prop · GS0360 · 2005-03-17 00:00:00 — Generaladvokatens förslag till avgörande : När en skattskyldig utan att göra sig skyldig till missbruk eller bedrägeri enligt artikel 17 i det sjätte mervärdesskattedirektivet har förvärvat en rätt till avdrag för mervärdesskatt som betalats avseende en fastighet som levererats och som ursprungligen var avsedd för uthyrning (en icke mervärdesskattepliktig transaktion) men som senare har upplåtits i form av en nyttjanderätt (en mervärdesskattepliktig transaktion) utan att en variation i den planerade användningen av nämnda egendom därefter har skett, utgör rättssäkerhetsprincipen och principen om skydd för berättigade förväntningar hinder för att låta en rätt till en sådan jämkning av skatt som inte har dragits av, som avses i artikel 20.1 a i direktivet, bortfalla endast på grund av en lagändring som inte hade trätt i kraft för upplåtelsen av nyttjanderätten och som innebär att denna transaktion med retroaktiv verkan ska anses vara undantagen från mervärdesskatteplikt och avdragsrätt. C-384/02 (ERS2002/195:2) Anklagemyndigheden mot och ; begäran från Köbenhavns Byret, . Direktiv /592 Förbud mot röjande av insiderinformation om det inte sker som ett normalt led i fullgörande av tjänst, verksamhet eller åligganden - Insiderinformation rörande en fusion mellan två börsnoterade företag i ett bolags styrelse Representant i en koncernsamarbetskommitté inrättad mellan en fackförening och ett bolag. Den danska domstolen har frågat om en arbets- tagarrepresentant i en styrelse röjande av insiderinformation för den fackliga representationen utgör normalt led i fullgörande av tjänst, verksamhet eller åliggande i den mening som avses i artikel 3 1 i direktiv /592/EEG och därför är tillåtet. Styrelserepresentation tillsammans med information och samråd utgör arbetstagarnas verktyg för att få inflytande över den verksamhet i vilken de arbetar. Dessa institut erkänns av EG- rätten och garanteras i ett flertal arbetsrättsliga direktiv. I spelar arbetstagarorganisationerna en helt avgörande roll när det gäller utövande av arbetstagarinflytande i företag. I detta hänseende skiljer sig förhållandena åt väsentligt mellan de olika medlemsstaterna. Vad som enligt svenska förhållanden kan te sig som ett normalt led i en arbetstagarrepresentants arbete som styrelseledamot, t.ex. när det gäller att informera och rådgöra med andra personer inom den fackliga organisationen, kan således ses som helt främmande från uppdraget i andra medlemsstaters rättsordningar. Det bör av denna anledning i så hög utsträckning som möjligt lämnas till de olika medlemsstaterna att avgöra vad som kan anses ligga i begreppet normalt led i tjänst, verksamhet eller åliggande vid tillämpningen av den nationella insiderlagstiftningen. Generaladvokatens förslag till avgörande : Artikel 3 a i direktivet ska tolkas så att en arbetstagarrepresentant i ett bolags styrelse får röja insiderinformation för ordföranden i en fackförening endast om röjandet, mot bakgrund av de relevanta nationella bestämmelser i vilka styrelseledamöters uppgifter definieras, kan betraktas som nödvändigt för utövandet av hans uppgifter, med hänsyn till den sakkunskap som ordföranden i fackföreningen kan tillföra angående den fråga som röjandet avser eller en eventuell rättighet enligt nationell rätt för en sådan styrelseledamot att samråda med sin krets. Däremot kan en representant i ett bolags koncernsamarbetskommitté inte röja insiderinformation för ordföranden i den fackförening som utsåg honom till kommittén annat än om bandet mellan samarbetskommittén och fackföreningen är sådant att information till samarbetskommittén är detsamma som information till fackföreningen. Vidare kan ordföranden i en fackförening, oberoende av hur han erhöll insiderinformation, inte röja denna information för medlemmar i fackföreningen annat än om röjandet är nödvändigt för att han ska kunna fullgöra sina åligganden, begränsat till den information som är nödvändig för att medlemmarna i fackföreningen ska kunna fullgöra sina fackliga uppgifter och endast berör medlemmar vars hjälp är nödvändig för att ordföranden ska kunna fullgöra sina åligganden. C-438/02 (ERS2003/19:2) Åklagaren mot ; begäran från , . Artikel 31 EG Statligt monopol Monopol på detaljhandel med läkemedel - Skäl Artikel 86.2 EG 4 § lagen (1996:1152) om handel med läkemedel. har frågat om bestämmelserna om det svenska detaljmonopolet för handel med läkemedel är förenliga med gemenskapsrätten. har anfört att monopol på detaljhanden med läkemedel är befogat och proportionellt med hänsyn till skyddet för människors och djurs hälsa och liv. Genom monopolet säkerställs en rikstäckande läkemedelsförsörjning till enhetliga priser för hela befolk- ningen. De bestämmelser och avtal som reglerar monopolet diskriminerar varken rättsligt eller faktiskt utländsk produktion av läkemedel i förhållande till den inhemska produktionen. Monopolet är därför förenligt med artikel 31 EG. De begränsningar av handeln mellan medlemsstaterna som detaljhandelsmonopolet kan ha är sådana som är en nödvändig följd av monopolets existens. Såsom domstolen har slagit fast i mål C-189/95 (1997 I-5909) ska bestämmelserna om statliga handelsmonopol och monopolets funktionssätt bedömas i ljuset av artikel 31 EG och inte i förhållande till bestämmelserna om den fria rörligheten för varor enligt artikel 28 EG. Samma synsätt bör tillämpas beträffande bestämmelserna om etableringsfriheten enligt artikel 43 EG. Generaladvokatens förslag till avgörande : Generaladvokaten anser att artiklarna 31 och 86.2 EG ska tolkas så att de utgör hinder för en nationell bestämmelse som innebär att ett företag sådant som ges ensamrätt till detaljhandel med läkemedel i syfte att säkerställa en adekvat försörjning av läkemedel till enhetliga priser i hela . Generaladvokaten anser att domstolen inte ska tillämpa domen i Franzén-målet eftersom utgången i detta mål är felaktig. De principer genom att skapa ett slags skälighetsregel som domstolen byggde upp i Franzén-målet har ingen grund i artikel 31 EG. Det krävs enligt denna artikel inte att en medlemsstat som vill bibehålla ett statligt monopol visar att monopolet har ett allmänintresse. frågan är enbart intressant om monopolet visar sig strida mot artikel 31 EG och som svar på frågan om ensamrätten är motiverad. Diskrimi- neringsbegreppet i artikel 31 EG syftar inte endast till att säkerställa att varor från övriga medlemsstater ges tillgång till marknaden i den berörda medlemsstaten. Det syftar framför allt till att säkerställa att aktörer etablerade i andra medlemsstater har en sådan tillgång. En ensamrätt till detaljhandel är ett verkligt monopol, det har samma egenskaper som en ensamrätt till import. Denna slutsats ändras inte av det faktum att ensamrätt inte omfattar import av och partihandel med läkemedel. Regeringen har inte motiverat varför ensamrätten till detalj- handel är nödvändig för att ska kunna fullgöra sitt uppdrag. Det finns apoteksombud, enskilda näringsidkare som åtagit sig att förmedla receptbelagda läkemedel och sälja receptfria sådana. Dessa behöver ingen specifik utbildning. Därför är det svårt att förstå varför ensamrätten är nödvändig för att säkerställa försörjningen av läkemedel i hela landet. har dessutom börjat bedriva verksamhet via internet och telefon. Även om det skulle antas att en medlemsstats myndigheter måste vidta åtgärder för att se till att apotek inrättas i delar av landet utgör en ensamrätt till detaljhandel en oproportionerlig åtgärd. Dessa slutsatser skulle inte bli annorlunda om receptfria läkemedel var undantagna från monopol. C-53/03 (ERS2003/67:2) Syfait m.fl. mot AEBE; begäran från Eitropi Antagonismou (konkurrensnämnden), . Läkemedelstillverkares vägran att fullt ut tillgodose kundernas beställningar i syfte att hindra parallellimport till andra medlemsstater Missbruk av dominerande ställning Artikel 82 EG - Missbruksbedömningen. Den grekiska domstolen har frågat om en läkemedelstillverkares leveransvägran utgör missbruk av bolagets dominerande ställning i artikel 82 EG:s mening. har yttrat sig och anfört att några egentliga godtagbara skäl för läkemedelsbolagets leveransvägran inte har framförts. Inget annat har framkommit än att bolaget kunnat uppfylla klagandenas beställningar. Bolaget självt argumenterar för att de mycket skilda nationella systemen för fastställelse av priser för läkemedel snedvrider konkurrensen. Alla berörda företag har dock skyldighet att anpassa sitt beteende efter vad som krävs enligt offentligrättsliga regleringar. Prisregleringen kan inte motivera ett undantag från den fördragsgrundade principen om fri rörlighet för varor. Ett sådant undantag skulle nämligen sätta bolagets företagsekonomiska intressen före medborgarnas och slutkonsumenternas ekonomiska intressen genom att förhindra att det dominerande bolaget utsätts för konkurrens. Oavsett om läkemedelsgrossisterna i behåller mindre eller större del av den marginalökning som prisregleringen i skapar möjliggör denna för den enskilde grossisten att börja priskonkurrera med de övriga för att ta över marknadsdelar för dem. Detta medför att trycket från den i vart fall potentiella konkurrensen stiger, till fördel för medborgarna och slutkonsumenterna. Generaladvokatens förslag till avgörande : Ett dominerande läkemedelsföretags begränsning av leveranserna i syfte att begränsa parallellhandeln kan på grund av läkemedelbranschens särdrag motiveras som en skälig och proportionerlig åtgärd för att skydda företagets affärsintressen. En leveransbegränsning skyddar inte pris- skillnader som företaget självt skapat eftersom orsaken till pris- skillnaderna mellan medlemsstaterna är de genomgripande och olikartade statliga ingripandena i prissättningen på läkemedel. Generaladvokaten anser vidare har parallellhandeln potentiellt har negativa konsekvenser för konkurrensen och incitamenten att utveckla nya läkemedel, mot bakgrund av de ekonomiska förhållandena för läkemedelsindustrin. C-105/03 (ERS2003/70:3) Brottmålet mot ; begäran från Tribunale di , . Polissamarbete och straffrättsligt samarbete Skydd av offer Förhör med underåriga vittnen rambeslut /220/RIF. Den italienska domstolen har frågat om artiklarna 2, 3 och 8 i rådets rambeslut om brottsofferts ställning i straffrättsliga förfaranden innebär en skyldighet att hålla förhör av minderåriga utom huvud- förhandling och om så är fallet om rambeslutet medför en skyldighet för nationell domstol att tillämpa rambeslutet framför eller i brist på nationella regler. har yttrat sig och anfört att med hänsyn till den mellanstatliga karaktären av samarbetet i den tredje pelaren det inte kan finnas en skyldighet för nationell domstol att tillämpa rambeslut framför eller i brist på nationella regler. Generaladvokatens förslag till avgöranden : Ett rambeslut har visserligen inte direkt effekt men principen om konform tolkning ska tillämpas på samma sätt för rambeslut som fattats med stöd av bestämmelserna i tredje pelaren som i fråga om direktiv i första pelaren. Enligt artikel 34.2 b EU och principen om lojalitet medför därför varje rambeslut en skyldighet för nationella domstolar att, i den utsträckning som det är möjligt och oavsett om det rör sig om bestämmelser som antagits före eller efter rambeslutet, tolka den nationella rätten mot bakgrund av rambeslutets ordalydelse och syfte, för att säkerställa att det resultat som avses i rambeslutet uppnås. Vad gäller den närmare tolkningen av rambeslutet anser generaladvokaten att barn som har utsatts för brott i allmänhet ska anses som särskilt utsatta brottsoffer i den mening som avses i artikel 2.2 och artikel 8.4 i rambeslutet. Slutligen ska artikel 2.2, artikel 3 och artikel 8 i rambeslutet tolkas på så sätt att de till följd av omständigheterna i förevarande fall kan medföra en skyldighet för de nationella domstolarna att genomföra ett förfarande för bevisupptagning som är anpassat till barnens behov, under förutsättning att detta förfarande är förenligt med de grundläggande principerna i medlemsstatens lagstiftning, däribland grundläggande rättigheter. C-117/03 (ERS2003/79:1) Societá Italiana Dragaggi s.p.a. mot Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti och Regione Autonoma del Friuli ; begäran från Consiglio di Stato, . Direktiv /43/EEG (Habitatdirektivet) Bevarande av livsmiljöer Vilda djur och växter Föreslagna områden av gemenskapsintresse. Den italienska domstolen har frågat vad som är den relevanta tidpunkten för när en medlemsstat ska vidta skyddsåtgärder för särskilda bevarandeområden enligt habitatdirektivet. har yttrat sig och anfört följande. Habitatdirektivet ska tolkas så att medlemsstaten, redan då den föreslagit att ett område ska tas upp på listan över områden av gemenskapsintresse ska vidta skyddsåtgärder för att förhindra försämring av livsmiljöerna. Direktivets ordalydelse är visserligen inte helt klar på denna punkt men denna tolkning är mest förenlig med direktivets syfte och ändamålsenliga verkan. Den motsatta tolkningen skulle innebära att det finns risk för exploatering av området som processen för att anta listan pågår. De miljömål som direktivet syftar till att säkerställa skulle då kunna urholkas. Av rättssäkerhetsskäl är det dessutom viktigt för enskilda näringsidkare att besked kan lämnas så att dessa inte investerar i olika projekt för att bli tvungna att lägga ner sin verksamhet på grund av att kommissionen beslutat att området har gemenskapsintresse och att särskilda bevarandeåtgärder därmed ska vidtas. Generaladvokatens förslag till avgörande : Enligt habitatdirektivet, är medlemsstaterna skyldiga att, efter det att listan över särskilda bevarandeområden överlämnats till kommissionen, förhindra försämringar av de områden som de har föreslagit. C-211/03, C-299/03, C-316/03, C-317/03 och C-318/03 (ERS2003/164:3) och Orthica B.V. mot ; begäran från Oberverwalt- ungsgericht für das Land , . Gränsdragning mellan läkemedel och livsmedel Smakneutralt pulver som innehåller laktobakterier Direktiv /83/EG Gemenskapsregler för humanläkemedel Förordning (EG) nr 178/2002 Krav på livsmedelslagstiftning. Den tyska domstolen har frågat om vilka gemen- skapsrättsliga utgångspunkter som ska gälla för gränsdragningen mellan läkemedel och livsmedel. har yttrat sig och framhållit följande. Bedömningen av om en produkt är att anse som ett läkemedel eller ett livsmedel ska utgå från gemensamma kriterier som tillämpas på ett enhetligt sätt i samtliga medlemsstater. Bestämmelserna om läkemedel har företräde framför bestämmelserna om livsmedel och läkemedelsbestämmelserna ska därmed tillämpas på en produkt som kombinerar egenskaper som kännetecknar läkemedel med egenskaper som kännetecknar livsmedel. Bedömningen av om en produkt är ett läkemedel ska ske med hänsyn till samtliga faktorer som kännetecknar produkten. I ett fall som det aktuella måste särskild hänsyn tas till både uttryckliga och underförstådda påståenden om vad syftet med produkten är, eftersom det slutligen måste vara den samlade effekten av de faktorer som påverkar konsumenternas uppfattning om produkten som avgör om produkten ska anses vara ett läkemedel. Det ankommer på nationella myndigheter och domstolar att, med tillämpning av de gemensamma kriterierna, i det enskilda fallet avgöra om en produkt utgör ett läkemedel eller livsmedel. C-267/03 (ERS2003/131:2) mot Riksåklagaren; Skr. 2004/05:60 begäran från , . Ändring av svenska Bilaga 1 lotterilagen (1994:1000) Spelautomater i form av s.k. lyckohjul Begreppet teknisk föreskrift Direktiv /189/EEG (numera direktiv /34/EG) - Informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter Omdefiniering av en tjänst som har samband med konstruktionen av en produkt . har frågat om en ändring likt den som införts i svenska lotterilagen rörande lyckohjul utgör en sådan teknisk föreskrift som ska anmälas till kommissionen. har yttrat sig och anfört följande. infördes ett förtydligande i aktuell lagtext för att undanröja den ovisshet som uppkommit i rättstillämpningen beträffande lyckohjulen. Det var dock inte fråga om någon materiell lagändring. Ändringarna anmäldes inte till kommissionen. Detta påverkar emellertid inte bestämmelsernas giltighet. För att en teknisk föreskrift ska omfattas av anmälningsskyldigheten krävs att den har andra rättsverkningar än vad som följer av befintliga bestämmelser. Direktivet innebär alltså inte någon skyldighet för medlemsstaterna att anmäla tekniska föreskrifter som inte medför någon ändring av rättsläget. Generaladvokatens förslag till avgörande : Det är för det första rimligt att en anmälan enligt direktivet inte behöver göras, när ändringen endast påverkar ordalydelsen i en teknisk föreskrift, utan att den medför någon ändring av rättsläget. Det förefaller emellertid vara sällan som en ändring av ordalydelsen av en bestämmelse inte påverkar dess materiella innehåll. Om en sådan verkan är möjlig och det förefaller som om inte alla svenska myndigheter delade uppfattningen att ändring inte innebar en ändring av gällande lagstiftning framstår det som nödvändigt att göra en anmälan i enlighet med syftet avseende förebyggande kontroll, vilket utgör le raison d'être för det system som införts genom direktivet. I övrigt föreslår generaladvokaten föreslår att den nationella domstolens frågor ska besvaras så att: -Införande i nationell lagstiftning av ett förbud mot användning av en produkt utgör en sådan teknisk föreskrift som ska anmälas enligt rådets direktiv /189/EEG. -Införande i nationell lagstiftning av ett förbud mot en tjänst som påverkar användningen av en produkt utgör en sådan teknisk föreskrift som ska anmälas enligt direktiv /189/EEG om effekten av förbudet är att produkten över huvud taget inte får användas för något av de icke- marginella ändamål för vilka den har utformats, eller att produkten endast får användas för ett sådant ändamål om den uppfyller vissa tekniska specifikationer. -En omdefiniering i nationell lagstiftning av en tjänst som har samband med konstruktionen av en produkt utgör en sådan teknisk föreskrift som ska anmälas enligt direktiv /189/EEG, om den nya definitionen påverkar användningen av produkten på något av de sätt som har angetts ovan. -En övergång i nationell lagstiftning från tillståndskrav till förbud omfattas av samma anmälningsskyldighet som införande av ett förbud. - Sådana omständigheter som den aktuella produktens eller tjänstens större eller mindre värde eller marknadens storlek för produkten eller tjänsten saknar betydelse för anmälningsskyldigheten. C-330/03 (ERS2003/156:1) Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos mot Administración del Estado. Annan part G.M. Imo; begäran från Tribunal Supremo, . Direktiv /48/EEG - Erkännande av examensbevis - Högre utbildning som omfattar studier - Partiellt erkännande av sökandens yrkeskvalifikationer. Den spanska domstolen har frågat om direktiv /48/EEG medger att värdmedlemsstaten partiellt erkänner sökandens yrkes- kvalifikationer. har yttrat sig och anfört följande. Ett partiellt erkännande av examensbevis strider dels mot direktivets ordalydelse och syfte, dels mot fördragets regler om fri rörlighet. Syftet med direktivet är nämligen att underlätta för medborgare att söka arbete i annan medlemsstat och huvudregeln är att en medborgare från annan medlemsstat ska få tillstånd att utöva ett yrke på samma villkor som gäller för dess egna medborgare om den sökande har det examensbevis som krävs. Ett partiellt erkännande kan medföra att särskilda yrkeskategorier skapas för medborgare med examen från annan medlemsstat vilket får diskri- minerande effekter. C-412/03 (ERS2003/182:3) mot ; begäran från Regeringsrätten, . 2 kap 2 § 2 respektive 2 kap 5 § första stycket 1 i lagen (1994:200) om mervärdesskatt, Uttagsbeskattning av varor och tjänster Ersättning som understiger inköpsvärdet eller självkostnadspriset Artiklarna 2 och 5.6 respektive 6.2 b i rådet sjätte direktiv /388/EEG (sjätte mervärdesskattedirektivet). Regeringsrätten har frågat om det är förenligt med sjätte mervärdeskattedirektivets ordalydelse att ha nationella regler som även medger uttagsbeskattning av varor och tjänster när detta sker till underpris eller självkostnadspris. har yttrat sig och argumenterat för att sjätte mervärdesskattedirektivet ska tolkas på så vis att uttagsbeskattning ska ske även vid tillhandahållanden som sker till underpris. Generaladvokatens förslag till avgörande : Det följer av direktivets ordalydelse att beskattningsunderlaget, i det fall en ersättning utgår, ska utgöras av denna ersättning. I ett sådant fall som avses i målet vid den nationella domstolen strider det därmed mot direktivet att uttagsbeskatta transaktionerna. C-446/03 (ERS2003/186:3) plc mot (HM Inspector of Taxes); begäran från of (& ) Chancery Division, . Regler om koncernavdrag Förenlighet med artikel 43 EG jämförd med artikel 48 EG Etableringsrätt. Den brittiska domstolen har frågat om vissa brittiska regler om koncernavdrag är förenliga med den fria etableringsrätten enligt artikel 48 EG. har yttrat sig och anfört att de brittiska reglerna ger utrymme för resultatutjämning inom en koncern under förutsättning att resultat- utjämningen sker antingen mellan skattesubjekt som med tillämpning av internationellt vedertagna principer för beskattningsrättens fördelning är obegränsat skattskyldiga i eller med avseende på inkomster för vilka det enligt samma principer finns begränsad skattskyldighet i . Ett sådant system syftar till att valet av om verksamheten ska bedrivas som ett eller flera bolag främst ska styras av företagsekonomiska och affärsmässiga skäl. Gemenskaps- rätten innehåller inte några regler om beskattningsrättens fördelning medlemsstaterna emellan. Ett system som bygger på internationellt accepterade principer för beskattningsrättens fördelning kan därmed inte anses strida mot gemenskapsrätten. En förutsättning för ett resultat- utjämningssystem mellan skilda skattesubjekt är att såväl vinst som förlust ingår i systemet. Av detta följer att resultatutjämning endast kan ske mellan skattesubjekt eller inkomster för vilka staten har beskatt- ningsrätt. Nationella regler av den typ det är fråga om här uppfyller samtliga dessa villkor. De kan därmed inte anses strida mot etablerings- friheten eller gemenskapsrätten i övrigt. C-469/03 (ERS2004/2:1) Brottmålet mot ; begäran från Tribunale di , . Principen ne bis in idem (icke två gånger för samma sak) Artikel 54 i Tillämplighet. Den italienska domstolen har frågat om principen ne bis in idem i artikel 54 i är tillämplig när det rättsliga avgörandet som meddelats i den första staten () är ett beslut att underlåta att väcka åtal som enbart fattats av den anledning att ett brottsmålsförfarande avseende samma gärning redan pågår i en annan medlemsstat. har yttrat sig och anfört att ett beslut som den nederländska domstolens beslut att lägga ned brottmålsförfarandet i inte kan anses vara en lagakraftägande dom i den mening som avses i artikel 54 i . Artikel 54 i bör därför inte vara tillämplig när det rättsliga avgörandet som har meddelats i den första staten är ett beslut att underlåta att väcka åtal vilket inte innehåller någon bedömning i sak och som enbart har fattats av den anledningen att ett brottmålsförfarande avseende samma gärningar redan pågår i en annan stat. C-470/03 (ERS2004/6:2) A.G.M.-COS.MET s.r.l. ; begäran från käräjäoikeus, . Statstjänstemannens uttalande Artikel 28 EG Handel- shinder Yttrandefriheten Artikel 10 i . Den finska domstolen har frågat om ett uttalande från en statstjänsteman kan anses utgöra handelshinder enligt artikel 28 EG. har yttrat sig och anfört att statstjänstemannens uttalanden inte utgör åtgärder med motsvarande verkan i den mening som avses i artikel 28 EG. Även om hans uttalanden skulle betraktas som sådana åtgärder, kan inte staten åläggas ansvar för att undanröja sådana hinder som till sin karaktär är slumpmässiga och indirekta. Vid en intressekonflikt av