prop · GS03110 · 2005-03-17 00:00:00 — Inledningsvis i detta avsnitt har dock redan nämnts att överföring till allmänheten enligt direktivet inte är möjligt att tillåta i en inskränkning till förmån för arkiv och bibliotek. Som framgått i avsnitt 8.9 anser regeringen att det inte heller är lämpligt att utvidga möjligheten till spridning i alltför stor utsträckning. En inskränkningsbestämmelse är alltså inte ett tänkbart alternativ. Tidningsutgivarna och ett par andra remissinstanser har å andra sidan ansett att möjligheten att träffa individuella avtal bör vara tillräcklig för att tillgodose arkivens och bibliotekens behov. Regeringen kan inte dela denna uppfattning. Som anfördes i promemorian är det i många fall fråga om äldre material med ett stort antal såväl svenska som utländska rättighetshavare inblandade. I dessa fall är det i praktiken ofta omöjligt för /arkivet att söka individuella tillstånd. Möjligheten till avtalslicens enligt 42 d § URL innebär en möjlighet till tillstånd i dessa fall och ett enklare sätt att sluta avtal än om man även fortsättningsvis skulle vara hänvisad till att sluta individuella avtal. Precis som angavs i promemorian ökar möjligheterna för arkiv och bibliotek att skaffa sig rättigheter att överföra och sprida sådant material som får kopieras med stöd av 16 § URL om en avtalslicens införs. Även regeringen anser att detta ger ökade möjligheter för allmänheten att enkelt och snabbt kunna få ta del av materialet, som upphovsmännen, genom det avtal som krävs, ges såväl möjlighet till ersättning som möjlighet att närmare avgränsa vad som får överföras och spridas digitalt. Regeringen kan inte dela vissa remissinstansers uppfattning att användarintressena ges för stor hänsyn om förslaget genomförs utan anser tvärtom att förslaget är väl balanserat. Regeringen gör alltså samma bedömning som promemorian och anser att en bestämmelse om avtalslicens för vissa arkiv och bibliotek bör införas i upphovsrättslagen. Som nämnts ovan föreslogs i promemorian att bestämmelsen skulle omfatta samma krets av arkiv och bibliotek som 16 § URL. Ett par remissinstanser har ifrågasatt denna avgränsning och ansett att bestämmelsen även bör omfatta andra bibliotek, t.ex. företags vetenskapliga bibliotek och myndighetsbibliotek. Det kan konstateras att även beträffande 16 § URL har den åsikten framförts att den krets som inskränkningen gäller till förmån för borde utvidgas (se avsnitt 8.9). Bedömningen i det fallet blev dock att i många av de angivna exemplen låg det närmast till hands att lösa frågan om exemplarframställning och vissa fall av spridning genom individuella avtal. Någon utvidgning av kretsen i 16 § URL har inte föreslagits i detta lagstiftningsärende. Även när det gäller den föreslagna nya avtalslicensbestämmelsen bör man i många fall kunna lösa behovet genom individuell rättighetsklarering. Den föreslagna avtalslicensbestämmelsen är vidare en nyhet i svensk rätt och det framstår redan av det skälet som lämpligast att låta den vara begränsad till samma krets av arkiv och bibliotek som den som anges i den redan existerande inskränkningsbestämmelsen i 16 § URL. Regeringen delar alltså promemorians bedömning att det är en lämplig avvägning att låta 42 d § URL omfatta samma krets av arkiv och bibliotek som 16 § URL. Avtalslicensen bör till att börja med avse överföring till lånesökande av sådant som får kopieras med stöd av 16 § första stycket 2 URL. Det rör sig alltså om enskilda artiklar, korta avsnitt och material som av säkerhetsskäl inte bör lämnas ut i original. Datorprogram bör inte få överföras. Vidare bör bestämmelsen omfatta vissa typer av spridning till allmänheten. I promemorian föreslogs att bestämmelsen skulle avse spridning i digital form till lånesökande av sådant material som får kopieras med stöd av 16 § första stycket 2 URL. Eftersom det nu föreslås att den spridning som är möjlig med stöd av 16 § andra stycket URL skall begränsas till att endast avse exemplar på papper bör bestämmelsen om avtalslicens utvidgas något. Den bör således omfatta spridning av exemplar som framställts med stöd av 16 § första stycket 2 URL till lånesökande i andra fall än de som avses i 16 § andra stycket URL. Några remissinstanser, bl.a. , Föreningen och () och Föreningen Copyswede, har sett gränsdragningsproblem med promemorians förslag att dela upp möjligheten till spridning så att analog spridning är föremål för en inskränkning medan digital ligger under avtalslicens. Dessa remissinstanser har därför ansett att inskränkningen i 16 § URL inte alls bör omfatta spridning. I stället borde all spridning som sker av arkiv och bibliotek läggas under avtalslicens. Någon remissinstans har alternativt föreslagit att spridning av material i analog form kan läggas under tvångslicens. KLYS, Copyswede och har särskilt framhållit att det blir problematiskt att uppnå en gemensam syn på ersättning och övriga avtalsvillkor enligt avtalslicensen om arkiv och bibliotek har den alternativa möjligheten att sprida verk i analog form utan ersättning. Som framgår i avsnitt 8.9 anser regeringen att det skulle föra alldeles för långt att helt ta bort den möjlighet till spridning till allmänheten som arkiv och bibliotek haft enligt 16 § URL. Regeringen har alltså ansett att inskränkningen i 16 § URL inte bör begränsas på det sättet. Däremot har det förslag som läggs fram begränsats i förhållande till det i promemorian på så sätt att endast spridning av exemplar på papper blir möjlig med stöd av inskränkningsbestämmelsen. Detta bör minimera risken för gränsdragningsproblem mellan bestämmelserna. har ansett att det i den nya avtalslicensbestämmelsen borde uppställas ett krav på att det verk som är aktuellt är offentliggjort. Samma synpunkt har framförts beträffande 16 § URL. Bedömningen i avsnitt 8.9 blev dock att något sådant krav inte borde ställas upp. Regeringen anser att det är en fördel vid tillämpningen av bestämmelsen att den nya 42 d § URL omfattar samma material som Prop. 2004/05:110 16 § första stycket 2 URL. Regeringen anser därför att det inte bör ställas upp något krav i lagtexten på att verket i fråga skall vara offentliggjort. Sedan är det en annan sak om avtalsparterna i ett avtal enligt 42 d § URL väljer att begränsa licensens omfattning på t.ex. detta sätt. Slutsatsen blir alltså att det inte bör införas något krav på att verket skall vara offentliggjort i 42 d § URL. Avtalslicensen bör utformas på liknande sätt som flertalet övriga avtalslicenser enligt upphovsrättslagen. Sålunda bör en hänvisning göras till 42 a § URL (tidigare 26 i § URL), där de gemensamma ramarna för avtalslicenserna ges. För avtalslicensbestämmelserna avseende kopiering för undervisningsändamål (tidigare 13 §, fortsättningsvis 42 c § URL) och vidaresändning av radio- och TV-sändningar (tidigare 26 f §, fortsättningsvis 42 f § URL) gäller vissa skyddsregler för upphovsmännen, t.ex. möjligheten att meddela förbud mot kopiering respektive utsändning. För att systemet med avtalslicens på biblioteks- och arkivområdet skall vara acceptabelt bör skyddsregler även gälla här. Samma slutsats har dragits för den föreslagna avtalslicensen inom företagskopieringen m.m. (se avsnitt 9.2.2). Vidare bör lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister vara tillämplig på den nya bestämmelsen på samma sätt som gäller beträffande de nämnda äldre avtalslicensbestämmelserna liksom för den föreslagna avtalslicensen inom företagskopiering (se vidare avsnitt 9.2.2). 10.1Ensamrättigheter för utövande konstnärer, framställare av upptagningar av ljud eller rörliga bilder samt radio- och televisionsföretag Grundläggande bestämmelser om skydd för utövande konstnärer finns i 45 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (URL). Enligt första stycket 1 får en utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk inte utan hans eller hennes samtycke tas upp på en grammofonskiva, en film eller annan anordning, genom vilken det kan återges. Inte heller får det utan sådant samtycke sändas ut i ljudradio eller television eller göras tillgängligt för allmänheten genom direkt överföring, vilket framgår av första stycket 2. I paragrafens andra stycke föreskrivs att ett framförande som tagits upp på en anordning som avses i första stycket 1 inte utan konstnärens samtycke får föras över från en sådan anordning till en annan eller göras tillgängligt för allmänheten. Kravet på samtycke gäller enligt huvudregeln till dess har förflutit då framförandet skedde. Har upptagningen av framförandet getts ut eller offentliggjorts från framförandet gäller kravet på samtycke i stället till dess har förflutit då upptagningen först gavs ut eller Bestämmelser om skydd för framställare av upptagningar av ljud eller rörliga bilder, dvs. skiv- och filmproducenter, finns i 46 § URL. Där anges att en grammofonskiva, en film eller en annan anordning på vilken ljud eller rörliga bilder har tagits upp inte utan framställarens samtycke får eftergöras eller göras tillgänglig för allmänheten. Kravet på samtycke gäller till dess har förflutit upptagningen gjordes. Om upptagningen har getts ut eller offentliggjorts från upptagningen gäller kravet på samtycke till dess förflutit då upptagningen först gavs ut eller offentliggjordes. I bestämmelsen anges att som eftergörande anses även att upptagningen förs över från en av de angivna anordningarna till en annan sådan anordning. I 48 § URL finns bestämmelser om skydd för radio- och televisionsföretag. Där föreskrivs att en ljudradio- eller televisionsutsändning inte utan radio- eller televisionsföretagets samtycke får tas upp på en anordning genom vilken den kan återges (första stycket 1). En utsändning får inte heller utan företagets samtycke återutsändas eller återges för allmänheten på platser där allmänheten har tillträde mot inträdesavgift (första stycket 2). Av andra stycket följer vidare att en utsändning som tagits upp på en anordning genom vilken den kan återges inte utan sändarföretagets samtycke får föras över från en sådan anordning till en annan. Denna rätt gäller till dess har förflutit då utsändningen ägde rum. Anordningarna får inte heller utan företagets samtycke spridas till allmänheten förrän har förflutit. De närstående rättigheterna i 45, 46 och 48 §§ är utformade som förbudsrättigheter och inte som exklusiva ensamrättigheter. I förarbetena till 45 § URL uttalades rörande denna bestämmelse att det i praktiken dock var fråga om en ensamrätt och att ett avtal om att få ta upp en utövande konstnärs framföranden också framstod som en överlåtelse (NJA II 1961 s. 302). Även för fonogramframställare och producenter av filmupptagningar gällde redan från början att de i praktiken erhöll en rättighet som de kunde förfoga över genom avtal, t.ex. genom att tillåta kopiering av grammofonskivor mot vederlag eller genom att helt överlåta rättigheterna enligt bestämmelsen (NJA II 1961 s. 306). Radio- och televisionsföretagens förbudsrätt är utformad på likartat sätt som de övriga gruppernas. När det gäller innehållet i de närstående rättigheterna är den principiella utgångspunkten för svensk del att de olika grupperna på det upphovsrättsliga området så långt som möjligt skall behandlas lika och att de närstående rättighetshavarnas intressen inte är mindre skyddsvärda (prop. 1994/95:58 s. 34). Den rätt till framställning av exemplar som tillkommer närstående rättighetshavare enligt 45, 46 och 48 §§ URL har dock inte samma språkliga utformning som motsvarande rätt för upphovsmän. För utövande konstnärer och radio- och televisionsföretag används uttrycket föras över från en sådan anordning till en annan (45 § andra stycket och 48 § andra stycket URL). För framställare av ljud- eller bildupptagningar används uttrycket eftergöra (46 § första stycket URL). Såvitt gäller det förstnämnda uttrycket framhölls i motiven att det valts för att täcka alla förekommande fall av kopiering (NJA II 1961 s. 301). Beträffande uttrycket eftergöra i 46 § URL, anges i lagtexten att såsom eftergörande även anses att upptagningen överförs Prop. 2004/05:110 från en anordning till en annan. Av motiven framgår att avsikten är att skyddet skall omfatta såväl rent mekaniskt eftergörande som användande av t.ex. elektromagnetiska metoder, med hjälp av vilka överföring sker till upptagningsmedier av olika slag, såsom band, tråd, film. Det framgår vidare att överföringen kan ske successivt från medium till medium i obegränsad utsträckning. (NJA II 1961 s. 306). Det föreligger alltså inte några sakliga skillnader såvitt gäller möjligheten att kontrollera exemplarframställning mellan å ena sidan de utövande konstnärerna och radio- och televisionsföretagen och å andra sidan framställare av upptagningar av ljud eller rörliga bilder. I jämförelse med upphovsmännens exemplarframställningsrätt enligt 2 § URL så är rättigheten nästan lika omfattande. En betydande skillnad är dock att de närstående rättighetshavarna saknar skyddet mot efterlikning, bearbetning och dylikt (se prop. 1994/95:58 s. 34). Vad slutligen gäller tillgängliggörande för allmänheten har de utövande konstnärerna, fonogramframställarna och producenter av filmupptagningar samma grundbefogenheter som upphovsmännen. Radio- och televisionsföretagen har inte riktigt lika omfattande rättigheter i denna del. De kan endast kontrollera återutsändning, återgivande för allmänheten på platser där allmänheten har tillträde mot inträdesavgift samt spridning till allmänheten av upptagningar av utsändningen. Regeringens förslag: Rättigheterna för utövande konstnärer, framställare av upptagningar av ljud eller rörliga bilder samt radio- och televisionsföretag utformas som exklusiva ensamrättigheter. Rätten att framställa exemplar av upptagningar skall för dessa kategorier av närstående rättighetshavare fortsättningsvis ha det innehåll som direktivet föreskriver beträffande exemplarframställningsrätten. Förutom att det anges att ensamrätten bl.a. innefattar rätt att framställa exemplar av de aktuella upptagningarna införs i dessa bestämmelser en hänvisning till 2 § andra stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. I 45 § upphovsrättslagen anges uttryckligen att rätten avseende tillgängliggörande för allmänheten omfattar såväl den utövande konstnärens framförande, som upptagningar av framförandet. I bestämmelserna avseende utövande konstnärer (45 §) samt framställare av upptagningar av ljud- och rörliga bilder (46 §) tas även in en hänvisning till 2 § tredje och fjärde styckena upphovsrättslagen, dvs. definitionen av innehållet i begreppet tillgängliggörande för allmänheten. Radio- och televisionsföretags ensamrätt utvidgas till att även omfatta rätt att tillåta att en upptagning av utsändningen på trådbunden eller trådlös väg överförs till allmänheten på ett sådant sätt att enskilda kan få tillgång till upptagningen från en plats och som de själva väljer (tillhandahållande på begäran). ensamrätten skall tidsmässigt gälla som övriga delar av radio- och televisionsföretags ensamrätt, dvs. till dess att har förflutit då utsändningen ägde rum. I de fall då en ljudupptagning som skyddas enligt 46 § upphovsrättslagen har såväl getts ut som offentliggjorts från upptagningen skall skyddstidens längd räknas från utgången av det år då upptagningen första gången gavs ut. (45, 46 och 48 §§ upphovsrättslagen) Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller redan direktivets krav på en grundläggande ensamrätt till tillhandahållande på begäran av upptagningar såvitt gäller utövande konstnärers, fonogramframställares och framställare av rörliga bilders prestationer (jfr dock avsnitt 10.2 om inskränkningar i de närstående rättigheterna). Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 304 f.) Remissinstanserna: Den stora majoriteten av remissinstanserna har välkomnat eller inte haft något att invända mot förslagen eller bedömningen. har dock haft åsikten att även upphovsmännens ensamrätt egentligen utgör en förbudsrätt och att man mot denna bakgrund även fortsättningsvis bör utforma de närstående rättigheterna som förbudsrätter. Några av remissinstanserna, bl.a. , har ställt sig tveksamma till ett ändringsskydd för närstående rättighetshavare. har anfört att exemplarframställningsbegreppet kommer att avse olika förfoganden när det gäller upphovsmän respektive närstående rättighetshavare och ansett dels att konsekvenserna av en exklusiv exemplarframställningsrätt borde analyseras mer ingående, dels att en eventuellt eftersträvad skillnad i innebörden borde komma till tydligare uttryck i lagtexten. har ansett att de föreslagna lagändringarna innebär att de utövande konstnärerna får ett personlighetsrättsligt skydd eftersom de får rättigheter inklusive visningsrätt avseende framförandet som sådant och inte enbart avseende upptagningar av framförandet. har sett en risk för att detta innebär att de utövande konstnärerna får ett imitationsskydd och har avstyrkt en sådan utvidgning av rättigheterna. och har uttryckt oro för att de utövande konstnärerna genom lagändringarna får möjlighet att förbjuda fotografering av sina framträdanden. Svenska Artisters och Musikers har ansett att bestämmelsen om exklusiva ensamrättigheter för utövande konstnärer i 45 § URL bör kompletteras med en bestämmelse om kollektiv förvaltning av rätten avseende tillhandahållande på begäran eller, i andra hand, att denna rättighet bör kompletteras med en oavvislig rätt till skälig ersättning. Musicmanagersforum har anfört att en utredning borde tillsättas för att undersöka behovet av att inrätta och finansieringen av ett särskilt utövande konstnärerna så att dessas rättigheter kan tas tillvara på ett bättre sätt. har avstyrkt att ljud- och bildproducenternas rättigheter utvidgas utöver vad direktivet kräver. När det gäller ändringen av utgångspunkten för beräkning av skyddstiden enligt 46 § URL har Svensk scenkonst anfört att den ändrade skyddstiden enbart för ljudupptagningar skapar en komplicerad situation. Vad gäller radio- och TV-företagens rättigheter har TV4 ansett att ensamrätten bör omfatta alla överföringar till allmänheten, inte bara tillhandahållande på begäran. utbildningsradio har ansett att rättigheterna för radio- och TV-företag bör utvidgas så att de blir lika omfattande som övriga närstående rättighetshavares skydd. har ansett att radio- och TV-företagen bör ges en ensamrätt generellt omfattande offentliga framföranden respektive överföring av en utsändning. radio har hävdat att man , genom att det finns en hänvisning i 48 § URL till 21 § URL, har en möjlighet att ingripa mot att andra utan tillstånd lägger ut streamade sändningar på Internet. Företaget har vidare påtalat att denna möjlighet försvinner enligt förslaget men utgått från att detta måste vara ett förbiseende som bör rättas till. har anfört att 49 § URL borde ändras för att bättre stämma överens med direktiv /9/EG av om rättsligt skydd för databaser. I anslutning till avsnittet om närstående rättigheter har ett par remissinstanser anfört att 39 § URL borde utmönstras helt ur lagen, alternativt har någon föreslagit att hänvisningen till den bestämmelsen i 45 § URL uttryckligen borde undanta tillhandahållande på begäran. Skälen för regerings förslag och bedömning Direktivet innehåller bestämmelser om ensamrättigheter även för vissa till upphovsrätten närstående rättighetshavare. De närstående rättighetshavare vars rättigheter regleras i direktivet är de utövande konstnärerna, fonogramframställarna, framställarna av de första upptagningarna av filmer, samt radio- och televisionsföretagen. Bestämmelserna finns i artikel 2 och 3.2 i direktivet. I artikel 2 anges att medlemsstaterna skall föreskriva en ensamrätt till framställning av exemplar för utövande konstnärer när det gäller upptagningar av deras framföranden (artikel 2.b), för fonogramframställare av deras fonogram (artikel 2.c), för framställarna av de första upptagningarna av filmer av original och kopior av deras filmer (artikel 2.d) och för radio- och televisionsföretag av upptagningar av deras utsändningar (artikel 2.e). Precis som för upphovsmännen anges i artikel 2 att såväl direkt som indirekt och tillfälligt eller permanent mångfaldigande, dvs. exemplarframställning, skall ingå i ensamrätten och att denna skall omfatta mångfaldigande oavsett metod och form och oavsett om det sker helt eller delvis. I artikel 3.2 regleras vilken ensamrätt som medlemsstaterna måste ge de närstående rättighetshavarna när det gäller att göra prestationer tillgängliga för allmänheten. Denna ensamrätt är snävare än den rätt till överföring till allmänheten som direktivet föreskriver för upphovsmän. För de närstående rättighetshavarna omfattar ensamrätten endast tillgängliggörande för allmänheten, på trådbunden eller trådlös väg, på ett sådant sätt att enskilda kan få tillgång till de prestationer som avses från en plats och de själva väljer. Med ett engelskt uttryck kallas detta ofta tillhandahållande on-demand. Här benämns det fortsättningsvis tillhandahållande på begäran. Ensamrätt till tillhandahållande på begäran skall enligt direktivet ges till utövande konstnärer avseende upptagningar av deras framföranden (artikel 3.2.a), till fonogramframställare avseende deras fonogram (artikel 3.2.b), till framställarna av de första upptagningarna av filmer avseende originalet och kopior av deras filmer (artikel 3.2.c) och till radio- och televisionsföretag avseende upptagningar av deras sändningar, trådöverförda såväl som luftburna, inklusive kabel- och satellitsändningar (artikel 3.2.d). De förfoganden som avses är förfoganden som förutsätter en interaktivitet mellan den som initierar överföringen och den som är mottagare av densamma. Artikel 3.2 behandlas i stycke 24 i ingressen till direktivet. Där anges att rätten som avses i artikeln (dvs. tillhandahållande på begäran) bör anses omfatta alla åtgärder varigenom de skyddade prestationerna görs tillgängliga för allmänheten som inte är närvarande på den plats varifrån tillgängliggörandet sker och att den inte omfattar några andra åtgärder. Direktivet ger alltså de närstående rättighetshavarna ensamrätt till tillhandahållande på begäran, men däremot inte till överföring till allmänheten. I denna del erhåller alltså upphovsmännen en mer omfattande ensamrätt (se artikel 3.1 och stycke 23 i ingressen till direktivet) än de till upphovsrätten närstående rättighetshavarna. Den ensamrätt till tillhandahållande på begäran som de närstående rättighetshavarna erhåller enligt direktivet omfattar en del av de förfoganden som inryms i rätten till överföring till allmänheten men inte samtliga sådana förfoganden. Däremot inryms samtliga förfoganden som kan betecknas som tillhandahållande på begäran inom begreppet överföring till allmänheten. Rubriken till artikel 3 är uppdelad i två delar: Rätten till överföring av verk till allmänheten och rätten att göra andra alster tillgängliga för allmänheten. Detta uttryckssätt har valts för att man velat understryka att de närstående rättighetshavarna endast får en del av de rättigheter som upphovsmännen får. De typer av förfoganden som efter de i avsnitt 7 föreslagna ändringarna kommer att betecknas som offentligt framförande eller offentlig visning kommer inte i några fall att omfatta tillhandahållande på begäran. Exklusiva ensamrättigheter för närstående rättighetshavare? Som nämnts i avsnitt 10.1.1 är den principiella utgångspunkten för svensk del att de olika grupperna på det upphovsrättsliga området så långt som möjligt skall behandlas lika och att de närstående rättighetshavarnas intressen inte är mindre skyddsvärda (prop. 1994/95:58 s. 34). I samma avsnitt har även redogjorts för det förhållandet att även om de närstående rättigheterna i 45, 46 och 48 §§ lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (URL) har uttryckts som en förbudsrätt i lagtexten så fungerar de i praktiken som ensamrättigheter.