prop · GT032 · 2005-09-29 00:00:00 — Fortsatta åtgärder behöver därför vidtas så att alla elever ges möjlighet att uppnå målen för svenskämnet i skolan. Tillgång till litteratur och läsning har en stor betydelse för språk- utvecklingen, varför det är angeläget att nå nya och ovana läsare. För- äldrar, lärare i förskola och skola, bibliotekarier och andra har en särskilt viktig roll när det gäller att arbeta läsfrämjande och fånga de ungas intresse för litteraturen. I finns långt över en miljon personer med utländsk bakgrund och för många av dem är svenskan ett andraspråk. De har givetvis andra förutsättningar att tillägna sig svenska språket än de som har svenska som modersmål. För många personer med funktionshinder innebär funktionsnedsätt- ningen en svårighet att tillägna sig eller använda sig av språket. Språkliga och kommunikativa funktionshinder påverkar individens möjligheter till utveckling och deltagande, inte minst i skolan och i arbetslivet. Det är därför viktigt att tidigt uppmärksamma eventuella svårigheter i språk- utveckling och kommunikation. Här utförs inom t.ex. barnhälsovården, barnavårdscentraler och barn- och ungdomsrehabiliteringen ett bety- delsefullt arbete. Öppenhet inför språklig variation inryms i målet. Språklig variation Prop. 2005/06:2 som har att göra med geografisk eller social bakgrund (dialekter och sociolekter) är en tillgång, men den kan även medföra problem när det gäller individens möjligheter att hävda sig i samhället. som dialekter och sociolekter respekteras, måste eventuella problem med det svenska standardspråket uppmärksammas se ovan. har ratificerat den europeiska stadgan om landsdels- eller mino- ritetsspråk samt ramkonvention om skydd för nationella minoriteter. Ratificeringen innebär att samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch erkänts som nationella minoritetsspråk och fått en sär- ställning i . Samtliga dessa språk används av hävd i och skiljer sig tydligt från svenska språket. Dessutom talas språken av till- räckligt många i för att det ska finnas förutsättningar att bevara språken. Genom ratificeringen har åtagit sig att främja och skydda de nationella minoritetsspråken. Det handlar då inte enbart om att vårda och utveckla språket utan ibland också om att en generation som berövats sina språkliga rötter, återerövrar språket. De tidigare nämnda minoritetsspråkslagarna (1999:1175 och 1176) är exempel på åtgärder i syfte att skydda och främja samiska, finska och meänkieli. För när- varande pågår också en utredning (Ju 2004:01) som ser över möjlig- heterna att utvidga lagarnas geografiska tillämpningsområde när det gäller finska och samiska. Uppdraget ska slutredovisas . Såväl nationell som internationell forskning visar att utvecklandet av modersmålet har stor betydelse för elever med annat modersmål än svenska, såväl för den kulturella identiteten som för språkinlärningen och lärandet i ett mer övergripande perspektiv. Undervisning i det egna modersmålet är därför centralt. Den har särskilt stor betydelse för de yngsta barnens språk- och identitetsutveckling. Barn med utländsk bak- grund och barn som är döva måste ha möjlighet att utveckla och bruka sina språk. Barn som tillhör de nationella minoriteterna ska dessutom ha möjlighet till att återuppliva modersmålet även om det inte är deras förstaspråk. I grundskoleförordningen (1994:1194) finns bestämmelser om modersmålsundervisning. Som villkor för undervisningen gäller att en eller båda av elevens vårdnadshavare har ett annat språk än svenska som modersmål och att språket utgör dagligt umgängesspråk för eleven. Eleven ska dessutom ha grundläggande kunskaper i språket och önska få sådan undervisning. En samisk, tornedalsfinsk eller romsk elev ska erbjudas modersmålsundervisning även om språket inte är elevens dagliga umgängesspråk. En kommun är skyldig att anordna modersmåls- undervisning om det finns en lämplig lärare och om minst fem elever önskar undervisning i språket. För samiska, tornedalsfinska och romska elever är kommunen skyldig att anordna modersmålsundervisning även om elevantalet är mindre än fem. I princip motsvarande bestämmelser finns i gymnasieförordningen (1992:394). Dessa bestämmelser ska även För döva, dövblinda, vuxendöva och vissa hörselskadade är tillgången Prop. 2005/06:2 till information och möjligheten att göra sig förstådda på teckenspråk en grundläggande förutsättning för tillgänglighet och delaktighet. En särskild utredare (2003:12) gör på uppdrag av regeringen en översyn av rätten och möjligheterna för döva, dövblinda, vuxendöva och hörsel- skadade att använda teckenspråket i olika situationer, t.ex. i utbildning och arbetsliv samt vid samhällsstöd. Även en kartläggning om tillgäng- ligheten till kultur och medier görs. Uppdraget ska redovisas till reger- ingen . Genom det föreslagna målet förtydligas betydelsen av att alla har möjlig- het att lära sig främmande språk. Vikten av goda språkkunskaper ökar i takt med internationaliseringen av samhället. Det gäller främst engelska men även så mycket som möjligt av minst ett annat främmande språk. har ställt sig bakom det gemensamma europeiska utbildnings- målet att främja kunskaper i två främmande språk utöver modersmålet. Kunskaper i engelska och andra främmande språk är avgörande för rörligheten i , såväl för studier som för arbete, resor och handel. Språkvården samordnas och förstärks Detta avsnitt behandlar regeringens bedömningar om behovet av en för- stärkt och samordnad statlig språkvård. I delavsnitten 6.16.4 redovisas några av de olika områden som bör ingå i den samordnade språkvården. Regeringens bedömning: Den centrala, statligt finansierade språkvården bör samordnas och ges utökade resurser för ett vidgat verksamhets- Den nya språkvården bör organiseras i myndighetsform och sam- ordnas med myndigheten (). för den nya språkvården bör, förutom SOFI:s verksamhet, vara den verk- samhet som bedrivs av , Sverigefinska språknämnden och Klarspråksgruppen i . den samordnade språkvården ha resurser för språkvård som rör det svenska teckenspråket och de nationella minoritetsspråken, resurser för att överblicka situationen för samtliga språk i och dessutom för terminologi- och språkteknologifrågor liksom för andra mer över- gripande språkpolitiska frågor. Till dessa hör även att motverka språk- bruk som konserverar könsroller och osynliggör kvinnor. En organisationskommitté bör utses för att föreslå den närmare utformningen av språkvårdsorganisationen. förslag: Överensstämmer i stort med regeringens föreslår att en ny språkmyndighet bildas, Remissinstanserna: Många remissinstanser har yttrat sig över förslaget om att inrätta en ny språkmyndighet. Av dessa är det ca hälften som tillstyrker eller är positiva. Bland dem som tillstyrker finns Statens kvalitets- och kompetensråd, , Riksrevisions- verket, , , Sverigefinska språk- nämnden, företrädare för olika nationella minoritetsspråk, , Kungl. , , , Dokumentation, information och kultur (), Konstnärliga och litterära yrkesutövares samarbetsnämnd KLYS och , , natio- nella kommitté för Europeiska byrån för mindre använda språk SWEBLUL, , samt , Lin- , , och . betonar vikten av att det finns en välfungerande knytning mellan myndigheten och forskning och undervisning och framhåller i likhet med att den breda representation som tidigare funnits i Svenska språknämndens medlemsförsamling bör bevaras och bli kvar i en ny referensgrupp. framhåller att de som arbetar inom den nya myndigheten måste garanteras självständighet och obe- roende i sin verksamhet. och Utbildningsradion understryker vikten av att den nya myndigheten har rollen som råd- givande och stödjande i språkfrågor. anser inte att samisk språkvård bör ingå i den nya språk- vården utan förordar att har en nära kontakt med språk- myndigheten. instämmer i att samordning av språk- vården behövs och att arbetet inom de nu existerande språkvårdsorgani- sationerna skulle kunna bedrivas i myndighetsform, men motsätter sig förslaget om att inrätta en helt ny myndighet. Även Statskontoret, /, och är kritiska till förslaget om ny myndighet. När det gäller organisationen av språkvårdens terminologiverksamhet förordar Kungl. Tekniska Högskolan, , , att Terminologi- centrum TNC som specialiserat och väletablerat organ bör få behålla sin särställning. Skälen för regeringens bedömning Vården av svenska språket är en nationell angelägenhet av stor betydelse för hela landet. Ett välfungerande språk är grundläggande för infra- strukturen i samhället och för en fungerande demokrati. Vården av svenska språket sker både i offentlig och privat regi (se avsnitt 4.1). Viktiga insatser görs för svenskan genom normering, standardisering och råd när det gäller stavning, uttal, ordböjning och meningsbyggnad och genom bildandet av uttryck för nya företeelser och begrepp. Insatser görs också på mer övergripande textnivåer för att öka texternas läsbarhet och göra dem överskådliga och lättlästa. Det är även angeläget att motverka språkbruk som konserverar könsroller och osynliggör kvinnor i exempel- vis myndigheternas texter och i det språk som används i medier, på arbetsplatser och i skolor. Här bör språkvårdsorganisationen visa på svagheter och redovisa positiva exempel. Vi bedömer att ytterligare insatser behövs inom språkvården för att främja att de språkpolitiska målen uppnås. Det handlar om att främja till- gången till och bruket av nya svenska termer, att upplysa om svenskans värde och egenskaper och att öka tillgången till de råd, regler och mönster som redan finns eller som utvecklas efter nya behov. Eftersom det är många människor i som inte har svenska som förstaspråk måste även nya typer av ordböcker och skrivregler ges ut. Inom språk- teknologiområdet är det viktigt att språkvården är mer aktiv för att kunna medverka till hög kvalitet hos svenska produkter och tjänster. Språk- vården måste också ges förutsättningar att följa utvecklingen och delta i olika europeiska och internationella organ. Det gäller särskilt det nordiska samarbetet. Samhällsutvecklingen har dessutom ökat behovet av en gemensam plattform där språkfrågorna, som rör inte bara svenska språket utan också det svenska teckenspråket, de nationella minoritets- språken, invandrarspråken och relationen till andra språk, kan behandlas mer samlat och i ett större sammanhang. Den centrala, statligt finansie- rade språkvården bör mot denna bakgrund därför samordnas och förstär- kas. I budgetpropositionen för , anslaget 28:23 Språk- och folk- minnesinstitutet, föreslås reformer på för den nya språk- vården fr.o.m. . Under utgiftsområde 8. Invandrare och flyktingar, föreslår vi att en viss del av anslaget 47:1 Åtgärder för natio- nella minoriteter används för att bidra till vården av de nationella mino- ritetsspråken i den nya organisationen. En samlad språkvård ger flera fördelar Vi instämmer i språkkommitténs förslag att språkvården ska samordnas. Härigenom kan kunskap och kompetens på området samlas och befint- liga resurser utnyttjas på ett mer ändamålsenligt och effektivt sätt. Den centrala språkvårdsorganisationen bör ges statligt huvudmannaskap och vara organiserad i myndighetsform. Regeringen har tidigare, bl.a. i den förvaltningspolitiska propositionen och det förvaltningspolitiska handlingsprogrammet Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst, angett principerna för organiseringen av statsför- valtningen. Inriktningen är bl.a. att värna om kärnverksamheten i det fortsatta arbetet med att renodla statlig verksamhet. Genom renodling av verksamheterna främjas de förvaltningspolitiska värdena demokrati, rättssäkerhet och effektivitet. Dessa strukturförändringar syftar till att öka effektiviteten och verksamhetens ändamålsenlighet i förhållande till de mål som läggs fast för verksamheten. Språket är av central betydelse för samhället och därmed en kollektiv nyttighet, varför staten bör ta ett utökat ansvar för språkvårdsarbetet. Ett motiv till att språkvården bör organiseras i myndighetsform är att det är viktigt att kravet på offentlighet och insyn samt tydliga ansvarskedjor tillgodoses. Offentlighetsprincipen och meddelarfriheten bidrar till att öppenhet och insyn i förvaltningen blir ett gemensamt mål för det allmänna. Myndighetsformen är vidare flexibel. Den ger goda möjlig- heter att anpassa styrning och organisation till de olika förutsättningarna för statlig verksamhet. Några av remissinstanserna har uttryckt farhågor över en språkvård i myndighetsform, eftersom det skulle innebära en Prop. 2005/06:2 alltför stark statlig styrning av språkfrågor, exempelvis när det gäller språkriktighet och språkforskning. Vi delar dock inte dessa farhågor. Exempelvis kommer , som är en självständig institution, fortsatt att ha ett mycket stort inflytande över den grund- läggande för svensk stavning och ordböjning. Viktiga insatser för språket kommer också att göras vid ett flertal universitet och hög- skolor. Institutioner för nordiska språk eller svenska spelar en betydande roll för utvecklingen av språkvården. Nämnas kan också att t.ex. Svenska språknämndens motsvarighet i övriga nordiska länder är eller ingår i statliga myndigheter. Som flera remissinstanser påpekat är det viktigt att den breda repre- sentation från språkvårdssamhället som finns i Svenska språknämndens medlemsförsamling tas till vara av den nya organisationen. En eller flera referensgrupper kan därför behöva knytas till myndigheten med utgångs- punkt i sammansättningen av Svenska språknämndens medlemsför- samling men också från de nya områden som föreslås ingå i språkvårds- myndigheten. Till skillnad mot vad språkkommittén föreslår om att bilda en helt ny myndighet, anser vi att verksamheten bör samordnas med redan befintlig myndighet, nämligen (). har uppgifter på närliggande områden (se avsnitt 4.1) Enligt vår bedömning skulle en samordning mellan och den nya språkvårds- organisationen innebära att befintlig kunskap och kompetens tas till vara på ett ändamålsenligt sätt. Detta innebär att den verksamhet som bedrivs av och som finansieras genom statligt verksamhetsbidrag fortsättningsvis kommer att bedrivas inom ramen för en ny myndighet. Därmed kommer staten att avveckla sitt verksamhets- stöd till nämnden fr.o.m. . Vidare bör stöd till myndighetsspråkvård, den s.k. Klarspråksgruppens verksamhet föras till den nya språkvårdsorganisationen. Däremot bör som språkkommittén föreslår behålla sin interna språkvård och språkvård med anknytning till EU (se avsnitt 7.2). En organisationskommitté bör tillsättas med uppgift att lämna förslag till den närmare utformningen av den nya språkvården och en samordning av denna med SOFI:s verksamhet i en myndighetsstruktur. En sådan kommitté har möjlighet att närmare behandla de synpunkter som remissinstanserna lämnat på omstruktureringen etc. Målet är att de föreslagna förändringarna ska kunna genomföras med reservation för beslut om budgetproposition . Vid organisationsförändringen ska reglerna om övergång av verksam- het i 6 b § lagen (1982:80) om anställningsskydd beaktas. 6.1Nationella minoritetsspråk och svenskt teckenspråk Regeringens bedömning: Den nya språkvårdsorganisationen bör ges i uppgift att utveckla och främja vården av nationella minoritetsspråk och svenskt teckenspråk. bör vidare ha till uppgift att överblicka villkoren för samtliga språk som talas i . förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att Samiskt språkråd ska kvar- stå som en separat inrättning, men med nära kontakt med den nya språk- dalingars Riksförbund-Tornionlaaksolaiset samt Dövas Riks- förbund ställer sig bakom att deras respektive nämnder och motsvarande inordnas i en ny språkvårdsorganisation eftersom det kommer att främja Skälen för regeringens bedömning: I används förutom svenska ett stort antal språk. Fem språk har erkänts som nationella mino- ritetsspråk samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch. samiska, finska och meänkieli finns också lagar (1999:1175 och 1176) som ger rätt att använda språken i kontakt med förvaltningsmyndigheter och domstolar i vissa geografiska områden där språket har lång tradition. Teckenspråket är en viktig del av dövas kultur och ett modersmål för de personer som är döva från födseln eller den tidiga barndomen. antal språk har kommit till genom flyktingar och invandrare. är därför angeläget att en ny språkvårdsorganisation anpassas till hela Vi anser i likhet med språkkommittén att en ny språkvårdsorganisation även bör ges i uppgift att utveckla och främja vården av nationella mino- ritetsspråk och teckenspråk samt ha möjligheter att överblicka den totala språksituationen i med alla de språk som talas i landet. är en ideell organisation som får statligt verksamhetsstöd och vårdar det finska språket i . Vi anser att den verksamhet som bedrivs inom nämnden och som finansieras genom statliga bidrag fortsättningsvis bör bedrivas inom ramen för den nya Därmed kommer staten att avveckla sitt verk- samhetsstöd till fr.o.m. . Enligt sametingslagen (1992:1433) ska leda det samiska Statligt kulturstöd utgår till för bl.a. språkvård och språkstödjande insatser. har fortsatt ansvar för att leda det samiska språket, och dess språkvårdande verksamhet kommer därför inte att ingå i den nya centrala språkvårdsorganisationen. handlingsprogram Start för en offensiv samisk språkpolitik antogs i Då fastställdes, i enlighet med programmet, att Samiskt språkråd tills vidare ska vara vilande. fastställdes att , de tre Sametingens gemensamma språkorgan, ska få en större betydelse för det gemensamma språkarbetet. Myndigheten för språk- och kulturarbete ger språkservice av mer löpande karaktär. samråd med överväga eventuella framtida samarbetsformer med en ny språkvårdsorganisation. Med utgångspunkten att språkvården får ett ansvar för meänkieli bör kommittén vidare tillsammans med Svenska Tornedalingars Riksförbund-Tornionlaaksolaiset närmare formulera verksamheten för meänkieli. För de övriga minoritetspråken, chib och jiddisch bedrivs ett visst arbete på området av organisa- tioner som företräder romer respektive judar. bör även här i samråd med företrädare för minoriteterna närmare formu- lera språkvårdsmyndighetens verksamhet. Utgångspunkten bör vara att stödja fortsatta insatser och utveckling. När det gäller det svenska teckenspråket görs språkvårdande insatser Prop. 2005/06:2 inom ramen för () och berörda forsk- ningsinstitutioner. I en ny språkvårdsorganisation bör dock en särskild funktion inrättas för vården av teckenspråket. Många människor i har inte svenska som förstaspråk. Till- gängligheten till språket och hur de olika språken i dagens ska fungera tillsammans är också frågor som bör behandlas i ett samlat språkvårdsarbete. En central statlig språkvård bör alltså ges uppgiften att studera frågor som rör alla dessa språks funktion och ställning, från såväl ett individ- som ett samhällsperspektiv, följa utvecklingen och vid behov samordna insatser samt föreslå eventuella åtgärder. Regeringens bedömning: Såväl statliga som kommunala myndigheter har ett ansvar för att deras kommunikation med omvärlden fungerar väl. Det centrala stödet till myndigheterna i deras klarspråksarbete bör därför fortsätta att ges och även breddas. Nuvarande stöd, som ges till myndig- heterna via Klarspråksgruppen, bör överföras till den nya språkvårds- organisationen. Denna bör också få till uppgift att följa upp och utvärdera myndigheternas klarspråksarbete. förslag: Varje statlig myndighet ska ges ett tydli- gare ansvar för sitt eget språkvårdsarbete, t.ex. genom mål i reglerings- brev och krav på återrapportering. Remissinstanserna: Remissinstanserna är positiva till att statliga myndigheter ges ett tydligare ansvar för sitt språkvårdsarbete. Skälen för regeringens bedömning Nya uppgifter kräver utökat stöd Allt större krav ställs på myndigheterna att arbeta serviceorienterat. Ett begripligt myndighetsspråk är en förutsättning för en förvaltning som vill nå och behålla medborgarnas förtroende. Insatser för att förbättra myndighetstexter av olika slag och att anpassa informationen till mot- tagarna det som brukar benämnas klarspråksarbete leder till att myndigheternas verksamhet blir effektivare och att allmänhetens för- troende för dem ökar. Till följd av att det svenska samhället nu präglas av mångspråkighet och en omfattande datorisering har behovet av stöd delvis förändrats. Klarspråksarbete omfattar nu även tekniker för att anpassa den myndig- hetsinformation som ska finnas tillgänglig på Internet till just det mediet. Det webbaserade materialet måste vara begripligt, tillförlitligt och till- gängligt för alla grupper av medborgare. Det brister ofta i myndig- heternas kompetens när det gäller att kommunicera med barn och ung- dom, exempelvis då dessa talar en sociolekt, en variant av svenska som hör hemma i en viss grupp. Det gäller också kontakten med personer med olika funktionshinder eller med bristfälliga kunskaper i svenska språket. ska initiera att personalen inom exempelvis Prop. 2005/06:2 rättsväsendet, utbildnings- och socialsektorn och vård- och omsorg ges Även terminologiarbete är en viktig del i klarspråksarbetet. Många myndigheter har intensifierat sitt arbete när det gäller att öka begripligheten i centrala texter. Ett viktigt stöd i arbetet har Klarspråksgruppen gett . genom beslut av regeringen med den huvudsakliga uppgiften att främja språkvårdsarbetet hos de statliga myndigheterna, en uppgift som hade legat på , som då avvecklats. Klarspråksgruppens stöd till myndigheterna har gett mycket goda Flera remissinstanser anser att gruppens placering i Regerings- kansliet varit en klar markering från regeringens sida att klarspråksarbete är viktigt och nödvändigt. Men gruppen är en tillfällig lösning. uppdrag har även formellt bara gällt de statliga myndigheterna. Vi anser därför att det nu är lämpligt att överföra verksamheten till den En inplacering i en språkvårdsmyndighet med bred verksamhet ger flera fördelar. Hela den offentliga förvalt- ningen kan på så sätt omfattas och ges det stöd som efterfrågas. arbete med språkvård bör emellertid garanteras även i Samarbete med den nya förvaltningspolitiska myndighet som kommer att inrättas (dir. 2005:65) bör också efter- Språkbestämmelser bör följas upp och klarspråksarbetet fortlöpande När det gäller kraven på myndigheterna att använda ett klart och begrip- ligt språk finns det bestämmelser om detta i 7 § förvaltningslagen (1986:223) och i 7 § verksförordningen (1995:1322). gäller enbart statliga myndigheter och formuleras som ett ansvar för myndighetens chef att se till att allmänhetens och andras kontakter med myndigheten underlättas genom ett klart och begripligt språk i myndig- hetens skrivelser och beslut. Utredningen om en översyn av verksförord- ningen har i sitt betänkande Från verksförordning till myndighetsförord- ning (SOU 2004:23) lämnat förslag till en ny förordning. om myndighetschefens uppgifter innehåller även den en språkbestäm- melse, nu uttryckt som att myndighetschefen ska se till att myndigheten i sin verksamhet använder ett klart och begripligt språk. har remissbehandlats och beredning av en ny förordning pågår med sikte på ett ikraftträdande . I rapporten väg mot ett bättre myndighetsspråk (2001:18) redo- visade Statskontoret sitt uppdrag från regeringen att utvärdera begrip- ligheten i myndighetstexter och att analysera vilket stöd myndigheterna kan behöva i sitt framtida språkvårdsarbete. Av rapporten framgår att de typiskt kanslispråkliga dragen i myndighetstexterna med ålderdomliga ord och krångliga meningar mer eller mindre försvunnit. kvar i texter som förvaltningsbeslut och föreskrifter. I stället finns det andra brister i texterna som har med urval av innehåll, struktur och över- skådlighet att göra. Syftet med texterna är ofta oklart och anpassningen till de tilltänkta mottagarna är dåligt. I rapporten konstateras att de inter- Prop. 2005/06:2 vjuade skribenterna på myndigheterna efterlyser bl.a. utbildning och attitydförändrande arbete. Negativa attityder till språkvårdsarbete anses