prop · GT0365 · 2005-12-22 00:00:00 — Om ett sådant beslut ändå överklagas skall överklagandet inte avvisas. Överklagandet skall i stället anses utgöra en begäran om omprövning. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 7.3 och 7.4. Av andra stycket framgår att beslut om skatterevisision och föreläg- gande vid vite inte får överklagas. Motsvarande bestämmelse finns i 22 kap. 2 § skattebetalningslagen. Av tredje stycket framgår att det krävs prövningstillstånd vid överklag- ande till kammarrätten. Det generella kravet på prövningstillstånd inför- des beträffande fordonsskatten i samband med skatte- verksreformen (se prop. 2002/03:99). 2 § Om det är den skattskyldige som överklagar, skall vara den skattskyldiges motpart sedan handlingarna i målet överlämnats till länsrätten. Om även det allmänna ombudet hos överklagar, tillämpas dock bestämmelserna i 2 § lagen (2003:643) om allmänt ombud hos . Det allmänna ombudet får föra talan till den skattskyldiges förmån. Ombudet har då samma behörighet som den skattskyldige. återinfördes funktionen med ett allmänt ombud inom skatteförvaltningen. Detta var en följd av att och de tio skattemyndigheterna slogs ihop till en enda myndighet, (se prop. 2002/03:99). Detta har inneburit att reglerna i fordonsskattelagen kompletterats med regler om allmänt ombud. Dessa regler förs i huvud- sak över till vägtrafikskattelagen, men kompletteras i förtydligande syfte efter förebild från skattebetalningslagen. I första stycket klargörs således vem som skall vara den skattskyldiges motpart när denne överklagar ett beslut. Som huvudregel gäller att är den skattskyldiges mot- part. För det fall att även det allmänna ombudet överklagar ett beslut skall dock bestämmelserna i 2 § lagen (2003:643) om allmänt ombud hos tillämpas. Enligt nämnda bestämmelser skall i ett sådant fall det allmännas talan i allmän förvaltningsdomstol föras av det allmänna ombudet. Första stycket motsvarar 22 kap 1 § andra stycket skattebetal- ningslagen. Av andra stycket framgår att det allmänna ombudet också får föra talan till den skattskyldiges förmån. 3 § Den skattskyldiges överklagande skall, om inte något annat följer av andra stycket, ha kommit in till senast tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut. Om beslutet har meddelats efter tredje året efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut och den skattskyldige har fått del av beslutet efter utgången av november , eller om beslutet avser efterbeskattning, får överklagandet dock komma in från den dag då klaganden fick del av beslutet. Om en part har överklagat ett beslut om fastställande av skatt eller om efterbeskattning, får också motparten överklaga beslutet, även om den för motparten gällande tiden för överklagande har gått ut. Ett sådant överklagande skall ha kommit in från utgången av den tid inom vilken det första överklagandet skulle ha skett. Om det första överklagandet förfaller av någon anledning, förfaller också det . Bestämmelsen anvisar inom vilken tid ett överklagande skall ske. I första stycket anges således att den skattskyldiges överklagande skall ha kom- mit in som gäller för begäran av omprövning enligt 4 kap. 4 §. För att ge den skattskyldige möjlighet att hinna överklaga beslut som fattats mot slutet av fristens utgång gäller en särskild regel för dessa beslut, nämligen att den skattskyldige då har på sig att överklaga för delgivning. Motsvarande gäller för beslut om efterbeskattning, som ju, enligt 4 kap. 9 §, kan fattas upp till efter utgången av det kalenderår under vilket skatteåret eller skatteperioden har gått ut. I andra stycket ges regler om tid för överklagande i de fall som någon överklagar i anslutning till någon annans överklagande. Stycket har juste- rats i enlighet med vad Lagrådet anfört. 4 § Vid en begäran av omprövning av automatiserade beslut enligt 4 kap. 1 § gäller 6 kap. 5 och 6 §§ taxeringslagen (1990:324). Vid överklagande av omprövningsbeslut enligt 4 kap. 2 § gäller 6 kap. 57 §§ taxeringslagen. Paragrafen fyller ut bestämmelserna om överklagande med taxeringsla- gens bestämmelser om bl.a. skyldighet till rättidsprövning samt obligatorisk omprövning. Bestämmelserna i taxeringslagen, till vilka paragrafen hänvisar, har i huvudsak utformats efter motsvarande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:223), men avpassats efter skatte- området. En av de mer väsentliga skillnaderna är att omprövningsskyldighet inbegriper såväl beslutets laglighet som dess rik- tighet i övrigt, jämfört med den mer begränsade omprövningsskyldighet som följer av 27 § förvaltningslagen. I första stycket finns hänvisningar till vilka bestämmelser i taxerings- lagen som gäller vid omprövning av automatiserade beslut. I andra stycket anges vilka bestämmelser i taxeringslagen som gäller vid överklagande av omprövningsbeslut. Anledningen till att det hänvisas till olika bestämmelser i taxeringslagen vid begäran om omprövning respektive överklagande är att automatiserade beslut om vägtrafikskatt kan överklagas först när det har omprövats av enligt 4 kap 2 §. Överklagandebestämmelsen återfinns i 7 kap. 1 § och kommenteras i avsnitt 7.4. Det allmänna ombudets överklagande 5 § Det allmänna ombudets överklagande skall ha kommit in till inom den tidsfrist som enligt 4 kap. gäller för beslut om omprövning på initiativ av eller men från den dag då det överklagade beslutet meddelades. Om ett omprövningsbeslut som avser efterbeskattning överklagas och det begärs ändring till den skattskyldiges nackdel, skall överklagandet ha kommit in från den dag då beslutet meddelades. Bestämmelsen anger det allmänna ombudets tidsfrist för överklagande. I första stycket anges således att tidsfristerna för överklagande motsvarar de som gäller för omprövning på initiativ av enligt 4 kap. För sent fattade beslut inom denna frist gäller emellertid en överklagan- detid från den dag då det överklagade beslutet meddelades. Enligt 6 a § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291) skall den enskilde överklaga . Motsvarande tidsfrist gäller enligt andra stycket för det allmänna ombudets överklagande av beslut om efterbeskattning om det begärs ändring till den skattskyldiges nackdel. 6 § Vid överklagande av länsrättens och kammarrättens beslut gäller 6 kap. 10, 14 och 17 §§ taxeringslagen (1990:324). Paragrafen fyller ut bestämmelserna om överklagande med taxeringsla- gens bestämmelser om fullföljdsförbud mot länsrättens beslut avseende beslut att avvisa en begäran om omprövning såsom för sent inkommen, tidsfrister för s.k. anslutningsbesvär samt en möjlighet för såväl som det allmänna ombudet att föra talan till den skatt- skyldiges förmån. I 22 kap. 13 § skattebetalningslagen återfinns motsva- rande hänvisningar till taxeringslagen. 8 kap. Övriga bestämmelser 1 § Belopp som avser skatt enligt denna lag skall avrundas till närmaste lägre hela krontal. Om det till följd av ett skattebeslut uppkommer ett skattebelopp , bortfaller beloppet och behöver inte betalas in till staten. Sådant belopp återbetalas inte heller. Paragrafen innehåller en avrundningsregel. Den gäller, på grund av 1 kap. 7 § vägtrafikskattelagen inte endast skatt utan också dröjsmåls- avgifter och ränta. En liknande bestämmelse återfinns i 23 kap. 1 § skattebetalningslagen, men i en mer ålderdomlig språkdräkt. I andra stycket finns en bestämmelse enligt vilken skattebelopp inte behöver betalas in till staten och inte heller återbetalas. Dessa belopp bortfaller således. Beloppet har höjts från till . Bestämmelsen motsvarar 57 § andra stycket fordonsskatte- lagen och berörs i avsnitt 7.8. Bestämmelsen har justerats i enlighet med vad Lagrådet anfört. 2 § Vid återbetalning av vägtrafikskatt skall räknas av 1.sådan vägtrafikskatt som är förfallen till betalning och som inte har beta- lats, och 2.sådana avgifter för registrering enligt lagen (2001:558) om vägtrafikregis- ter som skall betalas i samband med betalning av vägtrafikskatt. I fråga om avräkningen skall bestämmelserna i 4 kap. 15 och 10 §§ samt i 7 kap. tillämpas på motsvarande sätt. Bestämmelsen reglerar hur avräkning kan ske i vissa situationer och mot- svarar i huvudsak 66 § andra stycket fordonsskattelagen. Med vägtrafik- skatt i första punkten avses enligt 1 kap. 7 § även dröjsmålsavgift. I enlighet med vad Lagrådet föreslagit utgår därför dröjsmålsavgift ur bestämmelsen. 3 § En begäran om omprövning eller ett överklagande av ett beslut enligt denna lag inverkar inte på skyldigheten att betala den vägtrafikskatt som ompröv- ningen eller överklagandet avser. Paragrafen ersätter två bestämmelser i fordonsskattelagen (66 § tredje stycket och 85 §) med i huvudsak samma tillämpningsområde. Bestäm- melsen gäller, liksom övriga paragrafer som avser vägtrafikskatt, genom 1 kap. 7 § vägtrafikskattelagen inte endast skatt, utan även dröjsmålsav- gifter och ränta. Bestämmelsen innebär att en begäran om omprövning, eller ett överklagande, inte medför att den skattskyldige kan hålla inne skatten. Motsvarande bestämmelse återfinns i 23 kap. 7 § skattebetal- ningslagen. Om den skattskyldige önskar skjuta upp betalningen har han eller hon i stället att söka anstånd i enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 811 vägtrafikskattelagen. 4 § Om vägtrafikskatt inte betalas i rätt tid, skall den lämnas för indrivning. Sådan får dock inte begäras för ett belopp som omfattas av anstånd. Regeringen får meddela föreskrifter om att indrivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av stat- liga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet ske enligt utsöknings- balken. Bestämmelsen motsvarar i stort gällande reglering i 66 § första stycket fordonsskattelagen och gäller genom 1 kap. 7 § vägtrafikskattelagen inte endast skatt, utan även dröjsmålsavgifter och ränta. På grund härav och i enlighet med vad som anges i kommentaren till 8 kap. 2 § har dröjsmåls- avgift på Lagrådets tillrådan utgått ur bestämmelsen. Första stycket mot- svaras delvis av 17 kap. 10 § och 20 kap. 1 § skattebetalningslagen. Bemyndigandet i bestämmelsen återfinns i 66 § första stycket fordonsskattelagen. Likadana bemyndiganden återfinns bl.a. i 10 kap. 29 § första stycket (1987:10) och 37 § Tullagen (1994:1550). Andra stycket motsvaras av 20 kap. 4 § skattebetalningslagen. Denna lag träder i kraft . Genom lagen upphävs fordonsskattelagen (1988:327) och lagen (1976:339) om saluvagnsskatt. Tidpunkten för lagens ikraftträdande och övergångsbestämmelserna kommenteras i avsnitt 13. Eftersom vägtrafikskattelagen och lagen med särskilda bestämmelser om fordonsskatt ersätter fordonsskattelagen och lagen om saluvagnsskatt upphävs dessa i samband med ikraftträdandet. Fordonsskatt som avser tid före utgången av skall, med avseende på skatteplikten och skattens storlek, beräknas enligt äldre bestäm- melser. Fordonsskatten debiteras i förskott för skatteår och skatteperiod. För att så långt som möjligt minska behovet av extra debiteringar av tillkom- mande skatt skall de nya bestämmelserna om skatteplikt och skattens beräkning tillämpas först fr.o.m. . Övergångsbestäm- melsen avser givetvis beskattningen av de fordon som omfattas av vägtrafikskattelagen och har således inte någon inverkan på de fordon som fr.o.m. skall beskattas enligt lagen med särskilda bestämmelser om fordonsskatt (jfr 1 kap. 1 § andra stycket). Vad beträffar förfarandereglerna berörs de inte av denna övergångsbestäm- melse utan blir tillämpliga inom hela vägtrafikbeskattningen. Om fordonsskatt på grund av denna lag skall tas ut med ett annat belopp än tidigare och fordonsskatt har beslutats för tid efter ikraftträdandet enligt fordonsskattelagen, behöver inte tillkommande belopp betalas in om det understiger . Överskjutande belopp skall inte återbetalas om det understiger . Övergångsbestämmelsen syftar till att minska antalet tilläggsdebiteringar och återbetalningar med anledning av att fordonsskattelagen ersätts med den nya vägtrafikskattelagen och lagen med särskilda bestämmelser. Beloppsgränsen för skyldigheten att betala in tillkommande skatt fast- ställs till , medan gränsen för återbetalning fastställs till . Det senare i enlighet med Lagrådets förslag. Tilläggsdebi- teringar och återbetalningar vid framtida ändringar i lagen regleras i 5 kap. 14 §. Bestämmelserna i 14 a och 14 c §§ fordonsskattelagen om befrielse eller nedsättning av fordonsskatt för vissa fordon gäller fortfarande beträffande sådana fordon som vid ikraftträdandet omfattas av bestämmelserna. I 14 a och c §§ fordonsskattelagen finns regler om skattelättnad för vissa personbilar samt lätta lastbilar och bussar. Skattelättnaden i 14 a § tar sikte på lätta fordon som uppfyller någon av miljöklasserna El eller Hybrid, medan skattelättnaden i 14 c § tar sikte på vissa fordon som uppfyllde miljöklass 2005. För att säkerställa att de fordon som vid ikraftträdandet av den nya lagen omfattas av de särskilda skat- telättnaderna också skall kunna utnyttja dessa bestämmelser fullt ut i enlighet med sitt innehåll, behövs en övergångsbestämmelse (se avsnitt 8.4.1). Vid utformningen av övergångsbestämmelsen har beaktats att den föreslagna lagen om vägtrafikskatt inte omfattar fordon av nu aktuellt slag som delats in i miljöklasser enligt den äldre bilavgaslagen Prop. 2005/06:65 (1986:1386). Sådana fordon skall i stället beskattas enligt den föreslagna lagen med särskilda bestämmelser om fordonsskatt. Beträffande 14 a och c §§ i fordonsskattelagen konstateras att de bestämmelserna, genom ändringar och övergångsbestämmelser, äger tillämpning såväl i fråga om fordon enligt det äldre systemet i bilavgaslagen som enligt det nuvarande systemet i lagen om motorfordons avgasrening och motorbränslen. Av detta följer att övergångsbestämmelser behövs såväl i förhållande till den nya lagen om vägtrafikskatt som till lagen med särskilda bestämmelser om fordonsskatt. Den eftersträvade effekten är således att de aktuella fordonen även i den nya lagstiftningen skall beskattas med iakttagande av 14 a och c §§, oavsett om det enskilda fordonet är skattepliktigt enligt vägtrafikskattelagen eller enligt lagen med särskilda bestämmelser om fordonsskatt. För det ändamålet är övergångsbestämmelsen för 14 a och c §§ densamma i båda lagarna. Brukandeförbud som har inträtt med stöd av 64 § fordonsskattelagen skall gälla som användningsförbud enligt 6 kap. 1 § i denna lag. I bestämmelsen finns övergångsregler med anledning av att brukande- förbudet enligt fordonsskattelagen byts ut mot motsvarande användnings- förbud i vägtrafikskattelagen. Övergångsbestämmelsen innebär att ett fordon som är belagt med brukandeförbud enligt fordonsskattelagen blir belagt med ett användningsförbud enligt vägtrafikskattelagen. 6.Om det i en lag eller någon annan författning hänvisas till en bestämmelse ifordonsskattelagen eller lagen om saluvagnsskatt som har ersatts med en bestämmelse i denna lag, tillämpas i stället den nya bestämmelsen. Bestämmelsen innebär att de bestämmelser i vägtrafikskattelagen som motsvarar upphävda bestämmelser blir tillämpliga även om följändring inte har skett. Bestämmelsen är en s.k. trolleribestämmelse som normalt bör undvikas. Huvudregeln är att följdändringar görs i varje författning som berörs av en reform. I förevarande fall görs emellertid genom- gripande ändringar som bl.a. medför upphävandet av flera författningar, till vilka ett stort antal andra författningar hänvisar. Det kan därför inte uteslutas att någon följdändring återstår på något håll i den samlade lagstiftningen. Det finns därför i detta fall ett behov av en sådan bestämmelse. Därutöver kan anmärkas att det finns hänvisningar till fordonsskattelagens bestämmelser i såväl lagen (1990:313) om Europaråds- och om ömsesidig handräckning i skatteärenden som i förordningen (1997:1157) om handräckning i skatteärenden mellan de nordiska länderna. Dessa författningar bygger på internationella överenskommelser och kan inte ensidigt ändras. Även dessa förhållanden ger stöd för den nu föreslagna bestämmelsen. Bilaga 1 till vägtrafikskattelagen (2006:000) (Bilagan återges inte här, se i stället författningsförslaget i propositionens inled- ning.) I bilagan anges vilka kommuner som omfattas av det s.k. glesbygdsav- Prop. 2005/06:65 draget. Bilaga 2 till vägtrafikskattelagen (2006:000) (Bilagan återges inte här, se i stället författningsförslaget i propositionens inled- ning.) Eftersom fordonsskatten för personbilar klass I i fortsättningen skall vara koldioxidbaserad och reglerna härför anges direkt i lagen återfinns dessa skattesatser i bilagan. Fordonsskatten för personbilar klass II, lätta bussar och lätta lastbilar återfinns i lagen med särskilda bestäm- melser om fordonsskatt. Skattesatser för resterande skattepliktiga fordon återfinns i bilagan. 15.3Förslaget till lag med särskilda bestämmelser om fordonsskatt Den nya vägtrafikskattelagen skall, vad beträffar personbilar klass I, tillämpas på fordon av modellår eller yngre, alternativt uppfyller en viss lägsta miljöklass. Vissa personbilar omfattas således inte av den nya vägtrafikskattelagen. Inte heller omfattas lätta bussar och lätta lastbilar av den nya vägtrafikskattelagen. Detta innebär att en hel del lätta fordon även fortsättningsvis skall beskattas efter i huvudsak äldre regler. Mot bakgrund av den svenska fordonsparkens långsamma förnyelsetakt kan det antas att dessa äldre regler måste tillämpas under en förhållandevis . Syftet med denna särskilda lag är att undvika att betunga den nya vägtrafikskattelagen alltför mycket med övergångsbestämmelser och att i stället ha en mer permanent lagteknisk lösning för de äldre fordonen. Lagen hänvisar dock i stora stycken till vägtrafikskattelagen vad beträffar förfaranderegler osv. och skiljer sig åt från den lagen endast vad beträffar formerna för fordonsskatteuttaget och tillämpliga skattesatser. 1 § Fordonsskatt skall betalas till staten enligt denna lag för sådana personbilar som avses i 3 § samt för lätta bussar och lätta lastbilar. För övriga fordon finns bestämmelser om skatt på fordon i vägtrafik- skattelagen (2006:000). I bestämmelsen anges lagens tillämpningsområde, nämligen att fordons- skatt skall tas ut enligt lagen för de fordon som avses i 3 §. Det rör sig om de fordon som inte fogas in i den koldioxidbaserade fordonsbeskatt- ningen, dvs. vissa personbilar samt lätta bussar och lätta lastbilar. På Lagrådets inrådan har paragrafen utformats i syfte att klargöra att det framöver finns två lagar om skatt på fordon och att beskattningen är olika beroende på vilken av lagarna som skall tillämpas på det aktuella fordonet. 2 § Vid tillämpningen av denna lag gäller 1 kap. 25, 7 och 8 §§ samt 2 kap. 3 § Prop. 2005/06:65 vägtrafikskattelagen (2006:000). För personbilar klass I gäller även 2 kap. 11 § Med skattevikt avses tjänstevikten för personbilar klass I samt totalvikten för personbilar klass II, lätta bussar och lätta lastbilar. Första stycket gör vissa av bestämmelserna i vägtrafikskattelagen tillämpliga även beträffande denna lag. Det rör sig om bestämmelser om beslutande myndigheter samt definitioner och hänvisningar till andra lagar. För personbilar klass I hemmahörande i vissa kommuner gäller även nedsättningen i fordonsskatten. I andra stycket klargörs att personbilar klass I skall beskattas efter tjänstevikt. Någon motsvarande bestämmelse införs inte i vägtrafik- skattelagen, eftersom denna utgår från bilarnas koldioxidutsläpp. 3 § Följande fordon är, om annat inte följer av 4 §, skattepliktiga om de är eller bör vara registrerade i vägtrafikregistret och inte är avställda eller endast tillfäl- ligt registrerade, nämligen 1. personbilar klass I som a)enligt uppgift i vägtrafikregistret är av modellår eller tidigare, och b)inte uppfyller kraven för miljöklass 2005, El eller Hybrid enligt bilaga 1 till lagen (2001:1080) om motorfordons avgasrening och motorbränslen, samt 2. personbilar klass II, lätta bussar och lätta lastbilar. Av bestämmelsen framgår vilka fordon som är skattepliktiga enligt lagen. I likhet med vad som gäller enligt 2 kap. 1 § vägtrafikskattelagen föreligger inte heller enligt denna lag skatteplikt för ett fordon som är tillfälligt registrerat. I punkten 1 a anges därvid att personbil klass I skall vara av modellår eller äldre för att vara skattepliktiga enligt lagen. Därtill gäller enligt punkten 1 b att de inte heller skall uppfylla miljöklass 2005, El eller Hybrid enligt bilaga 1 till lagen (2001:1080) om motorfor- dons avgasrening och motorbränslen. Om båda dessa förutsättningar är uppfyllda är de skattepliktiga för fordonsskatt enligt lagen. Av punkten 2 framgår att personbil klass II, lätta bussar och lätta lastbilar är skatteplik- tiga enligt lagen. 4 § Veteranfordon som avses i 2 kap. 2 § första stycket 2 vägtrafikskattelagen (2006:000) är inte skattepliktiga. Genom bestämmelsen gäller samma undantag från skatteplikten för vete- ranfordon enligt denna lag som enligt vägtrafikskattelagen. 5 § Skattskyldig för ett visst fordon är den som anses som ägare av fordonet enligt 2 kap. 4 § andra stycket vägtrafikskattelagen (2006:000). Genom bestämmelsen görs skattskyldighetsbegreppet i vägtrafikskatte- lagen tillämpligt på denna lag. 6 § Fordonsskatten skall betalas för ett skatteår eller, om skatten för ett fordon överstiger för , för en skatteperiod. Fordonsskattens storlek för ett skatteår framgår av bilagan till denna lag. För en skatteperiod är skatten en tredjedel av skatten för . När det gäller skattens storlek för en del av ett skatteår eller en skatteperiod samt för de fall när ett fordons beskaffenhet eller användning ändras tillämpas bestämmelserna i 2 kap. 13 och 14 §§ vägtrafikskattelagen (2006:000). Första stycket motsvarar 2 kap. 5 § första stycket vägtrafikskattelagen. Därutöver hänvisas i andra stycket till bilagan till lagen för tillämpliga skattesatser. Av andra stycket framgår vidare att skatten för en skattepe- riod är en tredjedel av skatten för . Genom tredje stycket görs bestämmelserna i 2 kap. 1314 §§ vägtrafikskattelagen, om skattens storlek i vissa särskilt angivna fall, tillämpliga Nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt 7 § I fråga om nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt gäller bestäm- melserna i 2 kap. 2022 §§ vägtrafikskattelagen (2006:000). Genom bestämmelsen görs vägtrafikskattelagens regler om nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt tillämpliga. 8 § I fråga om fordonsskatt enligt denna lag gäller bestämmelserna i vägtrafik- skattelagen (2006:000) om 1.beskattningsbeslut i 4 kap., 2.betalning av vägtrafikskatt i 5 kap., 3.effekter av att skatt inte har betalats i 6 kap., 4.överklagande i 7 kap., samt 5.avrundning, avräkning och verkställighet i 8 kap. Bestämmelsen gör vägtrafikskattelagens förfaranderegler osv. tillämpliga även vad gäller den fordonsskatt som skall tas ut med stöd av den nu aktuella lagen. Detta innebär att förfarandet, inklusive beslutsfattande och överklagande, blir enhetligt för hela fordonsskatteområdet, även om fordonsskatteuttaget i sig sker utifrån olika kriterier (vikt respektive kol- dioxidutsläpp). Denna lag träder i kraft . Tidpunkten för lagens ikraftträdande har samordnats med motsvarande tidpunkt för vägtrafikskattelagen. I avsnitt 13 kommenteras ikraftträdan- det och övergångsbestämmelserna. Fordonsskatt som avser tid före utgången av skall, med avseende på skatteplikten och skattens storlek, beräknas enligt fordonsskatte- lagen (1988:327). Om fordonsskatt, t.ex. genom beslut om omprövning, skall påföras för Prop. 2005/06:65 tid före lagens ikraftträdande skall fordonsskatten tas ut med stöd av tillämpliga bestämmelser i den upphävda fordonsskattelagen (1988:327). Om fordonsskatt på grund av denna lag skall tas ut med ett annat belopp än tidigare och fordonsskatt har beslutats för tid efter ikraftträdandet enligt fordonsskattelagen, behöver inte tillkommande belopp betalas in om det Överskjutande belopp skall inte återbetalas om det