prop · GT0335 · 2005-10-25 00:00:00 — Det material som journalen innehåller tillgodoser i stor ut- sträckning domstolens behov av utredning. Yttrande från Kriminalvårds- styrelsen skall därför alltid inhämtas om det inte är uppenbart obehövligt. Material som i övrigt kan bli aktuellt att begära in är t.ex. brottmålsak- ter, läkarintyg och utlåtande om risken för återfall i brott (se vidare om detta nedan). Utdrag ur belastningsregistret bör regelmässigt inhämtas innan ärendet avgörs. Vidare kan det, om det har beslutats om utvisning, finnas skäl att inhämta yttrande från angående eventu- ella hinder mot verkställighet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.3. Första stycket innebär att dom- stolen får inhämta en utredning med utlåtande om risken för att den dömde återfaller i brottslighet. Frågan om vilka riskinstrument eller and- ra tester som skall ligga till grund för utlåtandet och på vilket sätt utred- ningen skall genomföras är en fråga för ansvarig myndighet. Det är emel- lertid väsentligt att det av utlåtandet framgår hur stor risken för återfall är, vilken typ av brottslighet som avses, vilka riskfaktorerna är och hur dessa kan motverkas. Finner domstolen att det står klart att bifall till en ansökan om omvand- ling inte kan komma i fråga, saknas som regel anledning att inhämta en utredning. Det kan också vara så att domstolen anser att övrigt material, t.ex. riskbedömningar utförda inom kriminalvården i kombination med att den dömde allvarligt misskött sig under verkställigheten, utgör ett tillräckligt underlag för att bedöma återfallsrisken. Vidare kan en utred- ning om återfallsrisk ha genomförts vid tidigare prövning och i en sådan situation är det inte alltid nödvändigt att förordna om en förnyad bedöm- ning. Den inhämtade utredningen utgör en del av underlaget för domstolens riskbedömning, jfr avsnitt 6.5 och 7.3, och domstolen bör eftersträva ett så fullständigt underlag som möjligt. I förekommande fall kan det också bli aktuellt att inhämta yttrande från andra myndigheter, t.ex. Säkerhets- polisen. Av andra stycket framgår att domstolen inte får besluta om omvand- ling av livstidsstraffet utan att en utredning som avses i första stycket har inhämtats. En utredning behöver dock inte inhämtas om det framstår som uppenbart obehövligt. Exempel på en sådan situation kan vara att det av tidigare riskbedömningar och annan utredning som gjorts under verkstäl- lighetstiden framgår att någon beaktansvärd risk för återfall inte förelig- ger. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.4. Paragrafen innehåller en sek- retessbrytande bestämmelse som syftar till att säkerställa att den myndig- het som ansvarar för genomförandet av en sådan utredning som avses i 10 § kan erhålla de uppgifter som behövs. Frågan om handläggningen vid domstol har behandlats i avsnitt 7.3. Handläggningen av ärenden enligt är skriftlig. Enligt paragrafen skall den dömde ges tillfälle att höras muntligen in- Prop. 2005/06:35 för rätten, om han eller hon begär det. En sådan begäran bör tillgodoses om det inte är uppenbart obehövligt. Det kan t.ex. vara så att det i vissa fall vid en omprövning, som föreslås kunna ske tidigast efter ett tidigare avslagsbeslut, inte har tillkommit några nya omständigheter se- dan den senaste prövningen som utgör skäl för domstolen att frångå sin tidigare bedömning. Reglerna om handläggningen i hovrätten finns i 52 kap. rättegångsbal- ken. Behovet av att höra den dömde muntligen i hovrätten kan vara mindre om så skett vid tingsrätten. Av andra stycket framgår att part skall ges tillfälle att yttra sig över vad annan fört in i ärendet. Härav följer även att åklagaren skall ges till- fälle att yttra sig över vad den dömde säger under ett förhör inför rätten, vilket innebär att åklagaren skall kallas till ett sådant förhör. Detsamma gäller för när den har ansökt om omvandling och därför är part i ärendet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.3 och innebär att nämndemän skall delta när tingsrätten avgör en fråga om omvandling av fängelse på livstid. Vid annan handläggning av ärendet är tingsrätten domför med en lagfaren domare, se 1 kap. 3 § . Såvitt avser rättens sammansättning i hovrätten gäller bestämmelserna i 2 kap. 4 § rätte- gångsbalken. Bestämmelsen föreskriver att rättens avgörande sker genom beslut. En- ligt hänvisning i 30 kap. 10 § gäller vad som är före- skrivet i 2 och 7 §§ samma kapitel om dom även i fråga om slutligt be- slut. Eftersom ett ärende om omvandling av livstidsstraff avgörs utan huvudförhandling skall beslutet grundas på vad handlingarna innehåller och vad som i övrigt förekommit i ärendet. Rätten är således inte bunden av allmänna principer om omedelbarhet och muntlighet. Enligt nämnda 10 § gäller även vad som i 5 och 8 §§ är föreskrivet, om det behövs med hänsyn till frågans beskaffenhet. Av 5 § följer bl.a. att beslutet skall vara motiverat. 8 § innehåller vissa bestämmelser om utformningen av origi- nalet av rättens beslut. I fråga om de ärenden som avses torde frågans beskaffenhet regelmässigt vara sådan att 5 och 8 §§ skall tillämpas. Vid bifall till en ansökan skall ett lagakraftvunnet beslut om omvand- ling av livstidsstraff även expedieras till för registre- ring i belastningsregistret. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.3. I paragrafen anges att hand- läggningen skall ske enligt vad som i är föreskrivet om brottmål, om inte annat framgår av den nu föreslagna lagen. Härav följer bl.a. att bestämmelserna i om överklagande av rättens beslut blir tillämpliga. När ansöker om omvand- ling får styrelsen ställning som part i ärendet, vilket innebär att även sty- relsen kan överklaga ett beslut för den dömdes räkning. Förslaget till lag om ändring i Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.4. Förhandlingars offentlighet kan inskränkas, bl.a. med hänvisning till sekretess. Generellt gäller att en förhandling kan hållas inom stängda dörrar om det bedöms vara av syn- nerlig vikt att en uppgift, för vilken sekretess gäller, inte röjs. Därtill fö- reskrivs, i fråga om ett antal bestämmelser i sekretesslagen (1980:100), att ett förordnande om stängda dörrar kan grundas redan på det förhål- landet att dessa bestämmelser är tillämpliga. De bestämmelser som avses har det gemensamt att de i viss utsträckning är utformade med tanke på förhållandena vid domstol. De skäl som motiverar en särskild ordning i dessa fall gör sig också gällande i fråga om en förhandling enligt den föreslagna lagen om omvandling av fängelse på livstid. Ett tillägg har därför gjorts i bestämmelsen som innebär att en förhandling får hållas inom stängda dörrar om sekretessen gäller enligt 7 kap. 23 § sekretessla- gen. I nämnda bestämmelse införs regler om sekretess i omvandlings- ärenden (jfr nedan under 10.4). I övrigt har vissa språkliga justeringar gjorts av lagtexten. 10.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt Ändringarna i bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.1 och 7.3. Änd- ringen innebär att målsäganden skall tillfrågas dels om han eller hon vill bli underrättad om den intagne, eller , ansöker om omvandling av fängelse på livstid, dels om den intagne vistas utanför anstalt enligt den föreslagna 38 §, se nedan. Av en särskild övergångsbestämmelse framgår att äldre föreskrifter i 35 § fortfarande gäller i fråga om intagna som avtjänar straff vid lagens ikraftträdande. För det fall en målsägande begärt att bli underrättad i en- lighet med bestämmelsen i dess tidigare lydelse skall målsäganden till- frågas om han eller hon vill bli underrättad om en ansökan om omvand- ling enligt den föreslagna lagen och/eller en vistelse utanför anstalt i en- lighet med föreslagna 38 §, se nedan. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 7.3. Bestämmelsen mot- svarar vad som gäller för intagna när de vistas utanför anstalt i anledning av att de behöver hälso- och sjukvård. Beslut om övervakning eller sär- skilda föreskrifter meddelas av ansvarig kriminalvårdsmyndighet. Förslaget till lag om ändring av sekretesslagen Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.4. Vid prövning av omvandling av fängelse på livstid kan uppgifter om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden förekomma. Det kan röra sig om uppgifter som lämnas i samband med ansökan eller uppgifter som kommer fram under handläggningen i domstol, t.ex. vid genomförandet av en utredning om risken för återfall i brottslighet enligt 10 § i den föreslagna lagen om omvandling av fängelse på livstid. Avgränsningen av sekretessen regleras genom ett s.k. rakt kvalificerat skaderekvisit, dvs. för att en uppgift skall kunna hemlighållas krävs att det av någon särskild anledning kan antas att den som uppgiften rör eller någon som är närstående till den personen lider men om uppgiften röjs. Vilka uppgifter som skyddas av bestämmelsen får avgöras från fall till fall men som exempel kan nämnas uppgifter av klart känslig natur, t.ex. uppgifter om somatiska eller psykiska sjukdomar. Sekretessen gäller inte bara hos domstolen utan även hos de myndig- heter som bistår domstolen genom att t.ex. avge yttrande eller verkställa utredning i ärendet. Sekretess i fråga om uppgift i allmän handling gäller i högst . Sammanfattning av betänkandet (SOU 2002:26) Utredningen har haft i uppdrag att utarbeta förslag till en ny ordning för prövning av frigivning av livstidsdömda. En domstol, nämnd eller annat organ skall utifrån kriterier angivna i lag pröva om och när personer dömda till livstidsstraff skall friges. Den nya ordningen skall gälla vid sidan av och som ett komplement till regeringens benådningsrätt, vilken skall kvarstå. Utredningen skall även överväga om det nya systemet bör omfatta per- soner som dömts till långa fängelsestraff utomlands och fått verkställig- heten av straffet överförd till . avtjänar cirka 110 personer fängelse på livstid. I princip samtliga är dömda för mord. uppgick antalet till cirka 2025 personer. Ökningen därefter är således avsevärd och beror främst på dels att fler personer numera döms till livstidsstraff, dels att strafftiderna har blivit längre. Den enda möjligheten att bli frigiven från ett livstidsstraff har varit att regeringen beviljar nåd, normalt genom att tidsbestämma straf- fet. Tidsbestämningarna låg länge, med något undantag, . har livstidsstraffen tidsbestämts till . Det har riktats kritik mot att nåd är den enda möjligheten att bli frigi- ven från ett livstidsstraff. Vissa menar att det finns risk att politiska över- väganden då görs vid bedömningen. Att nådebesluten saknar motivering anses också som ett problem av både de dömda och kriminalvården, ef- tersom det då är svårt att veta vad som krävs för att benådas. Svårigheten att förutse hur långt straffet kommer att bli innebär också stora nackdelar för kriminalvården och den dömde när det gäller att planera en menings- full verkställighet. Kritik har också riktats mot livstidsstraffet som så- dant. I kapitel 2 redogörs för livstidsstraffet, nådeinstitutet och reglerna om villkorlig frigivning. Vidare behandlas gränsdragningen mellan mord och dråp samt straffmätningen vid mord. Kapitlet avslutas med ett avsnitt om och domar på området. I kapitel 3 redogörs bland annat för vad som gäller för verkställigheten av ett livstidsstraff och kapitel 4 beskriver verk- samhet. I kapitel 5 redovisas vilka riskbedömningar beträffande återfall i brott som sker enligt gällande rätt. Även delar av överväganden (SOU 2002:3) om bland annat riskbedömningar redovisas. Kapitel 6 innehåller en redovisning av internationella förhållanden och i kapitel 7 beskrivs vad som gäller för överförande av verkställigheten för personer som utomlands dömts till långa fängelsestraff. Utredningens överväganden och förslag Utredningen har haft som utgångspunkt för sitt arbete att livstidsdömda förr eller senare skall ha möjlighet att under givna förutsättningar bli fri- givna från sina straff, trots att livstidsstraffet per definition är livsvarigt. Livstidsstraffet och dess verkställighet är förknippade med flera pro- Som exempel kan nämnas svårigheten att planera en meningsfull Utredningens uppdrag kan ses som ett led i strävandena att komma till rätta med de problem som är förknippade med livstidsstraffet. Även om det ligger utanför utredningens uppdrag pekar utredningen in- ledningsvis på en annan möjlighet att lösa, eller i vart fall minska, pro- blemen kring livstidsstraffet. I princip samtliga som döms till fängelse på livstid döms för mord. Straffskalan för mord är fängelse eller på Utredningen menar att det bör övervägas om inte straffskalan för mord bör utvidgas så att det blir möjligt att döma till längre tidsbestämda straff än och på så sätt åstadkomma en mer nyanserad straffmät- Livstidsstraffet skulle då bli förbehållet de allra grövsta gärningar- na, vilket skulle begränsa antalet utdömda livstidsstraff väsentligt. För- och nackdelar med nuvarande system Det nuvarande systemet innebär att den enda frigivningsmöjligheten för livstidsdömda är att regeringen beviljar nåd. Den stora fördelen med nå- deinstitutet är att det är ett enkelt och relativt formlöst förfarande. met är emellertid enligt utredningen förknippat med flera nackdelar. Bland annat är nådebesluten inte motiverade, vilket innebär svårigheter för både den dömde och kriminalvården att förutse vad som krävs för att straffet skall tidsbestämmas. Det finns också en risk att politiska intres- sen kan komma att vägas in i bedömningen om och i så fall när en livs- tidsdömd skall friges. Avsikten med den reform som utredningen föreslår är dock inte att avskaffa möjligheten till frigivning genom nåd. stitutet skall även fortsättningsvis kunna tillämpas för livstidsdömda. Ett system med frigivningsprövning för livstidsdömda Enligt utredningens bedömning finns det inga konstitutionella hinder mot att i lag föreskriva att ett annat organ än regeringen tidsbestämmer livs- tidsstraffet eller på annat sätt prövar frågan om frigivning av livstids- Ett nytt system för frigivningsprövning för livstidsdömda skall vara inriktat på att förbättra förutsebarheten för kriminalvården och de En annan grundläggande målsättning skall vara att genom syste- mets utformning stärka de livstidsdömdas rättssäkerhet. skall dock inte ändra det förhållandet att straffet skall vara per definition Frigivningsprövningen för livstidsdömda skall enligt utredningen inte leda till en tidsbestämning av straffet, utan i stället till att en tidpunkt fastställs för en villkorlig frigivning. Prövningen skall baseras på fakulta- tiva regler och utformas som ett system med villkorlig frigivning grun- dad på förhållandena i det enskilda fallet. skall således bestämmas efter en prövning i varje enskilt fall. tidsdömda skall dock ha rätt till frigivningsprövning. som styr förfarandet skall därför i största möjliga utsträckning vara obli- Det som skall göra systemet fakultativt är att det skall ställas upp ett antal kriterier för frigivningsprövningen. Vilka kriterier bör beaktas vid frigivningsprövningen? För att förbättra förutsebarheten för de livstidsdömda och kriminalvården skall enligt utredningens mening de kriterier som skall beaktas vid fri- givningsprövningen så tydligt som möjligt regleras i lag. Den dömdes skötsamhet och utveckling skall utgö- ra ett kriterium som skall beaktas vid frigivningsprövningen. en menar att ett skötsamhetskriterium kan verka motiverande för den Med utveckling avses inte i första hand utvecklingen på det per- sonliga planet, utan främst den dömdes villighet att medverka vid ge- nomförandet av den verkställighetsplan som har utarbetats för honom. så sätt kan den livstidsdömde i viss utsträckning själv påverka tidpunkten för den villkorliga frigivningen genom att använda verkställighetstiden på ett meningsfullt sätt. Utredningen understryker i detta sammanhang att det är av stor vikt att kriminalvården kan tillhandahålla programverk- samhet och andra åtgärder som kan främja den dömdes utveckling. Vidare skall den livstidsdömdes medverkan till att skapa goda frigiv- ningsförhållanden beaktas vid prövningen. Med ett sådant kriterium kan det verka motiverande för den dömde att medverka till att skapa så goda förhållanden som möjligt inför frigivningen. Det kan också verka moti- verande för kriminalvården att söka åstadkomma en god frigivningssitua- Att frigivningssituationen skall beaktas särskilt bör också påverka övriga aktuella myndigheter och samhällsinrättningar att i samarbete med kriminalvården och den dömde ordna goda frigivningsförhållanden. redningen betonar vikten av samarbete så att den dömde får det stöd och den hjälp som han har rätt till. Syftet med ett kriterium som avser risken för återfall i brott är att skydda eventuella framtida brottsoffer och samhället från att den dömde begår ytterligare brott. Det är förenat med svåra etiska överväganden att ta ställning till i vilken utsträckning det kan vara rätt att hålla en person frihetsberövad i enbart preventivt syfte. Risken för återfall kan vara för- änderlig och inte uttryck enbart för individens egenskaper utan också för omständigheter i individens omgivning. Risken för återfall i brott beaktas i flera olika sammanhang, bland annat i det system med särskild utskrivningsprövning som gäller för psy- kiskt störda lagöverträdare som har dömts till rättspsykiatrisk vård för- enad med sådan prövning. Återfallsrisken beaktas också för livs- tidsdömda i samband med handläggningen av nådeärenden. till samhällsskyddsintresset menar utredningen därför att risken för åter- fall i brott skall beaktas vid frigivningsprövningen. Det skall enligt ut- redningens mening vara fråga om risk för kvalificerad, allvarlig brotts- De brott som särskilt skall beaktas i sammanhanget är allvarliga brott som riktar sig mot eller medför fara för annans liv eller hälsa. re skall själva risken vara kvalificerad. I detta sammanhang betonas vik- ten av att kriminalvården vidtar konkreta åtgärder för att minska åter- fallsrisken, s.k. riskhantering. Det är enligt utredningen väsentligt för rättssäkerheten att de riskbe- dömningar som görs inför en frigivningsprövning är av hög kvalitet. Ut- redningen menar också att det är lämpligt att riskbedömningarna inför frigivningsprövningen inte utförs av kriminalvården utan av någon utom- stående. Utredningen föreslår därför att skall ha ansvar för riskbedömningarna. Att har ansvaret också för att de metoder som används är vetenskapligt utprovade och relevanta, att bedömningarna blir enhetliga samt att det inte kommer in ekonomiska intressen. Det begångna brottet och omständigheterna kring detta skall också be- aktas. Det främsta skälet till detta är att systemet annars kan komma att uppfattas som orättvist. Även den omständigheten att domstolarna vid mord har mycket små straffmätningsmöjligheter talar för att så skall ske. Utredningen har övervägt att låta domstolarna i samband med domen på livstidsstraff ange en minsta tid av straffet som måste verkställas innan en frigivningsprövning får ske. Ett sådant system innebär emellertid en stor risk att livstidsstraffet både av den dömde och av allmänheten kom- mer att uppfattas som ett tidsbestämt straff. Vidare skulle det i ett sådant system erfordras en omfattande övergångsreglering. Vad gäller brottets betydelse för frigivningstidpunkten föreslår utred- ningen i stället att det är först i samband med frigivningsprövningen som detta skall beaktas. Det viktigaste skälet för detta är intresset av att livs- tidsstraffet bör bestå som ett per definition tidsobestämt straff. Pröv- ningsorganet skall som underlag för sin prövning ha den ursprungliga domen och bör därigenom kunna utföra en straffmätning som tillgodoser de rättssäkerhetskrav som måste ställas. Det blir således inte fråga om att vid prövningen, som naturligtvis sker efter brottstillfället, ta in ytterligare utredning och bevisning som rör själva gärningen och om- ständigheterna kring denna. Prövningsorganet bör ha goda möjligheter att utveckla en enhetlig straffmätningspraxis, vilket stärker rättssäkerheten för den dömde. Eftersom det begångna brottets svårhet skall beaktas vid frigivnings- prövningen, är det enligt utredningen självklart att också den tid som har avtjänats, strafftiden, skall ingå som ett kriterium i frigivningsprövning- en. Någon lagstadgad längsta tid för avtjänandet av ett livstidsstraff skall inte uppställas, eftersom straffet då skulle förlora sin karaktär av tidsobe- stämdhet. Några ytterligare särskilda kriterier skall enligt utredningen inte upp- ställas. Däremot skall prövningsorganet ha möjlighet att utöver de ut- tryckligen angivna kriterierna beakta andra omständigheter, t.ex. att den dömde skall utvisas efter straffavtjänandet. Prövningsorganet skall vid frigivningsprövningen göra en helhetsbe- dömning i det enskilda fallet. Med hänsyn till de mycket begränsade möjligheterna till differentiering av strafftiderna vid mord, är det dock både ofrånkomligt och självklart att det är det begångna brottets svårhet i förhållande till den tid som den dömde har avtjänat som får en helt domi- nerande betydelse vid prövningen. På så sätt blir livstidsstraffet mer an- passat till straffsystemet i övrigt. Ju den dömde har avtjänat, desto tyngre bör tidskriteriet väga i förhållande till övriga kriterier. Utredningens förslag innebär att en livstidsdömd, när som enligt prövningsorganets mening svarar mot det begångna brottets svårhet har avtjänats, kan komma i fråga för villkorlig frigivning. Om inte heller nå- got annat kriterium talar emot detta, skall han då också friges. däremot andra förhållanden tala mot en frigivning, skall frihetsberövan- Någon betydande förlängning av anstaltstiden på grund av frigivningsförhållandena eller på grund av bristande skötsamhet eller utveckling är dock inte avsedd. Om det däremot finns en påtaglig och tämligen säkerställd risk för återfall i allvarlig brottslig- het, kan anstaltstiden förlängas i mer väsentlig utsträckning. senare skall dock alla livstidsdömda friges. I detta sammanhang bör vik- ten av riskhantering framhållas, dvs. att kriminalvården, eventuellt i sam- arbete med andra samhällsinrättningar, sätter in den behandling eller de andra åtgärder som kan behövas för att minska riskerna för att den döm- de återfaller i brott. Någon förlängning av de anstaltstider som följer av nu rådande nådepraxis är inte avsedd. Vilket organ skall pröva frågan om frigivning av livstidsdömda? Utredningen har övervägt att inrätta ett nytt organ för frigivningspröv- ningen för livstidsdömda, men kommit fram till att prövningen bör utfö- ras av en redan existerande nämnd eller domstol. De alternativ som har övervägts är , allmän förvaltningsdomstol och Med hänsyn främst till behovet av straffrättslig kompetens föreslås att ärenden rörande villkorlig frigivning av livstidsdömda skall prövas av Eftersom besluten skall kunna överklagas, bör pröv- ningen ske på tingsrätts nivå. Med hänsyn till att det är fråga om ett litet antal ärenden och att det är viktigt att rättstillämpningen blir enhet- lig, föreslås handläggningen koncentrerad till en domstol, nämligen Vid valet av tidpunkt för frigivningsprövningen har utredningen utgått från nuvarande nådepraxis och att den dömde skall ha god tid, normalt , för utslussning i samhället. Utredningen har också beaktat att det längsta tidsbestämda straff som kan utdömas är . frigivningsprövningen skall därför äga rum när den dömde har avtjänat Om det då inte beslutas att den dömde skall vill- korligt friges, skall omprövning av frågan ske kontinuerligt efter lagakraftvunnet tidigare beslut. Utredningens förslag innebär att det i lagstiftningen om frigivningspröv- ning för livstidsdömda behövs vissa särskilda regler om förfarandet vid I övrigt blir lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärende- lagen) tillämplig. Tingsrätten skall vid frigivningsprövningen bestå av en lagfaren doma- re och nämnd, dvs. samma sammansättning som i brottmål. terna skall den sammansättning som anges i ärendelagen gälla. skall anmäla till prövningsorganet när det är dags