prop · GT0346 · 2005-11-03 00:00:00 — 6 kap. 6 § SoL). Mot denna bakgrund anser att skall anvisa kommun, inte boende, och socialnämnden i den anvisade kommunen har sedan ansvar för att utreda barnets behov och besluta om insatser för barnet, bl.a. var barnet skall vara placerat. delar utredningens bedömning att även i fortsättningen skall ha möjlighet att kunna anvisa ett barn boende vid något av grupphem för ungdomar, om det inte finns plats i någon av avtalskommunerna men menar att utredningen är något otydlig när det gäller hur långt ansvaret för vistelsekommunen sträcker sig i dessa fall. Det bör enligt mening klart framgå att en sådan vistelsekommun är ansvarig för ärendet till dess det eventuellt överflyttas till annan kommun enligt bestämmelserna i 16 kap. 1 § och 2 § första stycket SoL. , juridiska fakulteten, påpekar att enligt promemorian skall barn som fyller innan ansökan om uppehållstillstånd prövas inte bo kvar vid kommunalt ungdomsboende utan flytta till anläggningsboende för vuxna eller till eget boende. Den föreslagna strikta 18-årsgränsen är olämplig och innebär att ensamkommande ungdomar i samband med myndighetsdagen fråntas rättigheter på ett sätt som inte korresponderar med situationen för svenska ungdomar. I stället föreslås att ensamkommande barn erbjuds möjlighet att bo kvar i kommunalt ungdomsboende motsvarande den då svenska ungdomar har rätt till studiehjälp enligt 2 kap. studiestödslagen (1999:1395), dock längst till och med juni det år då barnet fyller . Skälen för regeringens förslag: När det gäller ensamkommande barn är det svårt att fastställa vilken kommun som enligt socialtjänstlagen skall anses utgöra barnets vistelsekommun. Denna fråga har också varit föremål för olika tolkningar i olika kommuner, vilket i sin tur lett till att ensamkommande barn inte alltid fått den hjälp och det stöd som de varit berättigade till. Om barnet uppmärksammas vid ankomsten till har ibland hävdats att inresekommunen utgör barnets vistelsekommun eftersom hjälpbehovet uppstått där. Anträffas däremot barnet först sedan det bosatt sig hos en släkting har gjorts gällande att kommunen där släktingen bor skulle ha att svara för barnet. Skulle barnet upp- märksammas när barnet besöker för att ansöka om asyl, utan att ha upptäckts inom en annan kommun, har det gjorts gällande att socialnämnden i den kommun där enhet finns ansvarar för barnet. De uppfattningar som redogjorts för medför inte sällan orimliga konsekvenser. Enligt dessa skulle t.ex. en inresekommun komma att bära ansvaret för ett barn som kanske endast vistats inom kommunen i avvaktan på vidare transport till boendeenhet inom annan kommun. Vidare kan den kommun inom vilken enhet ligger få ansvaret för ett barn som inte har annan anknytning till kommunen än att barnet framfört sin begäran om asyl där. Det främjar inte de ensamkommande barnens bästa om frågan om vilken kommun som skall ansvara för dem avgörs på ovanstående närmast slumpmässiga sätt. Vidare leder de ovan nämnda tolkningarna av begreppet vistelsekommun till att personal från inom en kommun tvingas resa till en annan kommun för att fullgöra sitt ansvar vilket inte gynnar barnet, som kan förväntas få sämre vård och omsorg än barnet hade fått om han eller hon fallit under bosättningskommunens ansvar, och det är inte heller ekonomiskt försvarbart. I stället bör ansvaret för barnet åvila den kommun inom vilken barnet mer varaktigt kommer att uppehålla sig. Några remissinstanser har mot promemorians förslag invänt att uppgift inte skall vara att anvisa boende utan att anvisa kommun eftersom boendefrågan tillhör kompetensområde. Regeringen delar remissinstansernas uppfattning och föreslår att skall anvisa en kommun som skall ordna boende för barnet. Den kommun som anvisats skall därefter anses utgöra barnets vistelsekommun enligt socialtjänstlagen. skall anvisa en kommun som ingått överenskommelse med verket om mot- tagande av asylsökande ensamkommande barn om det inte finns särskilda skäl att anvisa en annan kommun. Sådana särskilda skäl kan vara att barnet har önskemål om att få komma till en viss kommun, t.ex. för att bosätta sig hos en släkting eller någon annan närstående person, eller att det annars framkommer att barnet har släktingar eller närstående i en viss kommun. kan då anvisa den kommun där släktingen eller den närstående bor, även om den kommunen inte har ingått någon överenskommelse med verket. När anvisat en kommun är det socialnämnden i den kommunen som har ansvaret för att utreda barnets behov och att besluta om lämpligt boende för barnet. Boendet kan vara antingen ett särskilt boende för ensamkommande barn som drivs av en kommun som ingått en överenskommelse med eller någon annan form av boende som efter utredning anses som lämpligt, t.ex. ett familjehem eller hos en anhörig. Det är till de asylsökande ensamkommande barnens fördel om socialtjänstansvaret för dem innehas av en och samma kommun deras ansökan om uppehållstillstånd prövas. Så blir också i princip fallet om den föreslagna förändringen genomförs. Efter Migrations- verkets anvisning till en kommun övertar i den kommunen ansvaret för barnet och beslutar om boende för barnet. När kommunen påbörjat utredning kring barnet är kommunen enligt 11 kap. 4 § SoL skyldig att slutföra denna utredning även om barnet skulle lämna kommunen. Utredningskommunen behåller, sedan utredningen avslutats, ansvaret för att barnets stöd- och hjälpbehov tillgodoses, eftersom hjälpbehovet anses ha uppkommit i utredningskommunen. Enligt 16 kap. 2 § SoL behåller vidare en kommun ansvaret för ett barn som placeras vid t.ex. ett familjehem i en annan kommun. Möjligheter att överlåta ett ärende finns emellertid alltid om kommunerna kan enas enligt 16 kap. 1 § SoL. Som sagts ovan är det en fördel om det är den kommun där barnet är Prop. 2005/06:46 bosatt som också har ansvaret för barnet. Om en kommun som har ingått överenskommelse med placerar ett barn i en annan sådan kommun bör därför dessa kommuner komma överens om att ärendet skall flyttas till den sistnämnda kommunen. Om en kommun som har ingått överenskommelse med däremot placerar ett barn i en kommun som inte har ingått någon sådan överenskommelse bör emellertid den förstnämnda kommunen behålla ansvaret för barnet i enlighet med vad som föreskrivs i 16 kap. 2 § SoL. Särskilda problem kan uppstå om ett barn är placerat hos en släkting och detta hem sedermera visar sig inte vara ett lämpligt boende för barnet. Den kommun som utrett barnets behov skall då placera barnet i annat boende. Om utredningskommunen inte har ingått överens- kommelse med kan denna kommun ta kontakt med för att placera barnet i en kommun som ingått överens- kommelse med verket. Utredningskommunen har naturligtvis också möjlighet att på sedvanligt sätt placera barnet i t.ex. familjehem inom eller utom kommunen. Placeras barnet i en kommun med överens- kommelse med bör denna kommun överta ansvaret för barnet enligt 16 kap. 1 § SoL. Om ett ensamkommande barn på eget initiativ lämnar ett boende i vilket det placerats av och bosätter sig hos t.ex. en anhörig i annan kommun är det emellertid inte självklart att den förstnämnda kommunens ansvar skall bestå. I sammanhanget bör dock påpekas att barnets ansökan om uppehållstillstånd i normalfallet skall prövas inom sådan tid att frågan om överflyttning knappast hinner bli aktuell. För den händelse så inte är fallet bör emellertid frågan om överflyttning av ärenden kunna avgöras enligt befintliga regler i 16 kap. 1 § SoL. Om barnet blir myndigt innan ansökan om uppehållstillstånd slutligt prövats skall barnet normalt inte längre bo kvar vid ett kommunalt ungdomsboende utan flytta till ett anläggningsboende för vuxna eller till eget boende. Den reglering som gäller vuxna asylsökande m.fl. träder då i kraft, exempelvis har 18-åringen enligt 14 § LMA rätt till logi på en förläggning. Ingenting hindrar i och för sig att 18-åringen erbjuds boende på ett kommunalt hem för vård och boende (HVB-hem) eller i ett familjehem om han eller hon inte bedöms kunna klara sig själv. Kommunen kommer dock efter barnets 18-årsdag inte att ha rätt till ersättning enligt 7 § förordningen (2002:1118) om statlig ersättning för asylsökande. Vem som bär ansvaret för den myndiges eventuella behov av insatser enligt socialtjänstlagen efter 18-årsdagen får bedömas enligt gängse regler. Om barnet avvisas eller utvisas kvarstår ansvar till dess beslutet om avvisning eller utvisning verkställts. Regeringens bedömning: Asylsökande ensamkommande barn som beviljats uppehållstillstånd bör tas emot i en kommun för Det lämpligaste är att den kommun barnet vistats i under tiden hans eller hennes ansökan om uppehållstillstånd prövats också ansvarar för barnets introduktion i det svenska samhället. asylsökande ensamkommande barn inte kommer att vistas på förläggningar kommer de att ha rätt till bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. (LMA) endast under efter det att de har beviljats uppehållstillstånd. Därefter övergår ansvaret för bistånd till den kommun barnet vistas i. Någon ändring angående bistånd i 8 § LMA behövs därför inte. Promemorians förslag: Enligt promemorians förslag även fortsättningsvis driva särskilda boenden för Med anledning av detta föreslås i promemorian en ändring i 8 § LMA där det uttryckligen anges att ensamkommande barn som omfattas av 1 § första stycket 1 och 2 endast skall ha rätt till bistånd enligt LMA under en månad från dag de beviljas Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran eller tillstyrkt förslaget. som arbetar med integrationsbefrämjande verksamhet (RIB), och har anmärkt att de inte anser att mottagningskommunen skall anmäla eventuellt behov av fortsatt gruppboende till som sedan skall anvisa en introduktionskommun med vilket Integrations- verket har en överenskommelse. Dessa remissinstanser anser att bosättningskommunen, utifrån den utredning kommunen genomfört, skall avgöra var barnet skall bo och vårdas efter att uppehållstillstånd , psykologiska institutionen och tvär- vetenskapliga samarbetsgruppen för utveckling av forskning om flyktingbarn i samt framhåller att kontinuitet bör eftersträvas och att barnen normalt bör bosätta sig i mottagnings- , psykologiska institutionen, kommun, och kommun anser att övergångstiden då barnet enligt förslaget skall ha rätt till ersättning enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. är väl kort. universitet, , anser att formule- ringarna är oklara och undrar om det är ekonomiskt bistånd som avses. Skälen för regeringens bedömning: Omyndiga måste även efter det att de beviljats uppehållstillstånd tas om hand inom ramen för De skall dessutom introduceras i det svenska samhället. Sett ur barnets synvinkel är det lämpligaste att kommunen där barnet faktiskt bor har det fulla ansvaret för barnet, både såvitt gäller insatser enligt socialtjänstlagen och såvitt gäller introduktionen i det svenska Detta gör det lättare för den ansvariga kommunen att hålla sig underrättad om förhållanden som rör barnet och det finns större förutsättningar för att barnet skall få den hjälp och det stöd som barnet Det blir också lättare för att samråda med berörda Målsättningen är att barnen inte skall utsättas för uppbrott från vistelsekommunen om det inte i det enskilda fallet är nödvändigt för barnets bästa. Utgångspunkten bör därför vara att de kommuner som träffar överenskommelse med om mottagande av ensamkommande barn också skall ha en överenskommelse med om introduktion av dessa barn. Enligt promemorians förslag skall även fort- sättningsvis driva boendeenheter för ensamkommande barn. För att förhindra att barn som beviljats uppehållstillstånd blir kvar i gruppboenden för asylsökande, därför att ingen kommun är beredd att ta emot dem för introduktion, föreslås i promemorian att det i 8 § LMA skall införas en regel med innebörd att ensamkommande barn som beviljats uppehållstillstånd har rätt till bistånd enligt lagen endast under efter det att vederbörande beviljats uppehållstillstånd. Eftersom regeringen valt att föreslå att boende för ensamkommande barn endast skall anordnas av kommuner och barnen således inte skall bo på förläggningar i form av boendeenheter som drivs av , behövs ingen ändring i 8 § LMA. Bestämmelsen i 8 § tredje stycket LMA innebärande att utlänningar som inte vistas på förläggning har rätt till bistånd under en månad från den dag de har beviljats uppehållstillstånd kommer att omfatta även de ensamkommande barnen. övertar den kommun i vilken barnet vistas det fulla ansvaret för barnet enligt socialtjänstlagen. Kommunen har därefter rätt till ersättning enligt vad som framgår av förordning (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. Utgångspunkten bör, som ovan nämnts, vara att en och samma kommun svarar för barnets introduktion i det svenska samhället och för de insatser enligt socialtjänstlagen som kan behövas. Detta bör kunna bidra till minskad administration såväl hos som hos kommunerna när det gäller utbetalning av statlig ersättning till kommunerna. Enligt 12-13 §§ förordning (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. utbetalas den statliga schablon- ersättningen till den kommun där en utlänning är folkbokförd. I detta sammanhang bör noteras att asylsökande ensamkommande barn inte meddelas tidsbegränsade uppehållstillstånd utan endast permanenta sådana. Detta i sin tur medför att det ensamkommande barnet skall folkbokföras i , jfr 3 och 4 §§ folkbokföringslagen (1991:481), när uppehållstillstånd beviljas. I de allra flesta fall är folkbokförings- kommunen också den kommunen som har de faktiska kostnaderna för barnet. Det kan emellertid förekomma att den kommun i vilken barnet folkbokförts beslutar att placera barnet i t.ex. ett familjehem eller ett hem för vård eller boende som ligger i en annan kommun. Placerings- kommunen behåller då normalt ansvaret för barnet. I detta fall ersätts placeringskommunen för vårdkostnaderna medan boendekommunen uppbär schablonersättningen för barnets introduktion. Om boende- kommunen övertar ansvaret även för insatser enligt socialtjänstlagen kan denna kommun i stället erhålla all ersättning direkt ifrån Integrations- verket. Den förordade lösningen att ansvaret följer med barnet kan således även bidra till minskad administration. Den ovannämnda principen tillämpas i viss utsträckning . Det är emellertid angeläget att denna princip vinner ytterligare spridning vilket torde kräva att de kommuner i vilka ensamkommande barn med uppehållstillstånd kommer att bosätta sig är beredda att ta på sig ansvaret för barnen. Detta förutsätter i sin tur att en dialog kommer till stånd mellan kommunerna och att berörda kommuner kan komma överens. I promemorian redogörs för ett exempel på hur principen är tänkt att fungera. I redogörelsen nämns att mottagandekommunen bör anmäla behov av fortsatt gruppboende till som sedan skall anvisa barnet gruppboende i en av de kommuner med vilka verket har överenskommelser om gruppboende för barn och ungdomar. Denna kommun skulle sedan överta ansvaret enligt reglerna i 16 kap. 1 och 2 §§ socialtjänstlagen (2001:453). Flera remissinstanser har invänt att inte bör ha ansvar för att anvisa barn ett visst boende och att barnen inte skall behöva byta kommun. Enligt regeringens bedömning kommer denna situation normalt inte att uppstå mot bakgrund av principen att kommunen bör ha träffat överenskommelse både med och med . Efter anmälan till att barnet beviljats uppehållstillstånd kommer kommunen att uppbära ersättning från enligt för- ordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande. Om vistelsekommunen inte har träffat överenskommelse med bör barnet ändå få stanna i den kommunen efter det att uppehållstillstånd beviljats, om inte socialnämnden i vistelsekommunen anser att en överflyttning till en kommun med vilken har en överenskommelse om gruppboende för barn och ungdomar är bäst för barnet. Placeras barnet innan uppehållstillstånd beviljas i familjehem i annan kommun än i den som beslutat om placeringen bör den kommun där familjehemmet finns ta över ansvaret för barnet om barnet, sedan uppehållstillstånd meddelats, folkbokförs i familjehemmet. På detta sätt uppehålls principen om att ansvaret för integration och ansvaret för insatser enligt åvilar en och samma kommun. För det fall barnet privatplacerats hos en släkting medför det faktum att uppehållstillstånd beviljas i praktiken ofta ingen skillnad. Barnet bor således kvar hos släktingen, folkbokförs hos denne och den kommun i vilken barnet bor behåller ansvaret för barnet även efter det att uppehållstillstånd meddelats. Om barnet efter att ha beviljats uppehållstillstånd och en första kommunplacering senare behöver flytta till annat boende som ligger i en annan kommun, bör även i detta fall ansvaret följa barnet. I bereds, som nämnts i avsnitt 7.3, ett förslag till lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. I en promemoria upprättad inom (dnr UD2003/596361/MAP) föreslås en ändring i 8 § LMA innebärande att en utlänning som inte vistas på en förläggning har rätt till bistånd även efter det att han eller hon har beviljats uppehållstillstånd, om uppehållstillståndet inte innebär att utlänningen skall anses ha sin egentliga hemvist här i landet. För de ensamkommande asylsökande barnen innebär detta att de, även om de skulle beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, skulle ha rätt till fortsatt bistånd enligt lagen om Prop. 2005/06:46 mottagande av asylsökande m.fl. Regeringens förslag: Kommuner som träffar överenskommelser med om mottagande av ensamkommande barn som är asylsökande eller som har beviljats uppehållstillstånd med eller efter tillfälligt skydd skall vara berättigade statlig ersättning enligt följande riktlinjer: -En fast ersättning för att ta emot barn . -En särskild ersättning för sådana boenden som avses i 2 § andra stycket lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande (LMA). Promemorians bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens I promemorian görs bedömningen att ersättningen till en s.k. avtalskommun liksom kraven på den tjänst kommunen skall tillhandahålla bör läggas fast i offentligrättslig reglering samt att de s.k. avtalen mellan och kommunerna bör utgöras av Enligt den bedömning som görs i promemorian bör vissa krav uppställas på de kommuner som träffar överenskommelser med om mottagande av ensamkommande barn och bör inhämta yttrande från berört landsting angående förutsättningar att erbjuda barnen hälso- och sjukvård. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt att ersättningen för mottagande av ensamkommande barn regleras i Flera remissinstanser påpekar att det är mycket viktigt att kommunerna får full kostnadstäckning för mot- () anser att lagen (1992:1528) om offentlig upphandling () inte är tillämplig om det är fråga om anslutning till en lagstadgad taxeersättning som innebär att alla villkor är fastställda, eftersom detta inte kan anses vara tilldelning av kontrakt enligt , se vidare under avsnitt 9.1. instanserna är positiva till att yttrande skall inhämtas från berört landsting innan överenskommelse träffas med en kommun och att kommunens lämplighet i övrigt prövas. anser att det bör ställas krav på att den kommun som har för avsikt att bli s.k. avtalskommun skall ha fått bekräftelse på att sjukvårdshuvudmannen har de resurser som krävs för att erbjuda de ensamkommande barnen den hälso- och sjukvård de behöver. landsting anser att det är tveksamt om yttrande från berört landsting skall behöva inhämtas eftersom landstingen är skyldiga att erbjuda asyl- sökande barn samma hälso- och sjukvård som i bosatta barn. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande ordning regleras den statliga ersättningen till kommuner för asylsökande huvudsakligen i förordningen (2002:1118) om statlig ersättning för asylsökande m.fl. Landstingen och kommunerna har därutöver rätt till ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande enligt förordningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande. När den asylsökande Prop. 2005/06:46 beviljats uppehållstillstånd betalas statlig ersättning i huvudsak ut i enlig- het med förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flykting- mottagande m.m. Den föreslagna reformen innebär ingen ändring av de ersättningsregler som gäller enligt ovan. Kommunerna ges i 2 § andra stycket LMA behörighet att anordna boenden för ensamkommande barn som omfattas av 1 § första stycket 1 och 2 LMA. skall träffa överenskommelser med kommuner om mottagande av dessa barn. Den närmare utformningen av ersättningen till kommunerna bestäms av regeringen efter överläggningar med Kommuner och Landsting och skall regleras i en förordning. Ersättningssystemet skall utformas på ett sådant sätt att kommunernas krav på framförhållning tillgodoses som kommunerna åtar sig att anpassa verksamhetens omfattning till behovet av boendeplatser. Den statliga ersättningen till kommunerna skall återkommande utvärderas och följas upp. Överenskommelserna mellan och kommunerna skall omfatta ett åtagande av den berörda kommunen att ta emot ett visst antal ensamkommande barn. Kommuner som träffat en sådan överenskommelse skall enligt förordningen ha rätt till en fast ersättning, oavsett antalet mottagna barn, som är avsedd att underlätta planering för mottagande av barnen samt öka kvaliteten i mottagandet. I budget- propositionen för , utgiftsområde 8, Invandrare och flyktingar, har regeringen föreslagit att anslaget 12:2 Ersättningar och bostads- kostnader skall ökas med med anledning av den föreslagna reformen. Därutöver skall ersättning lämnas till kommunerna för sådana boenden som avses i 2 § andra stycket LMA. Ersättning enligt förordningen för sådana boenden skall vara avsedd att täcka kommunernas kostnader för såväl personal som kost och logi samt omvårdnad. I detta sammanhang erinras om att de ensamkommande barnen även fortsättningsvis har rätt till dagersättning och särskilt bidrag enligt 17 och 18 §§ LMA, vilket alltså inte omfattas av nu aktuell ersättning. Regeringen förutsätter att kommunerna kommer att erbjuda de ensam- kommande barnen adekvat boende, barnhälsovård, förskola/skola fritidsaktiviteter m.m. med beaktande av barnens behov, se avsnitt 9.1. Enligt gällande överenskommelse mellan staten och Kommuner och Landsting skall landstingen erbjuda de asylsökande ensam- kommande barnen samma hälso- och sjukvård som andra barn i . Som tidigare framgått i avsnitt 7.3 ovan bereds ett förslag till ny lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. i . Mot bakgrund av detta anser inte regeringen att behöver inhämta ett yttrande från berört landsting före det att en överenskommelse träffas med en kommun. Däremot är det nödvändigt med täta kontakter och samarbete mellan , kommunerna, landstingen och andra berörda. De boenden som anordnas med stöd av 2 § LMA kommer också att vara underkastade tillsyn, se avsnitt 9.1 ovan. Ekonomiska konsekvenser och ikraftträdande Prop. De föreslagna författningsändringarna bedöms leda till ökade kostnader för staten med jämfört med nuvarande kostnadsnivå. Kostnadsökningen är hänförlig till en förbättrad kvalitet i boendet för de ensamkommande barnen. De föreslagna författningsändringarna skall träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser föreslås inte. Förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. I ett nytt fjärde stycke anges vilka barn som omfattas av de nya reglerna om ensamkommande barn. Bestämningen av vilka barn som anses som ensamkommande överensstämmer i sak med motsvarande bestämmelser i lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn som trädde ikraft . Om barnets förälder eller någon annan vuxen person som trätt i förälders ställe senare tar hand om barnet skall barnet inte längre anses som ensamkommande. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2.