslut. Att så är fallet framgår av ett bemyndigande i 36 § tredje stycket fordonsskattelagen och av 5 § fordonsskatteförordningen. Andra stycket anger under vilka förutsättningar skall rätta eventuellt felaktiga beslut. Denna bestämmelse återfinns i 45 § andra stycket fordonsskattelagen. De fel som kan behöva rättas är exem- pelvis programmerings- eller systemfel som ger upphov till ett större antal felaktiga debiteringar och där rättelse enklast kan ske av den myn- dighet som har att svara för dessa funktioner (se prop. 1987/88:159 s. 54). Bestämmelsen anger inte vem som kan initiera en sådan rättelse som det är fråga om, men det torde i normalfallet vara . Bestämmelsens utformning utesluter dock inte att även enskilda kan påpeka fel som kan rättas med stöd av bestämmelsen. Beslut som kan omprövas 2 § skall ompröva ett beslut enligt denna lag i en fråga som kan ha betydelse för betalning eller återbetalning av vägtrafikskatt, om den skattskyl- dige begär det eller om det finns andra skäl. Av 7 kap. 1 och 4 §§ följer att omprövning skall göras när den skattskyldige har överklagat ett beslut. Om något beslut i en fråga enligt denna lag inte har fattats, får besluta i frågan på det sätt och inom den tid som gäller för omprövning. Den här bestämmelsen och övriga förfarandebestämmelser kommenteras i avsnitt 7. Bestämmelsen som sådan är ny och har utformats efter före- bild från vad som gäller på det övriga skatteområdet i allmänhet och från 21 kap. 1 § skattebetalningslagen i synnerhet. I första stycket klargörs förutsättningarna för när skall ompröva ett beslut. Den gamla ordningen med slutliga beslut osv., som en gång infördes i for- donsskattelagen efter förebild från lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter slopas, vilket innebär att förfarandet renodlas. Av andra stycket framgår att en obligatorisk omprövningsskyldighet föreligger för det fall den skattskyldige överklagar ett beslut. skyldighet framgår av bestämmelserna i 6 kap. 6 § första stycket taxe- ringslagen (1990:324) till vilka 7 kap. 4 § hänvisar. möjlighet att, under samma former som vid omprövning, besluta i en fråga i vilken något beslut ännu inte fattats. Det rör sig alltså inte om någon egentlig omprövning, utan endast om ett beslut fattat i samma ordning som ett omprövningsbeslut. 3 § Om en fråga som avses i 2 § har avgjorts av en allmän förvaltningsdomstol, får inte ompröva frågan. Trots bestämmelsen i första stycket får en fråga som har avgjorts av en läns- rätt eller kammarrätt genom beslut som fått laga kraft omprövas, om beslutet avviker från rättstillämpningen i ett regeringsrättsavgörande som har meddelats Paragrafen har utformats efter förebild från 21 kap. 3 § skattebetalnings- Första stycket innebär att en fråga som prövats i domstol och där- igenom vunnit negativ rättskraft inte därefter kan omprövas; s.k. res judi- I andra stycket återfinns ett undantag från huvudregeln i första stycket enligt vilket omprövning kan ske för det fall Regeringsrät- ten har ändrat rättstillämpningen i den aktuella frågan. bestämmelsen är att möjliggöra omprövning på begäran av en skattskyl- dig av en fråga som tidigare prövats av domstol genom lagakraftvunnet beslut, om beslutet avviker från rättstillämpningen i ett regeringsrättsav- görande som meddelats därefter, jfr motiven till taxeringslagen (prop. 1989/90:74 s. 403 ff.). Beträffande de tidsmässiga förutsättningarna för omprövning med stöd av paragrafen gäller 4 kap. 4 och 5 §§. Omprövning på initiativ av den skattskyldige 4 § En begäran om omprövning skall, om inte något annat följer av andra eller tredje stycket, ha kommit in till senast tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut. Även som anges i första stycket får omprövning begäras av ett beslut som är till den skattskyldiges nackdel, om den skattskyldige gör sannolikt att han eller hon inte före utgången av har fått känne- dom om beslutet eller om ett skattebesked eller en annan handling som inne- håller uppgift om vad som skall betalas. Begäran skall ha kommit in inom 60 dagar från den dag då den skattskyldige fick sådan kännedom. Om den skattskyldige vill begära omprövning av ett beslut enligt 1 § på den grunden att fordonet före den tidpunkt som är avgörande för skattskyldigheten har gått över till en ny ägare, skall framställningen göras hos senast efter den dag då skatten senast skulle ha betalats. dige har fått ett krav på skatten först sedan den skulle ha betalats, räknas dock tiden från mottagningsdagen. Bestämmelsen anger när en begäran om omprövning skall göras hos Bestämmelsen har utformats efter förebild från 21 kap. 4 och 6 §§ skattebetalningslagen. Eftersom vägtrafikskattelagen skiljer sig från övriga skatteområdet avviker bestämmelsen något från motsvarande bestämmelser i skattebetalningslagen. I första stycket anges således att en begäran om omprövning som huvudregel skall ha kommit in till Skatte- verket senast tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden gått till ända. Även om förfarandet ändras i förhållande till vad som gäller anknyter tiden för omprövning till den nu gällande treårsfristen för att enligt 38 § första stycket fordonsskattela- gen begära ett s.k. slutligt beslut. I andra stycket finns ett undantag från huvudregeln för de fall då den skattskyldige inte före treårsfristens utgång har fått kännedom om ett beslut till hans eller hennes nackdel. har möjlighet att komma in med en begäran om omprövning inom 60 dagar från den dag han eller hon fick kännedom om beslutet. svarande regel finns inte beträffande överklagande. I tredje stycket anges tiden för omprövning i det särskilda fallet att den skattskyldige vill begära omprövning av ett beslut på den grunden att fordonet före den tidpunkt som är avgörande för skattskyldigheten har gått över till en ny ägare. I sådant fall skall framställningen göras senast efter den dag då skatten senast skulle ha betalats. skyldige har fått ett krav på skatten först sedan den skulle ha betalats, räknas dock tiden från mottagningsdagen. I förhållande till bestämmel- sens lydelse i 39 § fordonsskattelagen har tiden utsträckts Ändringen föreslås efter samråd med . begäran om ändring av skatten på denna grund kommer in senare än skall inte ta upp den till prövning. Omprövning på initiativ av 5 § Om självmant omprövar ett beslut, får omprövningsbeslut som är till fördel för den skattskyldige meddelas senast tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut. Ett sådant omprövningsbeslut får meddelas även , om det av material som är tillgängligt för framgår att ett beskattningsbeslut är Ett omprövningsbeslut som är till nackdel för den skattskyldige får inte med- delas senare än efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut, utom i de fall som avses i 6 §. I bestämmelsen anges tillämpliga tidsfrister för de fall som omprövning sker på initiativ av . Bestämmelsen motsvarar 21 kap. 8 och 9 §§ skattebetalningslagen. Enligt första stycket gäller därvid en motsva- rande tid som för den skattskyldige, dvs. omprövning skall ske senast tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut. Som förutsättning härför gäller emellertid att Prop. 2005/06:65 det skall vara fråga om ett omprövningsbeslut som är till fördel för den Vad beträffar frågan om ett omprövningsbeslut är till för- del eller nackdel för den skattskyldige uttalas i propositionen 1989/90:74 s. 308 att samtliga omprövningsbeslut som leder till högre skatt för den skattskyldige får anses vara till den skattskyldiges nackdel. Omvänt torde då gälla att beslut som leder till lägre skatt är till fördel för den skattskyl- dige. I andra stycket utsträcks den i första stycket angivna fristen såtillvida att ett omprövningsbeslut får meddelas även efter treårsfristen, dock under förutsättning att det av material som är tillgängligt för framgår att ett beskattningsbeslut är felaktigt. Detta innebär således att fristen i första stycket är av begränsad betydelse, eftersom varje beslut som är felaktigt och som omprövas till den skattskyldiges fördel får rättas med stöd av andra stycket. I tredje stycket regleras möjligheter att meddela ompröv- ningsbeslut till nackdel för den skattskyldige genom att ett sådant omprövningsbeslut inte får meddelas senare än efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret har gått ut. För att kunna meddela ett beslut krävs att förutsättningar för efterbeskattning föreligger. 6 § får meddela ett omprövningsbeslut som är till nackdel för den skattskyldige efter utgången av den tid som anges i 5 § under de förutsättningar och på det sätt som anges i 79 §§ (efterbeskattning). Bestämmelsen har endast funktionen att inleda avsnittet om efterbeskatt- ning och hänvisa till tillämpliga bestämmelser. Bestämmelsen motsvarar 21 kap. 10 § skattebetalningslagen. 7 § Efterbeskattning får ske, om ett beskattningsbeslut blivit felaktigt eller inte har fattats på grund av att den skattskyldige 1.har använt ett fordon i strid mot vad som är föreskrivet om registrering eller avställning av fordon, 2.inte har lämnat föreskriven anmälan till om ändrad användning av fordonet, 3.har lämnat någon oriktig uppgift i en anmälan eller i en ansökan till Väg- verket eller eller annars under förfarandet till ledning för beskatt- ningen, 4.inte har registreringsbesiktigat fordonet i föreskriven ordning efter en sådan ändring som avses i 2 kap. 14 §, eller 5.har lämnat någon oriktig uppgift i ett mål vid domstol om betalning eller återbetalning av vägtrafikskatt. En uppgift skall anses vara oriktig, om det klart framgår att den är felaktig eller att den skattskyldige har utelämnat en uppgift till ledning för beskattningen som han eller hon har varit skyldig att lämna. En uppgift skall dock inte anses vara oriktig, om uppgiften tillsammans med övriga lämnade uppgifter utgör till- räckligt underlag för ett riktigt beslut. En uppgift skall inte heller anses vara oriktig, om uppgiften är så orimlig att den uppenbart inte kan läggas till grund för ett beslut. Bestämmelsen motsvarar 21 kap. 11 § skattebetalningslagen. melsen har modifierats något med hänsyn till vägtrafikskattelagens kon- I bestämmelsens första stycke anges under vilka förutsättningar Prop. 2005/06:65 som efterbeskattning får ske. Någon ändring i sak är inte avsedd i för- hållande till fordonsskattelagen. Vissa redaktionella ändringar har dock gjorts. I fordonsskattelagen finns ett stycke enligt vilket reglerna om beräkning av skatt efter skälig grund gjordes tillämpliga beträffande efterbeskattning. Stycket behövs inte längre, eftersom reglerna om beräkning av skatt efter skälig grund placerats sist i 4 kap. och är gene- rellt tillämpliga. Andra stycket är nytt och har infogats efter förebild från andra skatte- författningar. Stycket omfattar således en definition av uttrycket oriktig uppgift. I dessa andra författningar, t.ex. skattebetalningslagen, återfinns definitionen i anslutning till reglerna om skattetillägg. Eftersom dessa regler föreslås tas bort är det beträffande vägtrafikskattelagen lämpligare att infoga definitionen i anslutning till den bestämmelse där uttrycket används. 8 § Efterbeskattning får inte ske, om det skattebelopp som den avser är att anse som ringa eller om det med hänsyn till omständigheterna skulle framstå som uppenbart oskäligt. Om prövningen beträffande fordonsskatt avser flera skatte- perioder för samma skatteår, skall frågan om skattebeloppet är att anse som ringa bedömas med hänsyn till det sammanlagda beloppet för perioderna. Bestämmelsen är oförändrad i sak. Beträffande frågan om vad som avses med att ett belopp är att anse som ringa saknas vägledning i tidigare för- arbeten. Ett belopp bör emellertid kunna anses som ringa om det är lägre än . Beloppet bör dock anses som ringa bara om det är lägre än fordonsskatten för ett skatteår för fordonet. Motsvarande bestämmelse finns i 21 kap. 13 § skattebetalningslagen. 9 § beslut om efterbeskattning skall, om inte något annat följer av andra eller tredje stycket, meddelas senast under sjätte året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut. Beslut om efterbeskattning på grund av en oriktig uppgift i ett omprövnings- ärende eller i ett mål om betalning eller återbetalning av vägtrafikskatt får med- delas som anges i första stycket, men senast från utgången av den månad då eller domstolens beslut i ärendet eller målet fått laga kraft. Vid efterbeskattning gäller i övrigt bestämmelserna i 21 kap. 1720 §§ skattebetalningslagen (1997:483). Om den skattskyldige har avlidit, skall efter- beskattningen påföras dödsboet. Även denna bestämmelse är oförändrad i förhållande till vad som gäller. Om den skattskyldige har avlidit får, enligt 21 kap. 17 § skatte- betalningslagen, beslut om efterbeskattning inte meddelas efter utgången av efter det kalenderår under vilket bouppteckning efter den skattskyldige har lämnats in för registrering. I 21 kap. 18 § skatte- betalningslagen finns regler om förlängning av fristen för efterbeskatt- ning när den skattskyldige delgivits misstanke för brott som avser skatt, åtal väckts för sådant brott eller preskriptionstiden förlängts genom beslut enligt 14 a § skattebrottslagen (1971:69). Gemensam bestämmelse om beskattningsbeslut 10 § Om vägtrafikskatten inte kan bestämmas tillförlitligt med ledning av upp- gifter i vägtrafikregistret eller med stöd av en verkställd utredning, skall den beräknas efter skälig grund. Bestämmelsen behandlar förutsättningarna för s.k. skönsbeskattning och är tillämplig beträffande samtliga de skattebeslut som kan fattas med stöd av 4 kap. Bestämmelsens direkta tillämpningsområde kan sägas utvidgas något i förhållande till fordonsskattelagen, eftersom den ersätter den nuvarande regeln i 36 § fordonsskattelagen, med bemyndigande för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter för bestämmande av skatten i de fall som uppgifter saknas i vägtrafikregistret. I stället skall alltså förevarande, något vidare, bestäm- melse utgöra den legala grunden för skatteuttag i de fallen. Det utesluter naturligtvis inte att utfärdar allmänna råd beträffande tillämpningen i vissa avseenden. Hur vägtrafikskatten skall betalas 1 § Vägtrafikskatten skall betalas genom att sättas in på ett särskilt konto för skatteinbetalningar enligt denna lag. Betalningen anses ha skett den dag då den har bokförts på kontot. Bestämmelsen kommenteras utförligt i avsnitt 6.2. Av paragrafen fram- går när skatten skall anses vara betald. Motsvarande reglering finns i 16 kap. 23 §§ skattebetalningslagen och tillämpas bl.a. beträffande betalning av punktskatt. Detta senare framgår av 1 kap. 1 § skatte- betalningslagen. Bestämmelsens nya formulering innebär att ett större betalningsansvar läggs på den skattskyldige än . Denne måste göra inbetalningen i sådan tid och på sådant sätt att betalningen hinner bok- föras på det särskilda kontot före betalningsfristens utgång. Motsvarande regler gäller beträffande trängselskatt (se prop. 2003/04:145 s. 61 f.). De nya reglerna för när skatten anses betald får betydelse bl.a. för reglerna om användningsförbud i 6 kap. Vem som skall betala och betalningstider 2 § Om inte något annat följer av andra eller tredje stycket, skall fordonsskatten betalas av den som enligt 2 kap. 4 § är skattskyldig för fordonet vid ingången av den månad under vilken skatten enligt 3 § skall betalas eller skulle ha betalats. När ett fordon blir skattepliktigt skall fordonsskatten betalas av den som var skattskyldig när skatteplikten började gälla. Om en sådan ändring som avses i 2 kap. 14 § sker, skall fordonsskatten betalas av den som var skattskyldig när registreringsbesiktning med anledning av ändringen skedde eller senast skulle ha skett eller, i fråga om ändrad användning av fordonet, när användningen ändrades. Fordonsskatt som fastställs genom ett beslut om efterbeskattning skall betalas av den som var skattskyldig skatten avser. Bestämmelsen är i huvudsak oförändrad i förhållande till fordonsskatte- Prop. 2005/06:65 lagen. Utöver att ange när fordonsskatten skall betalas innehåller bestämmelsen utförliga regler om vem som skall betala skatten. Vid den ordinarie debiteringen är det den som enligt 2 kap. 4 § är ägare till ett fordon vid betalningsmånadens ingång som är skyldig att betala fordons- skatten. Äganderättsförändringar efter denna tidpunkt beaktas inte. Rör det sig om en höjning av fordonsskatten på grund av ändrad beskaffenhet eller ändrad användning knyts bedömningen till registreringsbesikt- ningen respektive den tidpunkt då användningen ändrades.