prop · GS0362 · 2005-03-01 00:00:00 — Anställda i företag som bedrivs som statliga och kommunala verk eller som kommunala bolag lyder under tryckfrihetsförordningens och sekre- tesslagens bestämmelser. Detta innebär att som särskild åklagare får väcka åtal enligt 6 § lagen (1986:765) med instruk- tion för ombudsmän mot befattningshavare som åsidosätter tjänsteåligganden. För anställda i statliga verk gäller också att en arbets- tagare, som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen, får meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse enligt 14 § lagen (1994:260) om offentlig anställning. För anställda i privata och statliga företag gäller däremot inte tryckfri- hetsförordningens och sekretesslagens bestämmelser och några motsva- rande sanktionsregler finns därför inte. Regeringen bedömer att det inte är nödvändigt att införa sådana regler för att uppfylla direktivets krav. Anledningen till detta är följande. kan ingripa mot ett företag som röjer kommersiellt fördelaktiga uppgifter till t.ex. närstående företag som bedriver handel med naturgas. Detta eftersom de företag som äger naturgasledningar innehar en monopolställning och att ett sådant informationsutbyte kan utgöra ett missbruk av dominerade ställning enligt bestämmelserna i 19 § i konkurrenslagen (1993:20). Av 22 § kon- kurrenslagen framgår att får ålägga ett företag att upp- höra med en sådan överträdelse. Verket kan också enligt 26 § konkur- renslagen väcka talan vid om särskild konkurrens- skadeavgift mot företag som uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder förbudet i 19 § konkurrenslagen. Om verket inte väljer att väcka talan eller ålägga ett företag att upphöra med en sådan överträdelse kan även ett företag som berörs av överträdelsen, genom en subsidiär talerätt, väcka talan vid enligt bestämmelserna i 23 § andra stycket konkurrenslagen. Behörig myndighet vid gränsöverskridande tvister Enligt artikel 25 tionde punkten skall, vid gränsöverskridande tvister, den beslutande tillsynsmyndigheten vara den som är behörig med avseende på den systemansvarige som vägrar utnyttjande av eller tillträde till systemet. Direkta bestämmelser med denna innebörd saknas i den svenska natur- gaslagstiftningen. En svensk myndighet har dock inte jurisdiktion och således inte heller tillsynsansvar över utländsk lagstiftning och de företag som verkar utanför . På samma sätt har inte heller utländska till- synsmyndigheter jurisdiktion över den svenska naturgaslagstiftningen och kan därför inte heller ha tillsynsansvar över verksamhet i . Den behöriga myndigheten vid gränsöverskridande tvister kommer där- för i förekommande fall alltid vara den myndighet i det land där en systemansvarig vägrar utnyttjande eller tillträde till systemet. Bestäm- melsen kräver därför ingen lagstiftningsåtgärd. Klagomål till tillsynsmyndighet skall inte påverka rätten att överklaga Enligt artikel 25 elfte punkten skall klagomål enligt punkterna 5 och 6 inte påverka rätten att överklaga enligt gemenskapslagstiftningen och den nationella lagstiftningen. Den svenska naturgaslagstiftningen innehåller inga bestämmelser som påverkar rätten att överklaga enligt gemenskapslagstiftningen. Någon lagstiftningsåtgärd behövs därför inte i denna del. Enligt artikel 25 tolfte punkten skall de nationella tillsynsmyndigheterna bidra till att utveckla den inre marknaden för naturgas och skapa likvär- diga förutsättningar genom ett öppet samarbete med varandra och kom- missionen. Enligt förordningen (2004:1200) med instruktion för Statens energi- myndighet har bl.a. de uppgifter som avses i artikel 25.12. Denna fråga behandlas även i avsnitt 32. Regeringens bedömning: Direktivets slutbestämmelser föranleder ingen särskild lagstiftningsåtgärd. Kapitel VII, slutbestämmelser, innehåller artiklarna . Skyddsåtgärder vid kris eller liknande Enligt artikel 26 första punkten får en medlemsstat, i händelse av en plötslig kris på energimarknaden eller om personers, anordningars eller anläggningars fysiska trygghet eller säkerhet hotas, eller om ett systems integritet hotas, vidta tillfälliga skyddsåtgärder. I punkterna två och tre anges hur omfattande åtgärderna får vara samt hur medlemsstaterna skall förfara om sådana åtgärder vidtas. Den svenska naturgaslagstiftningen innehåller inte några sådana Sådana bestämmelser är inte heller nödvändiga för att Undantag för s.k. take-or-pay-åtaganden Direktivets artikel 27 innehåller bestämmelser om undantag för s.k. take- Artikeln innehåller bestämmelser som avser såväl för- utsättningarna för att bevilja undantag som bestämmelser avseende förfa- randet för att få sådana undantag beviljade. Artikeln överensstämmer med artikel 25 i det äldre naturgasmarknads- direktivet (direktiv /30/EG). Vid genomförandet av direktiv /30/EG infördes i 3 kap. 3 § naturgaslagen bestämmelser som reglerar möjlig- heten till undantag tredje parts rätt till tillträde till ledningen. undantag kan beviljas om innehavaren av en naturgasledning i avtal om köp av naturgas har gjort inköpsåtaganden och om naturgasföretaget får, eller kan antas få, allvarliga ekonomiska och finansiella svårigheter på grund av långsiktiga åtaganden som har godkänts i ett eller flera avtal om köp av naturgas. De svenska undantagsbestämmelserna i 3 kap. 3 § naturgaslagen över- ensstämmer med bestämmelserna i artikel 27. Artikeln kräver därför inte någon lagstiftningsåtgärd. En annan fråga är om eventuella kommande krav på juridisk åtskillnad mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet gör det möjligt att ha kvar denna bestämmelse. Den frågan behandlas vidare i avsnitt 29. Undantag för framväxande och enskilda marknader Direktivets artikel 28 innehåller bestämmelser om framväxande och enskilda marknader. Bestämmelserna gör det möjligt för en medlemsstat att få undantag från vissa av direktivets bestämmelser. I första punkten finns en sådan undantagsbestämmelse som gäller de medlemsstater som inte är direkt anslutna till det sammanlänkade systemet. är direkt anslutet till det sammanlänkade systemet i . Bestämmelsen är därför inte tillämplig i . I andra och tredje punkterna finns undantagsbestämmelser som gäller medlemsstater som uppfyller villkoren att betraktas som en framväxande marknad. En framväxande marknad är enligt definitionen i artikel 2.31 en medlemsstat i vilken den första kommersiella leveransen enligt det första långsiktiga avtalet för naturgasleveranser genomfördes än . uppfyller inte detta krav varför bestämmel- serna inte är tillämpliga för svensk del. I fjärde, femte och sjunde punkterna finns bestämmelser som reglerar framväxande regioner. Om genomförandet av direktivet kan orsaka all- varliga problem inom ett visst geografiskt område kan, enligt fjärde punkten, medlemsstaterna hos kommissionen ansöka om undantag från vissa bestämmelser i direktivet. Femte punkten anger de kriterier som skall beaktas då kommissionen prövar en ansökan om undantag. Den sjunde punkten riktar sig till kommissionen. Det svenska naturgassyste- met sträcker sig från utanför , där gasen tas emot i en mottagningsstation. Från denna station fortsätter stamledningen längs till . Från olika punkter på stamledningen går grenledningar till de samhällen där gasen distribueras. Om det svenska naturgasnätet byggs ut till nya regioner omfattas av bestämmelserna i artikel 28.46 och kan då ansöka om undantag från vissa bestämmelser i direktivet. Det krävs ingen lagstiftningsåtgärd för att genomföra direktivet i denna del. De sjätte och åttonde punkterna riktar sig till respektive och är alltså inte tillämpliga för svensk del. Direktivets artikel 29 innehåller bestämmelser om granskningsförfa- rande. Enligt artikel 31.3 skall kommissionen lägga fram en detaljerad rapport för och rådet om framstegen när det gäller att skapa en inre marknad för gas. Om kommis- sionen i den rapporten drar slutsatsen att vissa skyldigheter som företag åläggs i enlighet med gasmarknadsdirektivet inte står i proportion till det mål som eftersträvas får medlemsstaten av kommissionen anhålla om befrielse från kravet i fråga. Artikeln innehåller också bestämmelser om förfarandet vid en sådan begäran. Artikel 30 innehåller bestämmelser om att kommissionen skall biträdas av en kommitté och att denna kommitté själv skall anta sin arbetsord- ning. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 3 och 7 i beslut /468/EG tillämpas, med beaktande av artikel 8 i beslutet. Artikel 31 innehåller bestämmelser om rapportering. Bestämmelsen riktar sig till kommissionen. Av artikeln framgår att kommissionen skall övervaka och se över tillämpningen av gasmarknadsdirektivet och lämna en omfattande rapportering i anledning av detta på ett i artikeln närmare angivet sätt. Artikel 32 innehåller bestämmelser om upphävande. Av den första punkten framgår att direktiv /296/EEG skall upphöra att gälla . Avtal som slutits i enlighet med artikel 3.1 i det ovan nämnda direktivet skall dock fortsätta att gälla och genomföras i enlighet med det direktivet. Av den andra punkten framgår att direktiv /30/EG skall upphöra att gälla utan att det påverkar medlemsstaternas förpliktelser när det gäller tidsfrister för införlivande och implementering av nämnda direktiv. Hänvisningar till direktiv /30/EG skall anses som hänvisningar till detta direktiv och skall läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga B. Artikel 33 innehåller bestämmelser om genomförande. Av den första punkten framgår att medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . Vidare framgår att medlemsstaterna genast skall underrätta kom- missionen om detta. Av den andra punkten framgår att medlemsstaterna får skjuta upp genomförandet av artikel 13.1 (åtskillnad av den system- ansvariga för distributionssystemet) utan att det påverkar tillämpningen av de krav som ställs i 13.2. I den tredje punkten anges hur medlemssta- terna skall förfara när de antar bestämmelserna i direktivet. Artiklarna 34 och 35 innehåller bestämmelser om ikraftträdande och om direktivets adressater. Några särskilda lagstiftningsåtgärder behövs inte till följd av de nu re- dovisade artiklarna. Regeringens förslag: Naturgaslagstiftningens tillämpningsområde ut- vidgas till att avse även kondenserad naturgas, biogas, gas från bio- massa och andra typer av gas, om det är tekniskt möjligt att använda dessa gaser i systemet för naturgas. El- och gasmarknadsutredningens förslag överensstämmer med re- geringens. Remissinstanserna: har konstaterat att det enligt direktivet inte bara skall vara tekniskt möjligt, utan även säkert att föra in dessa gaser i systemet och att myndigheten vid en eventuell konflikt kan komma att få pröva säkerheten i transporten. Enligt Energimyndigheten bör därför utredningens förslag ändras så att tillämpningsområdet stäm- mer överens med direktivets tillämpningsområde. förbund har anfört att biogas och gas från biomassa bör omfattas av naturgaslagen endast i de fall då det finns en anslutning för att föra in biogas i systemet för naturgas. Enligt är det oklart vad som i utredningens betänkande avses med formuleringen tek- niskt möjligt att föra in och använda dessa gaser i systemet för naturgas. Skälen för regeringens förslag: Enligt naturgasmarknadsdirektivet skall bestämmelserna om naturgas, inbegripet kondenserad naturgas (flytande naturgas), även omfatta biogas och gas från biomassa eller andra typer av gas, om det är tekniskt möjligt och säkert att föra in dessa gaser i och transportera dem genom systemet för naturgas. I en ledning för naturgas är det fullt möjligt att mata in och transportera andra gaser tillsammans med naturgas. I finns det t.ex. anläggningar för biogas som matar in biogas i naturgas- systemet i , och . Den gas som matas in i systemet måste hålla en viss kvalitet för att brännarna i kundernas anläggningar skall fungera på avsett vis. Det är därför viktigt att det finns bestämmel- ser som gör det möjligt för en innehavare av naturgasledning att ställa krav på kvaliteten på den gas som matas in i ledningen. Naturgaslagstiftningen innehåller endast bestämmelser om naturgasledningar, naturgaslager samt om handel med naturgas i vissa fall. Eftersom lagens bestämmelser inte är tillämpliga på kondense- rad naturgas, biogas eller gas från biomassa behöver tillämpningsområdet för reglerna utvidgas till att omfatta sådana gaser. För att säkerställa att en innehavare av en naturgasledning kan ställa krav på kvaliteten på den gas som matas in i ledningen måste det införas krav på att det skall vara tekniskt möjligt att föra in och använda dessa gaser i och transportera dem genom systemet för naturgas. Gaser som uppfyller kraven kommer då att kunna omfattas av naturgaslagstift- ningen. Det föreslagna kravet på att det skall vara tekniskt möjligt att föra in och använda gaserna i och transportera dem genom systemet för naturgas innebär att innehavaren av en naturgasledning har rätt att ställa krav på kvaliteten på den gas som skall matas in i ledningen. Om gasen inte har den kvalitet som krävs är den inte att betrakta som naturgas i naturgas- lagens mening och ledningsinnehavaren har därmed heller ingen skyl- dighet att överföra gasen i sitt ledningssystem. Att det är säkert att använda gaserna och transportera dem i ledningarna är ett sådant krav på kvaliteten som en innehavare av en naturgasledning har rätt att ställa. Om en gas på grund av dess tekniska kvalitet inte har de egenskaper som behövs för att gasen på ett säkert sätt kan transporteras genom systemet för naturgas, kan gasen inte anses uppfylla kravet på att det skall vara tekniskt möjligt att använda gasen i naturgassystemet. Det finns därför inget behov av att, som anfört, i ett särskilt rekvisit ange att gasen skall kunna transporteras på ett säkert sätt genom systemet för naturgas. Regeringens förslag: Krav på koncession för att bygga och använda en förgasningsanläggning som är ansluten till en koncessionspliktig Frågan om koncession prövas av regeringen. Straff införs för den som bygger eller använder en förgasnings- anläggning utan koncession där sådan behövs. El- och gasmarknadsutredningens förslag överensstämmer med re- Remissinstanserna: har tillstyrkt i den del som I övrigt har remissinstanserna inte kommenterat Skälen för regeringens förslag: Det förekommer två olika sätt att transportera naturgas över längre avstånd. Det ena sättet är att transpor- tera gasen i gasform genom ledningar. Det andra sättet är att transportera gasen med fartyg. ter sker i specialanpassade fraktfartyg, vanligtvis från produktionskällor När detta sker kyls gasen ner så att den blir flytande. transporteras sedan nedkyld och flytande i specialanpassade fraktfartyg från produktionskällorna till terminaler i land. På det sättet kan mycket större mängder gas transporteras än om den är i gasform. fartyg anländer till en hamn förs den flytande gasen direkt in i en särskild Där höjs temperaturen till normal nivå så att naturgasen återgår Gasen matas sedan in i naturgassystemet. Flytande naturgas importeras inte till och det finns inte heller några terminaler för återförgasning i landet eftersom det inte ansetts vara ekonomiskt bärkraftigt. därför inga bestämmelser om flytande naturgas eller om förgasningsan- Inom EU finns det dock ett flera sådana anläggningar. utanför EU finns anläggningar för flytande naturgas, bl.a. i . vändningen av flytande naturgas ökar utomlands och uppgår för närva- rande till av den totala naturgasanvändningen i . Nya anläggningar för flytande naturgas byggs i flera europeiska länder. Med hänsyn till att det finns anläggningar för flytande naturgas i vårt närområde är det inte främmande att sådana anläggningar kan komma att byggas även i . Ett viktigt argument för detta, förutom de rent ekonomiska aspekterna, är att en anläggning för flytande naturgas skulle stärka den svenska försörjningstryggheten. Detta eftersom vi för närva- rande endast har en punkt där naturgas matas in i det svenska systemet. avsnitt 14 föreslår regeringen att naturgaslagstiftningens tillämpnings- område skall utvidgas till att avse även flytande naturgas. uppkommer frågan om det också skall införas krav på koncession för att få uppföra och driva de förgasningsanläggningar som gör det möjligt att återförgasa den flytande naturgasen och mata in den i ledningsnätet. Till att börja med kan konstateras att det normalt krävs koncession för att bygga och använda en naturgasledning eller ett naturgaslager. kan en förgasningsanläggning på samma sätt som ledningar för natur- gas och naturgaslager komma i konflikt med andra intressen, t.ex. natur- och miljövård. En förgasningsanläggning kan också ha betydelse på andra områden, t.ex. för Försvarsmakten. Det är viktigt att skapa en från samhällssynpunkt ändamålsenlig infrastruktur. En förgasnings- anläggning bör inte få byggas på ett sådant sätt att tredje man tillfogas onödigt stor skada. Innehav och drift av en förgasningsanläggning med- för förpliktelser av olika slag. Det är därför viktigt att ägaren har de resurser som krävs för att bl.a. kunna garantera en framtida drift. Mot denna bakgrund bör det krävas koncession också för att uppföra och använda en förgasningsanläggning. I likhet med vad som gäller koncession för naturgasledningar och naturgaslager bör regeringen pröva frågor om koncession för förgas- ningsanläggningar. Det är lämpligt att även ärenden om koncession för förgasningsanläggningar bereds av en annan myndighet som utses av regeringen och som efter avslutad handläggning överlämnar ärendet till regeringen för beslut. Det bör noteras att enligt förslagen i denna proposition kommer en för- gasningsanläggning att omfattas av krav på koncession, om den ansluts till en koncessionspliktig naturgasledning. Enligt den föreslagna be- stämmelsen i 2 kap. 1 § naturgaslagen krävs inte koncession för en naturgasledning som är belägen efter en mät- och reglerstation. Detta innebär i praktiken att det inte krävs koncession för distributionsled- ningar. En förgasningsanläggning som ansluts till en ledning för distri- bution av naturgas kommer därför inte att omfattas av kravet på konces- sion. Samma förhållande som redovisas för förgasningsanläggningar gäller för naturgaslager. Att så är fallet är ett medvetet val, eftersom det endast är tekniskt möjligt att ansluta mindre anläggningar till distributionsnätet. Om man ändrar kraven på koncession för natur- gasledningar, t.ex. genom att införa krav på områdeskoncession för dis- tributionsledningar, måste det också beaktas att koncessionskraven för naturgaslager och förgasningsanläggningar kan komma att påverkas av ett sådant beslut. Det kan i detta sammanhang påpekas att även skyldigheterna såvitt gäller tillträde till förgasningsanläggningar och lager samt reglerna om tillsyn och tariffer m.m. är knutna till om anläggningen är koncessions- pliktig eller inte. Även detta förhållande måste beaktas om koncessions- kraven ändras. Straff för byggande av förgasningsanläggning utan koncession Det krävs i många fall koncession för att bygga och använda anlägg- ningar som ingår i landets infrastruktur. Som de mest närliggande ex- emplen kan nämnas elektriska starkströmsledningar, som kräver konces- sion enligt ellagen (1997:857), och naturgasledningar och naturgaslager, som kräver koncession enligt den nuvarande naturgaslagen (2000:599). Syftena med koncessionsprövningen är i dessa fall i stort sett desamma. Ett syfte är att endast anläggningar som är lämpliga från allmän syn- punkt bör byggas. Om det synsättet inte upprätthålls kan det leda till att landets infrastruktur får en olämplig uppbyggnad i form av exempelvis dubbel eller onödigt stor kapacitet inom vissa områden. Ett annat syfte är att endast den som är lämplig från allmän synpunkt att bedriva den verksamhet som är förknippad med den koncessionsplik- tiga anläggningen bör få göra detta. I detta ligger att ha de tekniska och ekonomiska resurser som krävs för verksamheten. Verksamhetsutövaren skall vidare ha såväl vilja som förmåga att följa de föreskrifter som gäller för verksamheten. Om verksamhetsutövaren brister i dessa hänseenden drabbas el- och gaskonsumenterna av problem som kan bli mycket all- varliga på grund av den stora betydelse som tillgång till el och gas har för konsumenterna. Detta framgår med stor tydlighet av den senaste tidens händelser på elmarknaden. Ett tredje viktigt syfte med koncessionsprövningen är att möjliggöra den prövning gentemot motstående intressen, främst natur- och kultur- intressena, som regleras i . Om denna prövning inte kommer till stånd kan dessa intressen åsamkas onödigt stor skada, vilket natur- ligtvis är allvarligt. Det är alltså riskerna för allvarliga skadeverkningar som har lett till att uppsåtligt eller oaktsamt byggande eller användande av dessa infra- strukturanläggningar utan koncession har straffbelagts. I detta lagstiftningsärende föreslås nu krav på koncession för byggande och användande av förgasningsanläggningar. De överväganden som redovisats ovan har samma relevans för förgasningsanläggningar. Det finns därmed ingen anledning att undanta byggande eller användande av en förgasningsanläggning utan koncession från den straffbestämmelse som redan finns i naturgaslagen. Straffbestämmelsen bör därför omfatta uppsåtligt eller oaktsamt byggande eller användande av en förgasnings- anläggning utan koncession. På motsvarande sätt som gäller enligt naturgaslagen, bör ansvar inte dömas ut i ringa fall eller om gärningen är straffbelagd enligt . Vidare bör den som har åsidosatt ett vitesföreläggande inte dömas till ansvar enligt lagen för en gärning som omfattas av föreläggandet. Regeringens förslag: Koncession får beviljas endast om förgasnings- anläggningen är lämplig från allmän synpunkt. Endast den som är lämplig att utöva en sådan verksamhet som avses med koncessionen får beviljas koncession. En koncession får inte meddelas i strid mot detaljplan eller områdesbestämmelser. Vid prövning av koncession skall vissa bestämmelser i tillämpas. Om koncession meddelas för en förgasningsanläggning, kan anläggningen därefter inte förbjudas med stöd av . El- och gasmarknadsutredningens förslag överensstämmer med re- geringens. Remissinstanserna: har tillstyrkt. Övriga remiss- instanser har inte kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt naturgaslagen får koncession endast beviljas om en naturgasledning är lämplig från allmän synpunkt. Samma krav på lämplighet gäller även för naturgaslager. är lämplig att utöva en sådan verksamhet som avses med koncessionen får beviljas koncession. En koncession får inte meddelas i strid mot de- taljplan eller områdesbestämmelser. Vid prövning av frågor om medde- lande av koncession skall bestämmelserna i 24 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § tillämpas. En miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om koncession. När det gäller förfarandet, kraven på miljökonsekvensbeskrivningen samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. . Meddelas koncession för en naturgasledning eller ett naturgaslager, kan ledningen eller lagret därefter inte förbjudas med stöd av . Samma bestämmelser som gäller för koncession för naturgasledning och naturgaslager bör gälla för förgasningsanläggningar. Regeringens förslag: Koncession för förgasningsanläggning får för- enas med villkor för att tillgodose krav på säkerhet, skydd för miljö-, natur- och kulturvärden och liknande omständigheter. En koncession får göras beroende av att sökanden ställer säkerhet för kostnaderna för återställning. En koncession får förenas med villkor att anläggningen skall vara färdigställd inom . El- och gasmarknadsutredningens förslag överensstämmer med re- geringens. Remissinstanserna: har tillstyrkt. Övriga remiss- instanser har inte kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt bestämmelserna i naturgas- lagen skall en koncession för en naturgasledning eller ett naturgaslager förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild rätt.