prop · GS0362 · 2005-03-01 00:00:00 — Varje över- föring kan ge upphov till elflöden även i länder där det inte förs el till eller tas ut el från deras elsystem. Detta kan vara fallet när det rör sig om transaktioner mellan två länder som inte gränsar till varandra, dvs. när "direktvägen" till konsumenten måste gå via överföringssystemet i ett tredje land. Beroende på de fysikaliska lagar som bestämmer hur elen "uppträder" i nätet, kan exportöverföringar också ofta ge upphov till fysiska flöden i länder som inte ingår i elens teoretiska direktväg. Sådana elflöden kallas ofta loop-flows eller parallel-flows. På en avreglerad, konkurrensutsatt marknad måste systemansvariga kompenseras för de kostnader som uppstår vid sådana elflöden. Annars skulle användarna av detta nät vara tvungna att stå för kostnaderna, trots det faktum att elflödena helt och hållet uppkommit beroende på mark- nadsaktörer som befinner sig i andra överföringssystemområden. Mot bakgrund av detta innehåller förordningen en kompensations- mekanism som baseras på följande tre delar. 1.Rätt till kompensation: Systemansvariga skall kompenseras för kostnader som uppkommer på grund av att gränsöverskridande flöden går via deras nät. 2.Regler för att fastställa de kostnader som uppkommer beroende på överföringar: Även om kompensation för sådana kostnader är nödvändig, måste man se till att denna motsvarar de faktiska kostnaderna. De kostnader som uppkommer vid sådana gränsöverskridande elflöden måste fastställas noggrant så att man undviker omotiverade vinster och orimliga överföringskostnader. För att systemet verkligen skall åter- spegla kostnaderna skall de fördelar som uppkommer tack vare överfö- ringarna också tas med i beräkningen, t.ex. när gränsöverskridande elflö- den bidrar till en allmän stabilisering av ett nationellt nät. 3.Lämpliga metoder för att finansiera kompensationen: I detta sam- manhang måste man beakta att överföringar orsakas av export och import av el. Bortsett från extremfall är det ännu inte tekniskt möjligt att fast- ställa om och i vilken utsträckning exportörer eller importörer ger upp- hov till överföringar. Därför innehåller förordningen ingen mekanism varigenom enskilda exportörer eller importörer hålls direkt ansvariga för överföringsflöden. I stället fastställs att de systemansvariga för över- föringssystem från vilka överföringarna utgår, eller de systemansvariga för överföringssystem där flödena slutar, skall betala kompensation. Kommissionen skall med regelbundna mellanrum fatta beslut om dessa kompensationer. Den svenska lagstiftningen på området innehåller inte någon egentlig reglering av ekonomisk kompensation mellan systemansvariga utöver den som nämns i avsnitt 11.3.4. är systemansvarig för det svenska överföringsnätet. är medlem i Operators (ETSO). Medlemmarna i ETSO tilläm- par en frivillig kompensationsmekanism. Ellagens regler syftar i första hand till att möjliggöra att hänsyn kan tas till kostnader med anledning av detta frivilliga samarbete vid bestämmandet av stam- nätstariffen. Artikel 4 Avgifter för tillträde till nät I artikel 4 anges principerna för hur nättariffer skall utformas. Tarifferna skall medge insyn, beakta behovet av nätsäkerhet och spegla de faktiska kostnaderna i den utsträckning som dessa kostnader motsva- ras av de kostnader som effektiva och strukturellt jämförbara nätoperatö- rer har. Tarifferna skall tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt. Tariff- erna får inte vara avståndsrelaterade. Nivån på nätavgifter bestäms av flera faktorer, exempelvis hur det nationella tariffsystemet är uppbyggt, principerna för kostnadsberäkning och givetvis särskiljande drag i de nationella näten. En viktig del i uppbyggnaden av nationella tariffsystem, när det rör sig om gränsöverskridande elhandel, är hur stor del av tariffen som läggs på produktion respektive hur stor del som läggs på förbrukning. Enligt för- ordningen skall därför nätkostnaderna huvudsakligen täckas genom avgifter på förbrukningen. En mindre del av de totala kostnader som nät- användarna skall betala kan tas ut som avgifter på produktionen. På så vis kan platsindikerande signaler ingå i tariffsystemet, vilket gör det möjligt att indikera vilka områden som är mest eller minst lämpade för nya produktionsanläggningar, beroende t.ex. på lokala skillnader i nätförluster och överbelastningar på nätet. I förordningen fastställs att nättarifferna skall vara utformade så att de innehåller dessa platsindike- rande signaler. I förordningen anges vidare att de betalningar och intäkter som upp- kommer genom kompensationsmekanismen för överföringar skall beak- tas när avgifterna fastställs. Under förutsättning att nättarifferna innehåller lämpliga och effektiva platsindikerande signaler skall de avgifter som tas ut av producenter och konsumenter för tillträde till nät tillämpas oberoende av elens destina- tions- respektive ursprungsländer på det sätt som dessa anges i det bak- omliggande handelsavtalet. Detta får inte påverka de avgifter för export och import som uppkommer från den hantering av överkapacitet som avses i artikel 6. Någon särskild avgift för enskild deklarerad eltransit får inte tas ut. De svenska bestämmelserna om nättariffer finns i 4 kap. ellagen. En- ligt huvudregeln skall nättariffer vara utformade så att nätkoncessions- havarens samlade intäkter från nätverksamheten är skäliga i förhållande till dels de objektiva förutsättningarna att bedriva nätverksamheten, dels nätkoncessionshavarens sätt att bedriva nätverksamheten. Nättariffer skall vara utformade på sakliga grunder. Ellagen innehåller särskilda regler för nättariffer för ledningar med en spänning om eller däröver (stamledningar). Vid skälighets- bedömningen av dessa tariffer skall de beräknade kostnaderna för den prestation som nätkoncessionshavaren är skyldig att utföra och nätkon- cessionshavarens sätt att utföra prestationen bedömas samlat för nätkon- cessionshavarens samtliga ledningar i landet med undantag för utlands- förbindelserna. Tariffen får utformas med hänsyn till var på nätkonces- sionshavarens ledningsnät en anslutningspunkt är belägen. Om nätkoncessionshavaren har systemansvaret för el skall den del av verksamheten som inte kan hänföras till en viss kund eller kundkategori anses ingå i nätverksamheten. Enligt ellagen gäller också att om en innehavare av nätkoncession för stamledning deltar i ett europeiskt samarbete som syftar till att utveckla och vidmakthålla en fungerande europeisk marknad för el, skall den verksamheten anses ingå i nätverksamheten. Denna bestämmelse torde inte omfatta den kompensationsmekanism som införs genom förord- ningen. Att man vid bestämmandet av stamnätstariffen skall ta hänsyn till resultatet av kompensationsmekanismen följer i stället direkt av artikel 4. Tarifferna skall utformas så att betald anslutningsavgift ger rätt att an- vända det elektriska nätet inom landet, med undantag för utlandsförbin- delserna. Regeringen får dock föreskriva att betald anslutningsavgift ger rätt att använda även utlandsförbindelserna till ett eller flera länder. Om så skett skall, i fråga om de utlandsförbindelser som omfattas av föreskriften, de beräknade kostnaderna för den prestation som nätkoncessionshavaren är skyldig att utföra och nätkoncessionshavarens sätt att utföra prestationen omfattas av den skälighetsbedömning som görs avseende nätkonces- sionshavarens samtliga ledningar i landet. Förordningens regler om avgifter för tillträde till nät torde innebära att några särskilda nätavgifter för import och export av el mellan medlems- staterna inte får tas ut förutsatt att de nationella överföringstarifferna in- nehåller lämpliga och effektiva platsindikerande signaler. Kostnader med anledning av de fysiska flöden av el som dessa affärer orsakar i över- föringssystemen skall i stället kompenseras mellan de systemansvariga och tas ut av producenter och konsumenter i den allmänna avgiften för tillträde till det nationella nätet. Regeringen har möjlighet att föreskriva att betald anslutningsavgift ger rätt att använda de utlandsförbindelser som förbinder det svenska stam- nätet med överföringssystem i andra medlemsstater. Sådana föreskrifter har redan utfärdats beträffande utlandsförbindelserna mellan , , och . Artikel 5 Upplysningar om sammanlänkningskapacitet Artikel 5 innehåller regler om utbyte av driftinformation mellan system- ansvariga, offentliggörande av driftsäkerhets- och planeringskriterier samt tillgänglig kapacitet och normerna för dess beräknande. Informationsutbyte och samarbete mellan systemansvariga är mycket viktigt. De systemansvariga måste i förväg veta vilka flöden de kan för- vänta på sina nät. Enligt förordningen (artikel 5.1) skall de systemansva- riga införa en mekanism för samordning och informationsutbyte. För att man skall kunna utnyttja den tillgängliga sammanlänknings- kapaciteten på ett optimalt sätt, måste information om denna göras till- gänglig för marknadsaktörerna. offentliggörs vinter- och sommarvärden för överföringskapaciteterna för sammanlänkningarna i det kontinentala . Kapaciteterna måste offentliggöras mer regelbundet för att man skall kunna utnyttja de tillgängliga kapaciteterna optimalt, helst vid flera till- fällen före den dag då transport skall ske, och därför finns krav på det i artikel 5.3. Vidare innehåller förordningen en skyldighet för de systemansvariga att offentliggöra sina säkerhetsnormer samt drifts- och planeringsnormer så att det råder full insyn i de metoder som de systemansvariga använder för att fastställa hur mycket ledig kapacitet som finns (artikel 5.2). Tillsynsmyndigheterna skall godkänna den allmänna plan för beräk- ning av den sammanlagda överföringskapaciteten och säkerhetsmargi- nalen för överföringen som skall offentliggöras. Som tidigare angetts i avsnittet om artikel 2 är nätmyndigheten utsedd att vara en sådan till- synsmyndighet som avses i artikel 23.1 i elmarknadsdirektivet och är således den myndighet som enligt förordningen skall godkänna den all- männa planen. Artikel 5 riktar sig till de systemansvariga för överföringsnäten. Den svenska ellagstiftningens regler om Svenska kraftnäts lämnande av information avser i huvudsak s.k. avräkningsinformation och berör inte de områden som regleras i artikel 5. uppfyller dock kraven i artikel 5 genom samarbetet med de övriga nordiska systemansvariga företagen, bl.a. i den gemensamma organisationen och den nordiska elbörsen, . I den svenska lagstiftningen finns inget krav på att Energi- myndigheten skall godkänna Svenska kraftnäts driftsäkerhetskriterier. Artikel 6 Hantering av överbelastning Artikel 6 innehåller allmänna principer om hantering av överbelastning. Överbelastning i näten skall åtgärdas genom icke-diskriminerande, marknadsbaserade lösningar som ger effektiva ekonomiska signaler till de berörda marknadsdeltagarna och de systemansvariga. Begränsning av handel skall undvikas och maximal kapacitet skall ställas till marknads- aktörernas förfogande. De marknadsaktörer som blivit tilldelade kapacitet men inte avser att nyttja den skall informera de systemansvariga om detta. Inkomster från tilldelning av sammanlänkning skall användas för att garantera den faktiska tillgängligheten hos den tilldelade kapaciteten eller till nätverksinvesteringar som bevarar eller ökar sammanlänknings- kapaciteten. Inkomsten kan användas som en inkomst som skall beaktas av tillsynsmyndigheterna när dessa godkänner metoderna för beräkning av tariffer eller för att bedöma huruvida tariffer bör ändras. Marknadsdeltagare som fått sig tilldelad kapacitet skall, med undantag för force majeure, kompenseras om denna skulle begränsas. I Svenska kraftnäts systemansvar ligger enligt ellagen det övergripande ansvaret för att elektriska anläggningar samverkar driftsäkert så att balans inom hela eller delar av landet kortsiktigt upprätthålls mellan produktion och förbrukning av el. Ellagen ger den systemansvariga myndigheten rätt att, i den utsträck- ning det behövs för att kunna utöva systemansvaret, beordra elprodu- center att, mot marknadsmässig ersättning, öka eller minska produktio- nen av el. Om systemansvaret inte kan utövas genom sådana åtgärder, får den systemansvariga myndigheten, i den utsträckning det behövs för att kunna utöva systemansvaret, beordra den som har nätkoncession att begränsa eller avbryta överföring av el till elanvändare. Några uttryckliga regler om hur begränsningar i överföringsnät skall hanteras finns dock inte i den svenska ellagstiftningen. Inte heller finns några särskilda regler om hur inkomster från denna hantering skall användas. tillämpar ett förfarande som kallas motköp eller mot- handel för att häva överföringsbegränsningar i stamnätet. Förfarandet kan kort sägas innebära att betalar producenter på ömse sidor om en begränsning för att dessa skall öka respektive minska sin el- produktion. Kostnaderna för detta förfarande finansieras genom stam- nätstariffen. Vid begränsningar i överföringen till andra länder tillämpas där så är möjligt så kallad marknadsdelning genom inrättandet av prisområden på den nordiska elbörsen. Detta system är ett effektivt och öppet sätt att hantera problemet med begränsad överföringskapacitet. Begränsningar av överföring till länder som inte omfattas av den nor- diska elbörsens verksamhet, och , regleras i första hand i avtal mellan och och i deras egenskap av innehavare av utlandsförbindelserna till och . Artikel 7 Nya sammanlänkningar Om vissa villkor är uppfyllda får enligt artikel 7 nya likströmslänkar på begäran undantas från bestämmelserna i artikel 6.6 (inkomster från kapa- citetsfördelning), artikel 20 (tillträde för tredje part) och artikel 23.2-23.4 (tillsyn över nättariffer) i elmarknadsdirektivet. Bestämmelsen kan i un- dantagsfall tillämpas på växelströmsförbindelser och väsentliga kapaci- tetsökningar i befintliga förbindelser. Det är tillsynsmyndigheten som får besluta om undantag. Medlems- staterna får emellertid föreskriva att när ett formellt beslut om undantag skall fattas tillsynsmyndigheterna skall överlämna ett yttrande till den berörda myndigheten i medlemsstaten. När undantag beviljas, skall det övervägas om villkor måste anges för undantagets varaktighet och för icke-diskriminerande tillträde till sam- manlänkningen. I samband med att ett undantag beviljas får den behöriga myndigheten godkänna eller fastställa reglerna eller mekanismerna för hantering och tilldelning av kapacitet. Beslutet om undantag skall anmälas till kommissionen av den behöriga myndigheten tillsammans med alla relevanta upplysningar om beslutet. Kommissionen får kräva att den berörda tillsynsmyndig- heten eller medlemsstaten ändrar eller återkallar beslutet att bevilja ett undantag. Nätkoncession för utlandsförbindelser meddelas enligt ellagen av re- geringen. En grundläggande regel i den svenska ellagstiftningen är att den som har nätkoncession är skyldig att på skäliga villkor överföra el för annans räkning. Den som är ansluten till en ledning har rätt att få el överförd på det nationella elsystemet, dvs. att mata in eller ta ut el. Betald nättariff i ger även tillträde till de utlandsförbindelser regeringen förordnat om. För tillträde till de övriga utlandsförbindelserna krävs ett särskilt medgivande av nätinnehavaren. Tillsynen över efterlevnaden av dessa bestämmelser utövas av nätmyndigheten (). Den svenska ellagstiftningen innehåller inga bestämmelser om indivi- duella undantag från dessa grundläggande bestämmelser. EG:s förordning innebär att sådana undantag är möjliga . Förordningens regler är allmänt hållna ramregler. Närmare bestämmelser skall fastställas genom riktlinjer som måste överensstämma med princi- perna i förordningen. Riktlinjerna kan antas och ändras av kommissionen efter handläggning i en föreskrivande kommitté som består av experter från medlemsstaterna och som inrättats i enlighet med rådets beslut 1999/468 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kom- missionens genomförandebefogenheter (kommittéförfarande) för att säkerställa att medlemsstaterna deltar i detta arbete. I fråga om det system för kompensation mellan systemansvariga som avses i artikel 3 skall riktlinjer antas för de exakta detaljerna i de metoder som används för att bestämma gränsöverskridande flöden och hur mycket el som exporteras och importeras, metoden för att fastställa de kostnader som uppkommer för att över- föra gränsöverskridande flöden, förfarandet för att fastställa vilka systemansvariga som måste betala kompensation för gränsöverskridande elflöden, detaljerna i det betalningsförfarande som skall följas inom systemet för kompensation mellan systemansvariga och fastställande av den första period då kompensation skall betalas efter det att förordningen trätt i kraft, samt deltagande från nationella system som är sammankopplade via likströmsledningar i systemet för kompensation mellan systemansvariga. I fråga om de nationella tariffsystem som avses i artikel 4 skall riktlinjer antas för harmoniseringen av de bakomliggande principerna för fastställande av nättariffer för producenter och konsumenter (belastning) som tillämpas inom ramen för nationella tariffsystem, bland annat för att sörja för lämpliga och effektiva harmoniserade platsindikerande signaler på europeisk nivå. Kommissionen skall vid behov ändra de riktlinjer om förvaltning och tilldelning av tillgänglig transferkapacitet i sammanlänkningar mellan nationella system som anges i förordningens bilaga, särskilt för att inklu- dera detaljerade riktlinjer för alla kapacitetstilldelningsmetoder som tillämpas i praktiken. I samband med sådana ändringar skall man vid behov fastställa sådana allmänna regler om minimikrav på säkerhet och driftsnormer för användning och drift av nätet som avses i artikel 5. Enligt artikel 9 skall tillsynsmyndigheterna säkerställa att förordningen och de riktlinjer som antagits med stöd av förordningen uppfylls när de utför sina uppgifter. För att uppfylla syftena med förordningen skall de samarbeta med varandra och med kommissionen. Artikel 10 Information och sekretess Enligt artikel 10 skall medlemsstaterna och tillsynsmyndigheterna på begäran förse Europeiska kommissionen med all information som behövs för det ändamål som avses i artikel 3.4 och artikel 8. Kommissionen behöver ha tillgång till information och uppgifter som är relevanta för antagandet av riktlinjer och för beslut om de kompensa- tionsbetalningar som skall göras för överföringar mellan systemansva- riga. Kommissionen skall också kunna få all nödvändig information direkt från de berörda företagen i de fall det är nödvändigt för att kom- missionen skall kunna uppfylla sina förpliktelser enligt förordningen. Vidare skall tillsynsmyndigheterna regelbundet lämna information om de kostnader som faktiskt uppkommit för de systemansvariga för över- föringsnäten samt lämna uppgifter och all relevant information som hör samman med de verkliga flödena hos de systemansvariga för överfö- ringsnäten och kostnaderna i nätet. Kommissionen får inte röja information som den fått med stöd av för- ordningen och som omfattas av tystnadsplikt. Artikel 11 Medlemsstaterna får besluta om mer detaljerade åtgärder Förordningen påverkar inte medlemsstaternas rätt att behålla eller införa åtgärder som innehåller mer detaljerade bestämmelser än de som anges i förordningen och i riktlinjerna (artikel 11). Den svenska lagstiftningen innehåller på vissa områden mer detalje- rade regler än förordningen. De reglerna behöver inte ändras. Enligt artikel 12 skall medlemsstaterna fastställa regler för påföljder vid överträdelse av bestämmelserna i förordningen. Medlemsstaterna skall vidare vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att be- stämmelserna följs. Påföljderna skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Kommissionen får genom beslut ålägga ett företag böter upp till högst en procent av företagets totala omsättning under det föregående verk- samhetsåret, om företaget uppsåtligen eller av vårdslöshet har lämnat felaktig, ofullständig eller vilseledande information som svar på en begä- ran som gjorts enligt artikel 10.3 eller om företaget inte lämnar informa- tion inom den tidsfrist som fastställts genom ett beslut som antagits med stöd av artikel 10.5 första stycket. Bötesbeloppets storlek skall fastställas med hänsyn till allvaret i underlåtelsen. De nationella påföljderna och kommissionens beslut om böter skall inte betraktas som straffrättsliga. Ellagen innehåller inga bestämmelser om påföljder som kan tillämpas vid överträdelse av förordningen. sig nästan uteslutande till de systemansvariga för överföringsnäten. Svenska kraftnäts verksamhet som aktör på elmarknaden står under och Konkurrens- I sin egenskap av statlig myndighet står också under Justitiekanslerns och ombudsmäns tillsyn. sanktioner som dessa instanser kan göra gällande gentemot Svenska kraftnät torde vara tillräckliga för att säkerställa att förordningens be- Regeringen bedömer därför att någon åtgärd inte behöver vidtas med anledning av artikel 12. Enligt artikel 13 skall kommissionen biträdas av en kommitté där med- lemsstaterna är representerade. Kommittén skall vid beslut enligt artikel 7.5 fungera som rådgivande och i övrigt som föreskrivande. I en föreskrivande kommitté har kommissionen ordförandeposten men Det är kommissionen som lägger fram förslagen inför kommittén som har att yttra sig över förslagen genom majoritetsbeslut. inte acceptera förslaget skall kommissionen lämna ett förslag till rådet samt informera . möjlighet att yttra sig till rådet. Rådet kan genom beslut med kvalificerad majoritet anta eller motsätta sig kommissionens förslag. Har rådet inte fattat beslut kan kommissionen anta förslaget. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning. Artikel 14 Kommissionens rapport Enligt artikel 14 skall kommissionen se över genomförandet av förord- ningen och efter det att förordningen har trätt i kraft lämna en rapport till och rådet om de erfarenheter som gjorts. Det skall i synnerhet undersökas i vilken utsträckning det genom förord- ningen har kunnat uppnås att villkoren för tillträde till nät för gränsöver- skridande utbyte av el är icke-diskriminerande och återspeglar kostna- derna samt bidrar till kundernas valfrihet på en väl fungerande inre marknad och till långsiktig försörjningstrygghet, och även i vilken ut- sträckning effektiva platsindikerande signaler har inrättats. skall rapporten åtföljas av lämpliga förslag eller rekommendationer. Förordningen har trätt i kraft. Den är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlems- I en bilaga till förordningen stadgas riktlinjer för de systemansvarigas hantering av överföringskapacitet mellan ländernas elsystem. De metoder för hantering av överbelastningar som medlemsstaterna infört skall enligt riktlinjerna hantera kortsiktiga överbelastningar på ett ekonomiskt sätt som investeringar i effektiva nät och produktion på rätt plats uppmuntras. De systemansvariga, eller medlemsstaterna, skall tillhandahålla icke- diskriminerande och öppna normer som beskriver de metoder för han- tering av överbelastningar de kommer att tillämpa vid vissa förhållanden. Dessa normer tillsammans med säkerhetsnormer skall beskrivas i doku- ment som är tillgängliga för allmänheten. Olika behandling av olika typer av gränsöverskridande transaktioner skall minimeras när man utarbetar regler för specifika metoder för han- tering av överbelastning. Metoden för att tilldela knapp överföringskapa- citet måste vara tydlig. Det måste kunna visas att eventuella skillnader i hur överföringar behandlas inte snedvrider konkurrensen eller hindrar utvecklingen av den. Prissignaler som är ett resultat av systemen för hantering av över- belastning skall vara riktningsgivande. De systemansvariga skall erbjuda marknaden överföringskapacitet som är så stabil som möjligt. En rimlig del av kapaciteten får erbjudas mark- naden under stegvis mindre stabila villkor, men de exakta villkoren för