prop · GT0360 · 2005-12-29 00:00:00 — När det gäller regeringens förslag beträffande särskilda smittskydds- åtgärder för personer med injektionsmissbruk bör framhållas att smitt- skyddsverksamhet är ett landstingskommunalt ansvar. Med föreslagen reglering får landstingen tillgång till ytterligare en metod. Förslaget innebär emellertid inget åliggande att använda denna metod. Förslaget bedöms därför inte påverka kostnaderna för staten, landstingen eller kommunerna på ett sådant sätt att särskilda medel måste anslås för verksamheten. Flera landsting och kommuner har i remissförfarandet uppgivit att de är negativa till sprututbytesverksamhet. Det förefaller där- för inte troligt att tillståndsförfarandet blir en omfattande uppgift för . Uppgiften, som inte föranlett att begära någon resursförstärkning, ryms väl inom det anslag som regeringen före- slagit i budgetpropositionen. Tillsyn, normering och uppföljning av socialtjänst och hälso- och sjukvård är ett ansvar för Social- styrelsen. Förslaget bedöms därför inte påverka kostna- der i den delen. Beträffande stödet till frivilligorganisationer anser regeringen att ansvaret för administrationen bör flyttas från till . Vid finns redan ett särskilt sekretariat för stöd till frivilligorganisationer på andra områden. Regeringens bedöm- ningar syftar till att effektivisera administrationen av det statliga bidraget till frivilligorganisationer på folkhälsoområdet. Sammantaget är det regeringens uppfattning att övervägandena i propositionen inte medför några kostnader utöver de som regeringen föreslagit i budgetpropositionen för . 12.1Förslaget till lag om utbyte av sprutor och kanyler De allmänna övervägandena för den nya lagen finns redovisade i avsnitt 9. I första stycket anges lagens tillämpningsområde till att avse utbyte av sprutor och kanyler, vilket i lagen sedan genomgående benämns som sprututbytesverksamhet, i syfte att förebygga spridning av blodburna infektioner bland narkotikamissbrukare. I andra stycket ges uttryck för att verksamheten måste bedrivas på ett sådant sätt att den enskilde i möjligaste mån kan motiveras till att genom- gå vård och behandling för sitt missbruk. I tredje stycket anges att kommuner som inte ingår i ett landsting, lik- som i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), är att likställa med lands- ting. är det endast som inte ingår i ett landsting. I första stycket anges att endast landsting kan få tillstånd av Socialstyrel- sen att bedriva sprututbytesverksamhet och att sådant tillstånd är en för- utsättning för att bedriva sprututbytesverksamhet. Av andra stycket följer att tillstånd får meddelas endast om den eller de kommuner där verksamhet skall bedrivas har biträtt ansökan. detta avses att i sin ansökan på lämpligt sätt skall redovisa att den eller de aktuella kommunerna accepterar att förlägger Det innebär vidare att det krävs en ny ansökan för det fall ett landsting med tillstånd önskar flytta verksamheten och den nya verksamheten geografiskt blir placerad i en annan kommun än den eller de som tidigare biträtt ansökan. Närmare föreskrifter om hur ansöknings- förfarandet rent praktiskt skall gå till får meddelas av i För att skall ges möjlighet att bilda sig en uppfattning om vilka resurser de i ingående kommunerna förfogar över av- seende vård och behandling och för att i möjligaste mån få till stånd sam- syn mellan och kommunerna föreskrivs i paragrafens första stycke att samråd skall ske mellan och kommunerna. Av andra stycket framgår att skall redovisa hur behovet av avgiftning och missbrukarvård kommer att tillgodoses. visning är en förutsättning för att få tillstånd att bedriva sprututbytes- skall utifrån redovisningen bedöma lämplig- heten av att meddela tillstånd. I paragrafen anges att tillstånd för verksamhet med utbyte av sprutor och kanyler får lämnas för högst åt gången. För det fall ansökan ges in innan tidigare tillstånd löpt ut får verksamheten fortsätta Har ansökan inte inkommit innan tidigare tillstånd förfallit eller har ett tillstånd återkallats får verksam- heten inte bedrivas. Av paragrafen framgår att meddelat tillstånd får återkallas om det före- kommer missförhållanden i verksamheten. Att behovet av avgiftning och missbrukarvård inte kan tillgodoses på ett godtagbart sätt utgör tveklöst ett exempel på missförhållande i ett sprututbytesprogram. återkallelse kan vara att de i 6 § angivna villkoren eller av Socialstyrel- sen meddelade föreskrifter inte iakttagits i tillräcklig utsträckning. bedömning av om missförhållanden föreligger har att göra en samlad bedömning av om verksamheten bedrivs på ett sådant sätt att sprutor och kanyler från sprututbytesverksamhet inte riskerar att hamna utanför den avsedda kretsen av mottagare och att deltagarna i verksamheten på ett rimligt sätt kan få sina behov av behandling för sitt I första stycket anges att utlämnande av sprutor och kanyler är avhängigt av att motsvarande produkter lämnas in. För de patienter som tidigare fått ut sprutor och kanyler innebär detta att de skall återlämna samma antal sprutor och kanyler som de tidigare fått ut. För patienter som besöker verksamheten innebär det att de skall lämna de sprutor och kanyler som de har använt. Om det finns särskilda skäl skall spruta och kanyl kunna lämnas ut även om motsvarande begagnade pro- dukt inte lämnats. Med särskilda skäl avses här att den enskilde skall kunna lämna en godtagbar förklaring till varför återlämnade inte kan ske. Att uttömmande ange vad som kan vara en godtagbar förklaring låter sig inte göras. Allmänt sett skall det vara fråga om situationer som patienten inte kunnat råda över och som han eller hon inte genom egna ansträng- ningar kunnat undvika. I andra stycket anges att sprutor och kanyler som lämnas ut inom ramen för den aktuella verksamheten måste vara märkta på sätt som möjliggör att spåra ursprunget. Syftet med bestämmelsen är att möjlig- göra tillsyn vad avser läckage från den aktuella verk- samheten. Av tredje stycket framgår att utlämnande endast får ske till den som har fyllt och att utlämnande endast får ske vid ett personligt besök av den enskilde missbrukaren. I fjärde stycket stadgas att endast personer som kan anses bosatta i landsting som beviljats tillstånd för bedrivande av sprututbytesverksam- het får delta i verksamheten i det . Detta innebär att endast personer som uppfyller folkbokföringslagens (1991:481) krav för folk- bokföring inom får delta. Att någon inte rent faktiskt är folk- bokförd inom utgör, som redovisats i avsnitt 9.3, dock inget hinder mot deltagande under förutsättning att vederbörande kan göra sannolikt att förutsättningarna för folkbokföring finns. I paragrafen anges att inga beslut enligt denna lag får överklagas. Detta gäller såväl beslut om tillstånd och återkallelse av till- stånd som beslut inom sprututbytesverksamheten att inte lämna ut spruta eller kanyl till en enskild. I lagen anges de grundläggande förutsättningarna för att verksamhet med utbyte av sprutor och kanyler skall få ske. Genom det aktuella bemyndi- gandet ges regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer möj- lighet att utfärda ytterligare föreskrifter som behövs till skydd för enskilda. Avsikten är att regeringen i förordningen (1985:796) med vissa bemyndiganden för att meddela föreskrifter m.m. skall delegera till att meddela mer detaljerade föreskrifter för verksamheten. Lagen träder i kraft . Verksamhet med utbyte av sprutor och kanyler bedrivs i och . I punkten 2 anges att verk- samheter som redan bedrivs vid lagens ikraftträdande utan hinder av Prop. 2005/06:60 lagens tillståndskrav får fortsätta att bedrivas fram till dess att Socialsty- relsen fattat beslut i ärendet. En förutsättning är dock att ansökan om tillstånd har inkommit till före utgången av . 12.2Förslaget till lag om ändring i förordningen (1968:70) med vissa bestämmelser om injektionssprutor och kanyler 6 § 1 mom. Ändringen är en följd av att bestämmelserna om påföljd för olovlig inför- sel av spruta eller kanyl i den numera upphävda lagen (nr 418) om straff för varusmuggling ersatts av bestämmelser i lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Lagändringen föreslås träda i kraft .