prop · GS03170 · 2005-05-31 00:00:00 — I detta kapitel finns bestämmelser om behandlingen av utlänningar som hålls i förvar. Motsvarande bestämmelser finns i nuvarande 6 kap. 18 31 §§ UtlL. Bestämmelserna bildar i detta förslag ett eget kapitel. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 18 § och 21 § andra stycket UtlL. Första och andra styckena i paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 19 § första stycket UtlL. Tredje stycket motsvarar nuvarande 6 kap. 20 § andra stycket UtlL. Tillämpningen av bestämmelsen i tredje stycket har uttolkats av Regeringsrätten i det refererade avgörandet RÅ 2004 ref. 38. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 23 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 24 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 31 § UtlL. Paragrafen innebär att en förvarstagen utlänning har tillgång till hälso- och sjukvård i samma omfattning som en person som omfattas av lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 21 § första stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 22 § UtlL. Tillämpningen av bestämmelsen har uttolkats av Regeringsrätten i det refererade avgörandet RÅ 2004 ref. 38. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 25 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 26 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 27 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 28 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 29 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 30 § UtlL. 12 kap. Verkställighet av beslut om avvisning och utvisning I detta kapitel finns bestämmelser om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. Kapitlet motsvarar i huvudsak nuvarande 8 kap. UtlL. I kapitlet finns också bestämmelser som ersätter bestämmelserna om s.k. ny ansökan i nuvarande 2 kap. 5 b § UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 8 kap. 1 § UtlL. Den förändring som har gjorts i förhållande till motsvarande nuvarande bestämmelse klargör att samma beviskrav skall gälla för de situationer som anges i de två strecksatserna. Om det finns skälig anledning att anta att en utlänning vid en avvisning eller utvisning skulle riskera att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning får en avvisning eller utvisning inte äga rum. Skyddet mot verkställighet enligt denna paragraf får främst betydelse när verkställighetshindret uppkommer eller blir känt först efter det att lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning föreligger. Att eventuella verkställighetshinder skall beaktas vid prövning av en fråga om avvisning eller utvisning framgår av 8 kap. 17 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 2 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 4 § UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 8 kap. 5 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 6 § UtlL. Paragrafen, som utformats enligt Lagrådets förslag, motsvarar i huvudsak nuvarande 8 kap. 7 § första stycket UtlL. Av paragrafen framgår att beslut av , där verket inte har exklusiv beslutanderätt enligt 8 kap. 4 § första stycket, gäller . Paragrafen, som utformats enligt Lagrådets förslag, motsvarar i huvudsak nuvarande 8 kap. 7 § andra stycket UtlL. I paragrafen anges de fall där beslut av om avvisning eller utvisning får verkställas utan att beslutet vunnit laga kraft. Punkten 1 motsvarar nuvarande 8 kap. 7 § andra stycket UtlL. I punkten 2 finns en hänvisning till att verkställighet får ske om förordnat att ett beslut om avvisning får verkställas trots att det inte vunnit laga kraft. Eftersom bestämmelserna om möjligheter att besluta om avvisning med omedelbar verkställighet flyttats från avsnittet om verkställighet till avsnittet om avvisning och utvisning måste en sådan hänvisning göras. För beslut om överföring enligt Dublinförordningen gäller enligt 1 kap. 9 § vad som föreskrivs om avvisning och utvisning i lagförslaget. Av artiklarna 19 och 20 i Dublinförordningen följer att beslut om övertagande och återtagande gäller . Beslut om överföring gäller således oavsett om beslutet enligt 8 kap. 5 och 7 §§ skall betecknas som avvisning eller utvisning. Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 7 § tredje stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 7 § fjärde stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 9 § UtlL. Paragrafen, som utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter, motsvarar nuvarande 8 kap. 10 § andra stycket och 11 kap. 4 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 10 a § UtlL. Första stycket motsvarar nuvarande 8 kap. 10 § tredje stycket UtlL. I andra stycket erinras om att det i 1820 §§ finns bestämmelser om inhibition. Bestämmelserna har enligt Lagrådets förslag förts till en särskild paragraf. Paragrafen, som har utformats enligt Lagrådets förslag, motsvarar i huvudsak nuvarande 8 kap. 11 § första och andra styckena och 8 kap. 17 § UtlL. Bestämmelsen i nuvarande 8 kap. 11 § andra stycket 3 UtlL motsvaras närmast av andra stycket. I stycket anges bl.a. att Säkerhetspolisen skall verkställa beslut om avvisning och utvisning i säkerhetsärenden. Paragrafen, som utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter, motsvarar nuvarande 8 kap. 12 § UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 7 kap. 15 § UtlL Andra stycket är nytt i förhållande till nuvarande 7 kap. 15 § UtlL. Av bestämmelsen i stycket följer att ett beslut om avvisning eller utvisning inte får verkställas om en migrationsdomstol, Migrationsöverdomstolen eller regeringen i ett överklagat eller överlämnat ärende beviljar ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 8 kap. 13 § första och andra styckena UtlL. I paragrafen finns bestämmelser som reglerar situationen då annan myndighet än skall verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. Av bestämmelsen i första stycket följer bl.a. att annan verkställande myndighet än skall underrätta verket om den finner att den inte kan verkställa ett beslut. Detsamma gäller om utlänningen hos den verkställande myndigheten åberopar sådana hinder mot verkställighet som avses i 1, 2 eller 3 § eller det på annat sätt framkommer att sådant hinder kan föreligga. Om det är fråga om en verkställighet som är nära förestående är det angeläget och i de flesta fall nödvändigt att verkställande myndighet och agerar särskilt skyndsamt. Detta gäller t.ex. om ett yrkande om inhibition framställs i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning som vunnit laga kraft och som är överlämnat till polisen för verkställighet. I en sådan situation kan inte polisen fatta beslut i frågan om inhibition utan måste överlämna denna till . Att polisen skall överlämna yrkandet om inhibition till för beslut följer av myndigheternas allmänna serviceskyldighet enligt 4 § förvaltningslagen (1986:223). Ett yrkande om inhibition medför dock inte att verkställigheten automatiskt skjuts upp till dess att beslut i frågan om inhibition fattats. Genom ordalydelsen i andra stycket markeras att verket har en skyldighet att agera då det får en underrättelse enligt första stycket. I vissa fall kan detta utmynna i att istället för att ge anvisningar beslutar i frågan enligt 18 § eller, i förekommande fall, enligt 19 §. Paragrafen, som utformats enligt Lagrådets förslag, saknar motsvarighet utlänningslag. Bestämmelsen i första stycket innebär att , om det i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning som har vunnit laga kraft kommer fram nya omständigheter, ex officio har att beakta om det föreligger verkställighetshinder. Verket har då möjlighet att vidta vissa åtgärder. Eftersom har att beakta de nya omständigheterna ex officio finns det inte något formellt krav på hur prövningen skall initieras. Det kan ske genom den enskilde eller på annat sätt. Beslut om uppehållstillstånd enligt denna paragraf får fattas om verket finner att det föreligger ett verkställighetshinder av sådan karaktär som anges i någon av bestämmelserna i 1, 2 eller 3 §. Det finns emellertid anledning att också i vissa andra situationer kunna bevilja uppehållstillstånd i ärenden om verkställighet. Enligt punkten två får uppehållstillstånd således beviljas om det finns anledning att anta att det avsedda mottagarlandet inte kommer att vara villigt att ta emot utlänningen. Svårigheterna i en sådan situation att verkställa beslutet får dock inte till någon del bero på den enskildes vägran att medverka till verkställigheten. Det kan även finnas annan särskild anledning till att ett beslut om avvisning eller utvisning inte bör verkställas. En särskild anledning till att en verkställighet inte bör genomföras kan vara att det i verkställighetsärendet kommer fram att utlänningen blivit så svårt sjuk att det på grund härav inte går att genomföra en verkställighet. Det är inte svårighetsgraden av sjukdomen i sig som skall bedömas utan frågan om det aktuella sjukdomstillståndet utgör ett hinder mot verkställighet i det enskilda fallet. I den tredje punkten har därför termen medicinskt hinder använts. Även andra nya omständigheter kan göra att en verkställighet i det enskilda fallet framstår som orimlig. Det kan exempelvis vara fråga om barn som inte kan tas om hand i hemlandet på ett lämpligt sätt vårdnadshavare avlidit eller fall där det inte går att fastställa var föräldrarna uppehåller sig. Lagens inledande bestämmelse 1 kap. 10 §, där det stadgas att det i fall som rör ett barn särskilt skall beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver, innebär att ett allvarligt hälsotillstånd och andra ömmande omständigheter också i verkställighetsärenden måste tillmätas extra tyngd när barn är berörda. Detta framgår även av bestämmelsen i 5 kap. 6 § andra stycket. Kravet i den tredje punkten på att det skall föreligga särskild anledning mot att genomföra verkställigheten innebär att utrymmet för att ta hänsyn till faktorer som t.ex. familjeanknytning till som uppstått efter det att beslutet om avvisning eller utvisning meddelades blir mycket begränsat. Det finns alltid möjlighet att i sådana fall få tillståndsfrågan prövad genom att en ansökan om uppehållstillstånd görs vid en svensk beskickning utomlands, alltså efter det att utlänningen lämnat landet. Det är självfallet omöjligt att göra någon fullständig uppräkning av situationer där en verkställighet inte bör eller kan ske med stöd av denna bestämmelse. Det skall dock vara fråga om rena undantagssituationer. Ofta kan det bli fråga om att göra en sammanvägd bedömning av flera olika omständigheter i det enskilda fallet. Om det föreligger ett bestående hinder mot verkställighet enligt ovan får bevilja permanent uppehållstillstånd. Enligt andra stycket får bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd om verkställighetshindret bedöms vara av tillfällig karaktär. Ett exempel är att utlänningen insjuknar när verkställigheten skall ske och det därför inte bedöms lämpligt av medicinska orsaker att förflytta honom eller henne. Av tredje stycket framgår att har möjlighet att besluta om inhibition av verkställigheten av beslutet om avvisning eller utvisning. Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet kan i ett inledande skede besluta om inhibition t.ex. om nya fakta behöver kontrolleras eller om hindret är av sådan tillfällig karaktär att det inte är motiverat att bevilja ens ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Det följer av 22 § tredje stycket att ett beslut om avvisning eller utvisning upphör att gälla om ett permanent uppehållstillstånd beviljas. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. I första stycket anges att i vissa fall skall pröva frågan om uppehållstillstånd på nytt. Bestämmelsen får betydelse först om inte kan fatta ett beslut enligt bestämmelsen i 18 §. En ny prövning kan under vissa förutsättningar komma till stånd, om det i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning som har vunnit laga kraft anförs nya omständigheter som enligt första punkten kan antas utgöra bestående sådana hinder mot verkställighet som nämns i 1, 2 eller 3 §. Bestämmelsen är tillämplig endast i de fall de nya omständigheter som åberopas hänför sig till utlänningens behov av skydd i landet. En invändning om att det skulle föreligga praktiska hinder eller att beslutet av annan särskild anledning inte bör verkställas skall alltid beaktas ex officio av . Sådana omständigheter kan inte åberopas till stöd för en ny prövning. Bestämmelsen är alltså inte tillämplig om t.ex. anknytningsskäl åberopas. En första förutsättning för ny prövning är att de anförda omständigheterna är nya. Kravet på att omständigheterna skall vara nya gäller dock inte om dessa omständigheter framkommit på verkställighetsstadiet och medfört att utlänningen då beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 18 §. När tiden för tillståndet löpt ut har utlänningen således möjlighet att åberopa nämnda omständigheter på nytt om de fortfarande består. Vidare anges som rekvisit att de nya omständigheterna kan antas utgöra ett bestående sådant hinder mot verkställigheten. Uttrycket innebär att det inte skall vara fråga om en mer eller mindre avlägsen möjlighet att de åberopade omständigheterna utgör verkställighetshinder. Det som avses är att verkställighetshindret skall kunna bedömas föreligga i det enskilda fallet. För att en ny prövning skall ske krävs vidare enligt andra punkten att de nya omständigheterna inte kunnat åberopas tidigare av utlänningen eller att utlänningen inte åberopat omständigheterna tidigare av skäl som verket finner utgör giltig ursäkt. Att omständigheterna inte kunnat åberopas tidigare kan exempelvis bero på att dessa inträffat efter det att utlänningens ansökan prövats. Det kan vara fråga om att de politiska förhållandena i utlänningens hemland drastiskt har förändrats. En giltig ursäkt för att omständigheter av betydelse inte åberopats tidigare kan exempelvis vara att utlänningen utsatts för traumatiska upplevelser som varit svåra att berätta om vid de första asylförhören. Det kan också handla om att skyddsbehovet måste prövas i förhållande till ett annat land än som tidigare skett på grund av att man i det land dit verkställigheten enligt beslutet skulle ske vägrar ta emot utlänningen. Den vanligaste situationen här torde vara att skyddsbehovet tidigare prövats i förhållande till tredje land, som det funnits anledning att anta skulle komma att ta emot utlänningen. Kravet på giltig ursäkt torde här vara uppfyllt, om svårigheterna att verkställa beslutet inte till någon del beror på den enskildes vägran att medverka. I de fall förutsättningar finns för en ny prövning enligt paragrafen, skall besluta om inhibition. Utlänningen riskerar således i dessa situationer inte att avvisas eller utvisas innan den nya prövningen är slutförd av . Verkställigheten av det tidigare lagakraftvunna beslutet kan återupptas när det inte längre finns ett gällande beslut om inhibition och uppehållstillstånd inte har beslutats. Detta innebär således att det vid en ny prövning inte finns något behov av att besluta om avvisning eller utvisning, om den nya prövningen utmynnar i att utlänningen inte har rätt till uppehållstillstånd. Den nya prövningen är i stället att betrakta som endast ett ställningstagande till frågan om rätt till uppehållstillstånd. Det framgår av 22 § tredje stycket att det tidigare lagakraftvunna beslutet om avvisning eller utvisning upphör att gälla först när ett beslut om permanent uppehållstillstånd beviljas. Det framgår av andra stycket att, om inte de ovan angivna förutsättningarna föreligger, så kan en ny prövning inte beviljas. skall då meddela beslut om att inte bevilja ny prövning, ett beslut som med hänsyn till prövningens art i de flesta fall bör kunna vara mycket kortfattat. Detta beslut kan enligt 14 kap. 5 § överklagas till migrationsdomstol. Med anledning av Lagrådets synpunkter kan här tilläggas att om domstolen till skillnad mot finner att ny prövning är påkallad, skall ärendet normalt återförvisas för prövning av frågan om uppehållstillstånd. Om domstolen finner att utredningen i målet är tillräcklig för att uppehållstillstånd skall kunna beviljas, behöver återförvisning inte ske. Behovet av inhibition i den eventuella fortsatta prövningen i domstol kan tillgodoses genom de inhibitionsbestämmelser som normalt gäller i domstol. Första stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 8 kap. 13 § tredje stycket UtlL. Andra och tredje styckena saknar motsvarighet utlänningslag. Första stycket rör ärenden om utvisning på grund av brott. Av bestämmelsen framgår att inte skall fatta eget beslut i sådana ärenden om det kommer fram att verkställigheten inte kan genomföras. skall i stället skyndsamt överlämna ärendet till regeringen tillsammans med ett eget yttrande. Regeringens prövning skall ske i enlighet med 8 kap. 14 §. I andra stycket föreskrivs vad som skall gälla när verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning i ett säkerhetsärende inte kan genomföras. Detta gäller oberoende av om det är regeringen eller som har meddelat det beslut som inte kan verkställas. I ett sådant fall skall skyndsamt överlämna ärendet till regeringen. När regeringen prövar ärendet skall 18 § tillämpas. Med anledning av vad Lagrådet anfört kan anmärkas att 19 § inte skall tillämpas i ett säkerhetsärende. Liksom vid ett överklagat säkerhetsärende skall Migrationsöverdomstolen yttra sig. Beträffande frågan om vad domstolen skall yttra sig över är bestämmelsen utformad enligt Lagrådets synpunkter, se 14 kap. 12 §. I fråga om verkställighetshinder är domstolens yttrande bindande. Detta innebär att avvisnings- eller utvisningsbeslutet inte kan verkställas om Migrationsöverdomstolen anser att det finns verkställighetshinder. I tredje stycket finns bestämmelser som ger regeringen möjlighet att vid prövningen av ett säkerhetsärende besluta om inhibition, uppehållstillstånd, arbetstillstånd samt att upphäva beslutet om avvisning eller utvisning i ärenden. Motsvarande beslutanderätt vid prövning enligt första stycket finns i 11 § första och andra styckena samt i 8 kap. 14 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 8 kap. 14 § UtlL. Formuleringen i nuvarande 8 kap. 14 § UtlL, och beslutet har vunnit laga kraft, saknar motsvarighet i paragrafen. Paragrafen har utformats enligt Lagrådets förslag. Som Lagrådet påpekat saknas det behov att ange detta villkor om laga kraft. En definition av begreppet utresa finns i 1 kap. 6 §. Första stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 8 kap. 15 § första stycket UtlL. Andra och tredje styckena saknar motsvarighet utlänningslag. Det första stycket innebär att ett beslut om avvisning eller utvisning som inte har meddelats av allmän domstol kommer att upphöra att gälla först oavsett om beslutet har verkställts eller inte. Har förbud att återvända meddelats än upphör beslutet om avvisning eller utvisning att gälla när tiden för återreseförbudet går ut. Detta är en skillnad i förhållande till tidigare regler om när ett beslut upphörde att gälla. Dessa regler avsåg endast beslut som inte verkställts. Av andra stycket framgår att beslut om utvisning som meddelats av allmän domstol alltid upphör att gälla när tiden för återreseförbudet går ut. Detta gäller således även om återreseförbud skulle ha meddelats än . I tredje stycket regleras vad som gäller när ett permanent uppehållstillstånd beviljats för en utlänning som har ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning som inte har upphört att gälla enligt första stycket i paragrafen. Det framgår av detta stycke att det tidigare beslutet om avvisning eller utvisning upphör att gälla om permanent uppehållstillstånd meddelas. Första stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 8 kap. 16 § första stycket UtlL. Andra, tredje och fjärde styckena saknar motsvarighet utlänningslag. Första stycket innebär att ett beslut om avvisning eller utvisning får verkställas, så länge beslutet inte har upphört att gälla enligt bestämmelserna i 22 §. En förutsättning är att beslutet har vunnit laga kraft eller att beslutet får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft. har gällt att ny verkställighet får ske endast om utlänningen återkommer hit trots ett gällande förbud att återvända. Det kan med nuvarande regelsystem uppstå situationer där det är svårt att avgöra om en utlänning skall anses ha lämnat landet och beslutet om avvisning eller utvisning därmed vara verkställt. Med den utformning bestämmelsen i första stycket nu fått kommer ny verkställighet alltid att kunna ske så länge beslutet inte har upphört att gälla. Vid ny verkställighet måste självfallet beaktas om det föreligger hinder mot verkställigheten enligt 1, 2 eller 3 §. Om en utlänning återvänder efter någon tids vistelse i ett annat land, torde det inte alltför sällan finnas skäl som inte prövats tidigare i ärendet och som skulle kunna innebära att det finns hinder mot verkställigheten. Det innebär också att en ansökan om uppehållstillstånd som görs av en utlänning som återkommer till , trots att ett tidigare lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning fortfarande kan verkställas, kommer att handläggas inom ramen för verkställighetsärendet enligt bestämmelserna i detta kapitel. Enligt paragrafens andra och tredje stycke skall undantag från första stycket göras om en utlänning återvänder till med gällande uppehållstillstånd eller visering, under tillståndets giltighetstid. Detsamma gäller om tillståndet eller viseringen har förlängts. Vidare måste undantag göras för utlänningar som är undantagna från kravet på uppehållstillstånd eller visering. Detta framgår av fjärde stycket. Handläggningen av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna m.m. I detta kapitel finns bestämmelser som rör myndigheternas och då främst handläggning av utlänningsärenden. Bestämmelser som särskilt rör muntlig handläggning i viss form, muntlig förhandling, är sammanförda i 48 §§. Kapitlet motsvarar i huvudsak nuvarande 11 kap. 1, 2, 3 och 5 §§ samt 6 kap. 1215 §§ UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 11 kap. 1 § första stycket UtlL. Enligt paragrafen är muntlig handläggning obligatorisk innan beslutar om avvisning eller utvisning av en utlänning som har ansökt om asyl. Med asyl avses enligt 1 kap. 3 § ett uppehållstillstånd som beviljas en utlänning som är flykting. 12 § framgår att med asylansökan avses också en ansökan om uppehållstillstånd som grundas på skäl som avses i 4 kap. 2 §. En följd av förslaget i 8 kap. 5 § om att beslut om avvisning alltid måste fattas från den första ansökan om uppehållstillstånd här i landet blir att ett avlägsnande i stället kan bli aktuellt med tillämpning av bestämmelsen om utvisning i 7 § samma kapitel. Tillämpningsområdet för nämnda bestämmelse om utvisning blir därmed större än enligt motsvarande bestämmelse , varför bestämmelsen om skyldighet att ha muntlig handläggning bör gälla inte bara som tidigare vid avvisning utan också vid utvisning. Utformningen av bestämmelsen hindrar inte att beviljar uppehållstillstånd på ett rent skriftligt underlag. Om den muntliga handläggningen skall genomföras som ett formellt sammanträde eller i någon annan form bestäms av . I paragrafens andra mening finns en bestämmelse som motsvarar nuvarande 11 kap. 1 § första stycket andra meningen UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 12 § första stycket första meningen UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 6 kap. 14 § första stycket UtlL. Paragrafen är till skillnad från nuvarande 6 kap. 14 § första stycket UtlL tillämplig på alla former av muntlig handläggning. Paragrafens första mening har utformats enligt Lagrådets förslag för att tydliggöra ändamålet med paragrafen, nämligen att den muntliga handläggningens syfte är att komplettera det skriftliga beslutsunderlaget. Första stycket andra meningen motsvarar nuvarande 11 kap. 1 § fjärde stycket första meningen UtlL. Paragrafen i övrigt saknar motsvarighet utlänningslag. Genom första stycket första meningen tydliggörs att en utlänning skall höras när den muntliga handläggningen sker i form av muntlig förhandling.