prop · GS03117 · 2005-03-14 00:00:00 — Någon ändring i konkurrenslagen har därmed inte heller föreslagits. Regeringen gör samma bedömning och finner således inte skäl att föreslå ändringar i konkurrenslagen beträffande taket för konkurrensskadeavgiften. Regeringen kan konstatera att förordning 1/2003 innebär vissa änd- ringar i förhållande till vad som tidigare gällt enligt förordning 17/62 avseende taket för beräkning av konkurrensskadeavgift. De angivna beloppen vid beräkning av bötestaket har tagits bort och ändringar har skett i fråga om regler för företagssammanslutningar, vilket berört i sitt remissyttrande. Utredningen har dock inte redovisat några överväganden som kan ligga till grund för ställningstagande om eventuella lagändringar i detta avseende. Hur böter och konkurrensskadeavgift skall beräknas i det enskilda fallet är som nämnts en annan sak än vad som är det gällande beloppstaket och inte nödvändigtvis knutet till företagens omsättning. När beloppet fast- ställs för böter eller konkurrensskadeavgift skall, genom uttryckliga regler om detta, hänsyn tas både till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått. Dessa bestämmelser fylls för EG-rättens del ut av Prop. 2004/05:117 kommissionens riktlinjer för beräkning av böter. ett system med grundbelopp och tilläggsbelopp. En omständighet som kan spela in vid beräkningen av grundbeloppet är de inblandade före- tagens ekonomiska kapacitet att vålla framför allt konsumenterna be- tydande skada. De böter som fastställs skall enligt riktlinjerna därför ligga på en sådan nivå att de är avskräckande. Utredningen har funnit att företagets ekonomiska styrka är en omstän- dighet bland flera som kan beaktas enligt EG-rätten men att hur det skall tillämpas i koncernförhållanden inte tycks vara fastslaget i någon strikt regel. Vad som är gällande rätt i det avseendet enligt konkurrenslagen förefaller oklart anser utredningen. Utredningen har identifierat en annan möjlig skillnad, som inte speci- fikt tar sikte på koncernförhållanden. Skillnaden skulle gå ut på att bötesbelopp enligt EG-rätten får bestämmas med beaktande av företagets ekonomiska styrka, medan så inte skulle kunna ske enligt konkurrens- lagen. Utredningen stannar dock för att det redan enligt gällande svensk rätt torde finnas en möjlighet att beakta företagets eller företagsgruppens ekonomiska styrka för att avgiften skall få tillräckligt avskräckande effekt. Som regeringen anfört ovan torde det i tidigare förarbeten gjorda ut- talandet om skillnaden mellan EG-rätten och konkurrensrätten vad gäller möjligheten att utgå från en hel koncerns omsättning vid beräkning av böter för ett koncernföretag ta sikte på taket för beräkning av böter. Utredningen har funnit det oklart vad som är gällande rätt i fråga om be- räkning av konkurrensskadeavgift i koncernförhållanden. Frågan om hur konkurrenslagens regler närmare skall tillämpas när det gäller att i ljuset av EG-rätten beakta ett företags ekonomiska styrka är en fråga för rättstillämpningen. Beträffande frågan om hur konkurrensskadeavgiften skall beräknas och de skillnader som därvid kan anses föreligga mellan EG-rätten och svensk rätt gör regeringen ingen annan bedömning än den som gjorts i tidigare förarbeten (prop. 1999/2000:140 s. 196 f.). Där kon- staterades att gällande regler om konkurrensskadeavgift var tillräckligt verkningsfulla för att kunna tillämpas på överträdelser av EG-rätten. Någon ändring av reglerna för beräkning av konkurrensskadeavgiften bör, som utredningen funnit, mot denna bakgrund inte göras. Omständigheter att beakta vid beräkning av kon- Regeringens förslag: Konkurrensskadeavgiften får fastställas till ett högre belopp än annars om företaget tidigare överträtt förbud i artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att erinra mot Skälen för regeringens bedömning: I 28 § konkurrenslagen angavs tidigare ett antal olika omständigheter till vilka hänsyn skulle tas när Bestämmelsen delades med verkan från upp i två paragrafer. I 28 § anges sådana omständig- Prop. 2004/05:117 heter som skall beaktas när det avgörs hur stor avgift överträdelsen som I 28 a § anges sådana omständigheter hänförliga till företaget ifråga som kan föranleda bl.a. att avgiften bestäms till ett annat belopp än som skulle följa av den förstnämnda paragrafen. En omstän- dighet som kan medföra att konkurrensskadeavgiften sätts till ett högre belopp än som skulle följa av 28 § är att företaget tidigare överträtt reglerna i konkurrenslagen. Vid tillkomsten av 28 a § uttalades (prop. 2001/02:167 s. 101) att avsikten i detta avseende var att förtydliga vad som får anses ha gällt med en hänvisning till prop. 1992/93:56 s. 93. I dessa tidigare förarbeten angavs att även frågan om företaget tidigare gjort sig skyldigt till andra eller liknande överträdelser har betydelse vid bestämmande av konkurrensskadeavgiftens storlek. I tidigare lagstiftningssammanhang har understrukits önskvärdheten av att upprätthålla parallellitet mellan svensk rätt och EG-rätt I linje med detta anser regeringen att det bör anges att konkurrensskadeavgiften får fastställas till ett högre belopp inte bara om företaget har över- trätt konkurrenslagen, utan även om företaget överträtt förbud i artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. 10Materiella skillnader mellan konkurrenslagen och EG-rätten Konkurrenslagens ändamål är att undanröja och motverka hinder för en effektiv konkurrens i fråga om produktion av och handel med varor, tjänster och andra nyttigheter. EG:s konkurrensrätt har förutom detta ändamål till syfte även att främja integrationen mellan medlems- staterna. En grundläggande skillnad mellan de materiella reglerna i kon- kurrenslagen respektive EG-fördraget är också att ett ingripande enligt EG-rätten förutsätter att handeln mellan medlemsstaterna påverkas. Samhandelskriteriet har emellertid tolkats vidsträckt; det räcker med att påverkan på samhandeln är indirekt eller potentiell. Av konkurrenslagens förarbeten framgår att avsikten var att lagen i materiellt hänseende skulle likna EG-rättens konkurrensregler så mycket som möjligt, utom i fråga om samhandelskriteriet. Förbudsbestämmel- serna i 6 och 19 §§ konkurrenslagen bygger också i övrigt helt på för- buden i artiklarna 81.1 och 82 i EG-fördraget. Motsvarande gäller be- stämmelsen om undantag i 8 § konkurrenslagen, som bygger på för- dragets artikel 81.3. De gruppundantagsförordningar som har utfärdats med stöd av konkurrenslagen har i stor utsträckning förebilder i EG- rätten. Bestämmelsen i 7 § konkurrenslagen om civilrättslig ogiltighet överensstämmer med artikel 81.2 i EG-fördraget. Konkurrenslagens materiella regler tolkas också mot bakgrund av den rättspraxis som har utvecklats i EG:s domstolar. Utredningen har dock identifierat vissa skillnader mellan EG-rätten Prop. 2004/05:117 och den nationella rätten samt övervägt om detta bör föranleda några ändringar i det nationella regelsystemet. Konkurrenslagstiftningen i har ända haft särskilda regler för förhållandet mellan konkurrensrätten och arbetsrätten. konkurrensbegränsningslag fanns en bestämmelse som angav att lagen inte skulle tillämpas på överenskommelser mellan arbetsgivare och arbetstagare om lön och andra anställningsvillkor. Vid konkurrenslagens tillkomst infördes en bestämmelse i 2 § kon- kurrenslagen, som stadgar att lagen inte tillämpas på överenskommelser mellan arbetsgivare och arbetstagare om lön eller andra anställnings- villkor. Någon motsvarande uttrycklig bestämmelse finns inte i EG- rätten. Däremot har det i prop. 1999/2000:140 s. 178 bedömts att det finns domstolspraxis som synes ligga i linje med den svenska bestäm- melsen. Bakgrunden till det s.k. legalundantaget för lantbruket i 18 a-c §§ kon- kurrenslagen från förbudet i 6 § samma lag mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag (jordbruk, trädgårdsnäring och skogsbruk) kan beskrivas enligt följande. I förarbetena till konkurrenslagen konstaterades beträffande jordbruket att nuvarande artikel 81.1 i EG-fördraget (förbud mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag) inte tillämpas fullt ut på jordbruksområdet. Frågan om konsekvenserna på jordbruksområdet av en anslutning till unionen skulle därför prövas i särskild ordning vid ett eventuellt medlemskap i unionen. Några sär- skilda begränsningar vad gällde tillämpningen av konkurrenslagen på jordbrukets område föreslogs inte. Sedan konkurrenslagen antagits, fann efter en närmare prövning av förhållandena på berörda marknader att lagens be- stämmelser knappast lämnade utrymme för att meddela undantag för den samverkan som inom primärföreningar bedrevs mellan enskilda jord- brukare och andra råvaruproducenter. Detta gällde särskilt med avseende på den prissamverkan som förekom inom lantbrukets föreningsrörelse. Verket förordade därför i en skrivelse till regeringen , med hänvisning till statsmakternas intentioner inom lantbruksektorn, att vissa slag av samverkan mellan jordbrukare och andra råvaruproducenter inom jordbruket skulle undantas från förbudet i 6 § konkurrenslagen. Verkets uppfattning var vidare att de strukturella frågor som rörde jordbruket skulle övervägas inom ramen för en jordbrukspolitisk översyn inför ett medlemskap i . Efter utredning inom , remiss av denna och proposi- tion från regeringen beslöt om ändringar i kon- kurrenslagen, som bl.a. innebar att det nämnda legalundantaget infördes De särskilda förhållandena i föranledde att också skogsbruket, Prop. 2004/05:117 som i EU ligger utanför den gemensamma jordbrukspolitiken, inbegreps I förarbetena (prop. 1993/94:210 s. 38) uttalades att det även i fråga om skogsbruket var fråga om en biologisk produktion med en stor geografisk bundenhet och spridning, låt vara att förhållandena skiljde sig från dem som gällde för jordbruket. De enskilda med- lemmarna i föreningarna på skogsbrukets område var ofta mindre skogs- ägare. De kunde också vara jordbrukare som var medlemmar i en eller flera föreningar på jordbrukets område. Det ansågs därför vara motiverat att samma konkurrensregler skulle gälla för dessa föreningar som för lantbruket i övrigt. Legalundantaget avser viss samverkan inom en primär lantbruksföre- ning. Andra samarbetsformer inom lantbrukskooperationen såsom s.k. federativ samverkan, varmed avses samverkan mellan primärföreningar, omfattas inte av legalundantaget för lantbruket. Det innebär att undantag för sådant samarbete, i den mån det omfattas av förbudet enligt 6 §, får prövas enligt det generella undantaget i 8 § konkurrenslagen. En speciell form av samverkan utanför legalundantaget bedrivs vidare inom förhandlingsorganisationer, där samverkan sker för prisförhand- lingar beträffande särskilda produkter med en eller flera stora köpare. Förhandlingsdelegationerna behandlades särskilt i förarbetena (prop. 1993/94: 210 s. 49 f.) där det angavs att dessa organisationer föll utanför undantagsbestämmelserna. Denna fråga föranledde således ingen annan bedömning än den som gjordes beträffande federativ samverkan. EG-rättens stränga syn på prissamverkan, både vad gäller EG-för- dragets artikel 81 och den gränsdragning mellan jordbruks- och kon- kurrensrätten som framgår av förordning 26/62, kom att återspeglas genom begränsningar i det svenska legalundantaget vad gäller prissam- verkan. Särskilda regler om medlems fria rörlighet på lantbrukets område infördes också. Ändringarna innebär att en primärförenings prissättning när den svarar för försälj- ningen av varor som i någon mening är inlevererade till föreningen faller utanför förbudet i 6 § . Det ansågs dock alltjämt sakligt motiverat att för- budet mot konkurrensbegränsande samarbete i 6 § konkurrenslagen skulle gälla föreningens prissättning när en medlem själv säljer direkt till tredje man. Vidare uttalades att de skäl för att låta legalundantaget för lantbruket omfatta skogen som åberopades när undantaget infördes fortfarande hade tyngd. Någon ändring föreslogs därför inte. I sammanhanget uttalade regeringen följande (se prop. 1999/2000:140 s. 242): Det kan på skogsbrukets område förekomma kooperativa verksamheter av betydande storlek. Beträffande sådan verksamhet bör legalundantagets skyddsverkan och därmed betydelse inte överskattas. Såsom flera remissinstanser pekat på kan just i fråga om skogsbruket samhandeln vara berörd och EG-rättens förbudsregler på konkurrens- området tillämpliga. Regeringens förslag att skall ges behörighet att tillämpa , se avsnitt 8, får i detta sammanhang särskild betydelse. För det fall att en primärförening har en stark marknadsställning och samarbetet inom föreningen har påverkan på handeln mellan medlemsstater kan lik- som en tillämpning av EG-reglerna komma i fråga, särskilt om samarbetet exempelvis omfattar prissamarbete. Med en nationell behörighet att tillämpa EG- reglerna kan, som en remissinstans påpekat, tillämpningen av EG-reglerna dessutom förväntas bli vanligare än . De nationella reglerna får inte tillämpas i ett Prop. 2004/05:117 enskilt fall på ett sätt som strider mot den fulla och enhetliga tillämpningen av EG- EG-reglerna saknar särskilda undantagsregler för samarbete i fråga om skogs- produkter. Risken med att enbart förlita sig på det svenska regelverket accentueras genom att samma myndighet uttryckligen och på ett direkt sätt nu kommer att tillämpa båda regelverken. En tillämpning av det svenska legalundantaget kan ske så långt det kan anses förenligt med EG-rätten. Ytterst skulle detta kunna komma att prövas av . Vid en samlad bedömning finner regeringen att det inte föreligger nog starka skäl för att i denna situation föreslå att det tidigare riksdagsbeslutet omprövas så att legal- undantaget skulle slopas i fråga om skogsprodukter. En ytterligare skillnad mellan den svenska rätten och EG-rätten kan föreligga i fråga om förfaranden som i skyddas enligt tryckfri- hetsförordningen och därför inte kan angripas med stöd av konkurrens- lagen. Som exempel kan nämnas att en tidning vägrar att ta in en viss annons. Det är ovisst om det finns något motsvarande skydd i EG-rätten. En konsekvens av principen om EG-rättens företräde är att svensk rätt inte kan hindra att EG-rätten tillämpas och det gäller även om ett ifråga- satt förfarande skulle vara skyddat i inte enbart genom vanlig lag utan genom grundlag. En annonsvägran som skyddas av svensk grundlag kan enligt svensk rättspraxis inte angripas med stöd av konkurrenslagen, eftersom grundlag har företräde framför svensk lag. En sådan vägran kan dock eventuellt angripas med tillämpning av artikel 82. infördes regler i konkurrenslagen om undantag för viss taxisamverkan mellan taxiföretag (som omfattar högst 40 bilar). Regeringen framhöll i prop. 1999/2000:140 s. 218 f. följande. Vad det handlar om är införandet av regler där intresset av konkurrens så långt möj- ligt kan förenas med intresset av tillgång till taxiservice på orter främst i glesbygd där förutsättningarna för konkurrens är svag. Det finns därtill ett behov av klarhet om vilka regler som näringen har att följa. I , till skillnad från i de allra flesta medlemsstaterna i EU, är taximarknaden avreglerad. Där taximarknaderna är regle- rade får övergripande konkurrensregler mycket liten betydelse. I , där kon- kurrenslagen tillämpas till följd av att marknaden är avreglerad, motsvarar den materiella förbudsregeln i 6 § konkurrenslagen i huvudsak artikel 81.1 i EG-fördraget, med undantag för det samhandelsrekvisit som uppställs i artikel 81.1. Detta får till följd att 6 § konkurrenslagen gäller även samarbete på mycket lokala marknader i mindre tätbefolkade områden, om samarbetet kan anses märkbart konkurrensbe- gränsande. För de enskilda små företag det här uppenbarligen är fråga om torde stora svårig- heter föreligga att avgöra huruvida samarbetet är konkurrensbegränsande i kon- kurrenslagens mening. Enligt regeringens uppfattning är det av regional- och småföretagspolitiska skäl angeläget att taxiverksamhet i glesbygd och på mindre orter kan bedrivas inom ramen för ett regelsystem som tar hänsyn till att de särskilda förutsättningarna för sådan verksamhet under vissa förhållanden kräver samarbete om taxiservice skall kunna tillhandahållas. Även med beaktande av det pågående arbetet inom EU blir slutsatsen därför att Prop. 2004/05:117 övervägande skäl talar för att nu föreslå särskilda regler, av det nämnda slaget, på konkurrensrättens område för viss taxisamverkan. Reglerna om undantag för taxisamverkan torde mera sällan kunna beröra samhandeln inom EU. 10.6Regeringens överväganden i fråga om materiella skillnader mellan konkurrenslagen och EG-rätten Regeringens bedömning: Det finns inte skäl att ut- jämna de materiella skillnader som finns mellan konkurrenslagen och EG-rätten. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att invända mot utredningens bedömning. Advokatfirman har dock anfört att de av utredningen redovisade legalundantagen enligt advokatfirmans bedömning kommer att ha mycket liten effekt eftersom samhandelskriteriet tolkas vidsträckt. Undantagen kommer att få en mycket marginell betydelse, vilket kan vara mindre bra speciellt för skogsnäringens vidkommande och bör således möjligen behandlas på initiativ inom EU. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har i sitt tidigare delbetänkande Reformerad konkurrensövervakning (SOU 2003:73) kommit fram till att det i anledning av den s.k. moderniseringsreformen knappast krävs att alla skillnader mellan konkurrenslagen och EG-rätten tas bort. För det fall EG-rätten är tillämplig och de svenska konkurrensreglerna avviker från vad som gäller enligt artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget har EG-rätten företräde. Som regeringen har påpekat i flera tidigare lagstift- ningssammanhang är det viktigt med rättslikhet mellan EG-rätten och de svenska konkurrensreglerna. Utredningen har dock inte funnit skäl att föreslå ändringar på grund av moderniseringsreformen eller på någon annan grund i de avseenden där man konstaterat att materiella skillnader föreligger. Ingen av remissinstanserna har invänt mot utredningens be- dömning. Mot denna bakgrund och de bedömningar som ligger bakom de svenska reglerna, vilka är resultatet av ingående politiska överväganden och ställningstaganden, anser regeringen att det inte finns tillräckliga skäl att nu föreslå att de skillnader som finns mellan konkurrenslagen och EG-rätten skall utjämnas. Rättsutvecklingen inom EG-rätten måste dock följas, särskilt som förordning 1/2003 har tillämpats under mindre än . 11 Konsekvenser av förslagen Regeringen föreslår att kretsen av skadeståndsberättigade enligt kon- kurrenslagen vidgas så att den är begränsad till förutom företag avtalsparter. Regeringen föreslår vidare att konkurrenslagens skadeståndsregler nu uttryckligen görs tillämpliga vid överträdelser av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Vidare föreslås att preskriptionstiden ändras från fem till . Dessa förslag kan förmodas öka antalet skadeståndsfordringar enligt konkurrenslagen. I vilken utsträckning de skadelidande i motsvarande mån kommer att hävda sin rätt till skadestånd och genom process är svårt att bedöma. Med de möjligheter som finns till grupptalan kan en viss ökning förväntas. föreslås få uttryckliga befogenheter att, efter dom- stols godkännande, göra undersökningar i bostäder och andra utrymmen som nyttjas av styrelseledamöter och anställda hos det företag som är föremål för utredning om överträdelse av förbudsreglerna i konkurrens- lagen eller artiklarna 81 eller 82 i EG-fördraget. Detta förslag påverkar undersökningar men torde inte medföra något nämn- värt behov av resursförstärkning. Det kan även komma att innebära en något ökad arbetsbörda för i de fall Kon- kurrensverket begär handräckning av myndigheten. Regeringens förslag torde inte medföra ökade administrativa kostnader av betydelse för företagen. är alltid behörig att pröva skadeståndsmål enligt konkurrenslagen. Om processbenägenheten förändras genom regeringens förslag kan därför resursbehovet hos särskilt den tingsrätten påverkas. skall även pröva ansökningar om undersökning i privata utrymmen. De allmänna domstolarnas behov torde dock inte påverkas generellt i någon nämnvärd omfattning. Mark- nadsdomstolen torde inte påverkas nämnvärt av regeringens förslag. Eventuella merkostnader för statliga myndigheter anser regeringen bör kunna finansieras inom befintliga ramar. Allmänt syftar förslagen till att öka den effektiva konkurrensen. I den utsträckning syftet förverkligas leder detta till samhällsekonomiska och konsumentpolitiska vinster. 12.1Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) Konkurrensskadeavgiften får fastställas till ett lägre belopp än vad som bort ske med tillämpning av 28 §, 1.om företaget i väsentlig mån har underlättat utredningen av den egna eller andras medverkan i överträdelsen, eller 2.om det föreligger andra särskilda skäl som hänför sig till före- taget. Har ett företag i högst väsentlig mån underlättat en utredning som avses i första stycket 1, får avgiften efterges även i annat fall än som anges i 28 b §. Konkurrensskadeavgiften får fastställas till ett högre belopp än vad som bort ske med tillämpning av 28 §, om företaget har överträtt förbud enligt denna lag eller i artikel 81 eller 82 i EG-för- draget. I paragrafen föreskrivs vilka omständigheter hänförliga till företaget som kan beaktas när konkurrensskadeavgiften bestäms. Första stycket be- skriver de förhållanden som medför att konkurrensskadeavgiften skall sättas lägre än annars. Andra stycket beskriver när avgiften helt kan efterges. Dessa stycken har inte ändrats. I tredje stycket anges vad som kan medföra att konkurrensskadeavgiften sätts högre än som skulle följa av bestämmelsen i 28 § konkurrenslagen. Stycket har ändrats, se avsnitt 9.4, så att företaget kan åläggas en högre avgift inte bara om företaget har överträtt konkurrenslagen, utan även om det har överträtt artikel 81 eller 82 i EG-fördraget förut. Därmed upprätthålls den i andra lagstiftningssammanhang understrukna önskvärda parallelliteten mellan svensk rätt och EG-rätt. Detta innebär att en överträdelse enligt dessa artiklar kan beaktas vid bestämmande av sanktionen för överträdelse av förbuden i konkurrenslagen. Bestämmelsen gör det möjligt för domstolen att beakta en överträdelse också om lagföringen har skett utanför . Om ett företag uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder förbuden i 6 eller 19 § eller i artikel 81 eller 82 i EG-fördraget, skall företaget ersätta den skada som därigenom uppkommer. Rätten till sådan ersättning faller bort, om talan inte väcks från det att skadan uppkom. är alltid behörig att pröva frågor om skade- stånd enligt denna paragraf. Enligt paragrafen kan ett företag som uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder de konkurrensrättsliga förbudsreglerna bli skadeståndsskyldigt för de skador överträdelsen därigenom orsakar. Första stycket har ändrats så att den skadeståndsberättigade kretsen har vidgats. Det har skett genom att begränsningen av rätten till skadestånd för ett annat företag eller en avtalspart har tagits bort. Detta innebär att inte bara företag eller avtalsparter i fortsättningen kan begära skadestånd, utan även andra som annars inte utgjorde vare sig företag eller avtals- part. Frågan har behandlats i avsnitt 6.2. Vidare har bestämmelsen ut- sträckts till att omfatta även överträdelser av artiklarna 81 och 82 i EG- fördraget, se avsnitt 6.4. Andra stycket har ändrats så att preskriptionstiden är i stället . I övrigt är bestämmelsen oförändrad. Ett beslut enligt 47 § får avse även ett annat företag än det som är föremål för utredning. Beslutet får också avse bostäder och andra utrymmen som nyttjas av styrelseledamöter och anställda i det företag som är föremål för utredning. Ett beslut enligt första eller andra stycket får meddelas bara om 1.vad som föreskrivs i 47 § första stycket 1 och 3 är uppfyllt,