prop · GS03123 · 2005-03-15 00:00:00 — Härvidlag är det viktigt att det i beslutet anges på vilket sätt den omhändertagna egendomen är till men för vården eller ordningen vid hemmet. Ändringen är föranledd av att proportionalitetsprincipen kommer till all- mänt uttryck vad avser de särskilda befogenheterna i den föreslagna 20 a §. Den nuvarande bestämmelsen i förevarande paragraf av samma innebörd blir då överflödig. Se kommentaren till 15 § a. Se kommentaren till 15 a §. I övrigt görs en ändring av redaktionell karaktär. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 7.1. En proportionalitetsprincip liknande de som finns i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsy- kiatrisk vård (LRV) lagfästs i LVU. Bestämmelsen är avsedd att tilläm- pas vid varje tvångsåtgärd enligt 15 15 c §§ och 1719 §§ LVU. Proportionalitetsprincipen blir inte tillämplig på omhändertagande av sådan egendom som avses i 16 §. Detta följer av att omhändertagande av sådan egendom skall vara obligatorisk. Den föreslagna proportionalitetsregeln, som anknyter till innehållet i 2 kap. 12 § regeringsformen, innebär att skälen för att vidta en tvångs- åtgärd inom ramen för vården enligt LVU skall ställas i relation till de olägenheter ingripandet innebär för den enskilde i fråga bland annat om dennes självbestämmande och integritet. Det betyder att en tvångsåtgärd skall stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden och den nytta som tvångsåtgärden kan ha för den enskilde klienten. Genom den föreslagna lagregeln får de personer som har att tillämpa bestämmel- serna om de s.k. särskilda befogenheterna vid LVU-hemmen sin upp- märksamhet tydligt riktad på dessa frågor. Om syftet med tvångsåtgärden kan tillgodoses genom någon mindre ingripande åtgärd, skall den åtgär- den väljas. Proportionalitetsregeln ger således uttryck för att minsta möj- liga tvång skall användas för att nå det avsedda syftet och innebär sam- tidigt en erinran om att tvånget får användas endast om syftet med åtgär- den inte kan tillgodoses genom mindre ingripande åtgärder. Vid använd- Prop. 2004/05:123 ningen av de s.k. särskilda befogenheterna skall således en avvägning alltid göras i de avseenden som anges i denna paragraf. Bestämmelsen kommer som sagts att vara tillämplig vid all tvångsanvändning enligt de angivna paragraferna såsom exempelvis beslut om vård vid lås- bar enhet, beslut om vård i enskildhet eller beslut om att den enskilde skall hållas i avskildhet samt beslut om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning. Som tidigare redovisats utmönstras bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt ur lagen, se närmare kommentaren till 15 a. I förevarande paragraf föreslås en samlad reglering av i vilka fall beslut fattas av . Som tidigare redovisats utmönstras bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt ur lagen, se närmare kommentaren till 15 a. I ett nytt andra stycke anges att det är samma länsrätt som meddelat beslutet om vård som prövar överklagande av Statens institutions- styrelses (SiS´) beslut. Eftersom SiS huvudkontor ligger i är bestämmelsen nödvändig för att undvika att Länsrätten i blir riksforum för överklagande av SiS´ beslut. Som tidigare redovisats utmönstras bestämmelserna om föreståndarens beslutanderätt ur lagen, se närmare kommentaren till 15 a. I konsekvens härmed ändras tredje punkten. Lagändringen föreslås träda i kraft . Av övergångsbestämmelserna punkten 2 framgår att tidigare beslut av en institutionschef vid ett LVU-hem skall i och med att de nya bestämmelserna träder i kraft anses fattade av Statens institutions- styrelse. Inte heller beslut fattade av institutionschefen med stöd av de äldre reglerna förlorar således sin giltighet i och med att de nya bestäm- melserna träder i kraft. 11.3 Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387) Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5.1. Bestämmelsen är en följd av att polisens befogenhet att besluta om omhändertagande skall upphävas. Eftersom det i vissa fall kan dröja något innan socialnämnden eller dess ordförande kan fatta beslut, bör polisen få en uttrycklig befogenhet att ingripa för att säker- ställa att ett beslut om omhändertagande kan komma till Den nya bestämmelsen, som är utformad efter förebild av 12 § polislagen (1984:387) om polisens möjligheter ta hand om ungdomar och överlämna dem till föräldrarna eller socialnämnden, medger att en polis- man tar hand om en person som kan förväntas bli omhändertagen enligt LVM och överlämnar denne till sjukhus. En förutsättning för denna befogenhet skall vara att det finns skälig anledning anta att den enskilde skall omhändertas enligt LVM. Vidare skall ett beslut om omhänder- tagande inte kunna avvaktas med hänsyn till att det föreligger en över- hängande och allvarlig risk för att den enskilde kommer till skada. Bestämmelsen är tänkt att vara tillämplig oavsett var den enskilde på- träffas. Ett ingripande enligt bestämmelsen får bara ske för att undanröja en akut fara. Av behovsprincipen följer att ett ingripande inte får ske om det är möjligt att förmå den enskilde att självmant uppsöka sjukhus. Den nya bestämmelsen ger stöd enbart för åtgärden att föra den enskilde till sjukhus. Förvaring i polisarrest är således inte tillåten. Så snart polis- mannen överlämnat den enskilde till sjukhuset upphör alla tvångsbe- fogenheter intill dess att ett beslut om omhändertagande fattats och en begäran om handräckning framställts. I övrigt gäller att omhänder- tagandet skall vara kortvarigt och att det inte får pågå än vad som behövs för att den enskilde skall kunna lämnas över till sjukhuset. Någon särskild tidsgräns under vilken omhändertagandet enligt denna paragraf får pågå har dock inte föreslagits. Detta med hänsyn främst till de skiftande förhållanden som råder i landet när det gäller avstånd till sjukhus och möjligheterna att ordna transporten dit. Ett omhändertagande får dock inte under några förhållanden pågå än vad som krävs för att föra den enskilde till sjukhuset. Som tumregel bör gälla att om- händertagandet bör vara avslutat inom högst . I vissa situa- tioner kan lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) vara tillämplig när en person som kan bli föremål för omhändertagande enligt LVM anträffas. Den föreslagna bestämmelsen är inte avsedd att utgöra något hinder mot att tillämpa LOB när detta kan bli aktuellt. Lagändringen föreslås träda i kraft . Några särskilda över- gångsbestämmelser bedöms inte som nödvändiga. Sammanfattning av betänkandet Tvång och förändring rättssäkerhet, vårdens innehåll och eftervård (SOU 2004:3) Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utre- dare med uppdrag att göra en översyn av tillämpningen av lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. I uppdraget ingick bland annat, att mot bakgrund av missbrukarvårdens utveckling i stort, analy- sera hur lagen har kommit att användas under 1990-taeltillämpas. I ut- redarens uppdrag ingick också att överväga om LVM i sin nuvarande utformning motsvarar de högt ställda krav på rättssäkerhet som kan vid- tas mot en enskild mot dennes vilja. Utredarens överväganden och förslag Det allmännas insatser för missbrukarvården Erfarenheten visar att det i hög grad är samma klienter som rör sig mel- lan de olika huvudmännen inom missbrukarvården respektive kriminal- vården. Därför måste framtida analyser av samhällets insatser mot nar- kotika- och alkoholmissbruk utgå från en helhetsbild som innefattar , SiS:s, kriminalvårdens och hälso- och sjukvårdens verk- samheter på området. Regeringen bör närmare låta utreda denna fråga. En beräkning av kommunernas samlade nettokostnader för missbrukar- vården (fastprisberäknat med utgångspunkt i KPI) visar en ökning av de samlade insatserna med . En motsvarande beräkning med utgångspunkt i ett nytt omsorgsindex som kommer att använda för att bedöma kommunernas insat- ser visar däremot en minskning med . Oavsett vilket index som används blir slutsatsen att kommunernas samlade insatser inom missbrukarvården har varit otillräckliga med hänsyn till missbrukets omfattning och utveckling. Av beräkningar framgår att av de öppna insatserna har en ökning skett av bistånd för boende medan övriga öppenvårdsinsatser har minskat. Detta kan tyda på att kommuner- nas insatser av omsorgskaraktär har skett på bekostnad av behandlings- insatser inom öppenvården. Underlaget pekar också på att en förändring har ägt rum beträffande vilka som prioriteras av . I de tre storstäderna och i gruppen större städer tyder exempelvis utredningens egna undersökningar och länsstyrelsernas verksamhetstillsyn på att väljer att prioritera insatser för unga narkomaner framför personer med långvariga och grava alkoholproblem. Det finns skäl som talar för att minskningen av vårddygn inom under den första ledde till att företrädesvis personer med ett långvarigt alkoholmissbruk inte fick sina behandlingsbehov tillgodo- minskade andelen ansökningar till länsrätten med alkohol som dominerande missbruksmedel från (1 060 till 341), medan andelen med narkotika ökade från . Därefter har fördelningen mellan olika missbruksmedel i kommunernas LVM-ansökningar varit relativt . Åldersfördel- ningen visar att intagna med narkotikamissbruk har en betydligt lägre medelålder än de som har alkohol som dominerande missbruk. Av läns- styrelsernas verksamhetstillsyn framgår att vissa kommuner tycks ha ut- vecklat en praxis som innebär att har en avvaktande håll- ning till att ansöka om vård enligt LVM. En sådan bild har också fram- kommit i vissa av utredningen framtagna forskningsrapporter. har den enkätundersökning som utredningen gjort inte bekräftat att eko- nomiska begränsningar har betydelse för valet av vårdform, även om det finns tecken som tyder på att kostnaderna trots allt spelar in. Slutsatsen är att såväl ekonomiska överväganden som förväntningar på vad vården kan leda till är av betydelse för valet av insats. Enligt 30 § LVM åligger det socialnämnden att verka för att klienten efter vårdtidens slut får ett personligt stöd för att varaktigt komma ifrån sitt missbruk samt att nämnden aktivt skall verka för att den enskilde får bostad och arbete eller utbildning. En stor andel av de klienter som blir föremål för LVM-vård saknar en fast bostad och är hänvisade till provi- soriska och otrygga lösningar för att ha någonstans att bo. Situationen är i många fall densamma för utskrivningen från LVM- hemmet. Utredaren bedömer därför att insatserna efter avslutad LVM- vård måste intensifieras och förstärkas och att planeringen av insatserna måste påbörjas i ett mycket tidigt skede av LVM-vistelsen. I avsnitt 16.6 lämnas ett förslag till en sammanhållen vårdkedja både under och efter avslutad LVM-vård. Relationen mellan omedelbara omhändertaganden och ansökan om vård enligt LVM Antalet ansökningar om LVM-vård minskade kraftigt . har antalet ansökningar varit relativt . Antalet omedelbara omhändertaganden som inte full- följts med en vårdansökan enligt LVM har med vissa fluktuationer varit relativt . Även om antalet omedelbara om- händertaganden således inte har ökat nämnvärt är det ändå för högt. Av 880 personer som blev föremål för LVM-insatser initierades dessa för 675 personer genom ett omhändertagande. Utgångspunkten för vården är att den skall komma till stånd och i första hand på ett planerat sätt. Klienten bör till exempel förberedas på att socialnämnden kommer att ansöka om vård enligt LVM om han eller hon inte samtycker till frivillig vård enligt SoL. Denna ut- gångspunkt har sin grund i behandlings- och rättssäkerhetsaspekter och den har också relevans när det gäller effektiviteten såväl i fråga om resultat som om kostnader. Det höga antalet omedelbara omhändertagan- den kan tyda på att inte vidtagit erforderliga insatser utan väntat så länge att akuta ingripanden inte har kunnat undvikas. Det höga antalet omedelbara omhändertaganden kan också tyda på att det finns svårigheter med att bereda klienterna insatser för att bryta ett akut missbruk. Sistnämnda slutsats skulle kunna stödjas av att andelen ome- delbara omhändertaganden som inte fullföljs har varit så hög som en tredjedel. Oavsett vilken slutsats man drar om orsa- kerna anser utredaren att det finns ett starkt behov av förstärkta utbild- nings- och informationsinsatser inom i syfte att undanröja eventuella oklarheter när det gäller lagstiftningens innebörd. Om rekvi- siten är uppfyllda för en ansökan om vård enligt LVM, skall detta också ske. Vårdens syfte och innehåll I 3 § LVM föreslår utredaren att det klart skall framgå att syftet med tvångsvården är att genom behövliga insatser motivera till fortsatt vård. Behövliga insatser kan utgöras av motivations- och behandlingsinriktade insatser i vid bemärkelse, men också av åtgärder som tar sikte på klien- tens behov inom andra områden. Insatserna skall baseras på resultatet av en allsidig utredning av klientens behov och resurser. Insatser inom ramen för en sammanhållen vårdkedja Under LVM-vistelsen bör en överenskommelse träffas mellan LVM-hem och socialnämnd om de insatser som skall vid- tas såväl under som efter avslutad LVM-vård. Överenskommelsen skall träffas efter samråd med den enskilde klienten. En bestämmelse med denna innebörd införs i LVM. bör få i uppdrag att , lämpligen , göra en samlad uppföljning. Avgiftsreducering i vissa fall Om socialnämnden och efter samråd med den enskilde i anslutning till överenskomna åtgärder som ett led i behand- lingsplaneringen har träffat en överenskommelse som också innefattar insatser efter avslutad LVM-vård, föreslås att vårdavgiften reduceras som placering enligt 27 § LVM pågår. bör inom ramen för sin ordinarie verksamhetstillsyn också följa hur överens- kommelsen om insatser efter avslutad LVM-vistelse har efterlevts. Utvärdering och resultatuppföljning av LVM-vård och efterföljande insatser bör avsätta medel ur FoU-anslaget för utvär- deringar av LVM-vården och efterföljande insatser. SiS bör dessutom genom en sekretessbrytande bestämmelse i LVM ges möjlighet att ta del av socialnämndens uppgifter om enskilda klienter efter LVM-vården för sin resultatuppföljning. Befogenhet att besluta om omhändertagande Befogenheten att besluta om omhändertagande enligt 13 § LVM skall ankomma enbart på socialnämnden och länsrätten. Polismyn- dighetens hittillsvarande befogenhet upphör. Tillämpningen och konse- kvenserna av den nya beslutsordningen skall följas upp. dighetens befogenhet att besluta om omhändertagande upp- hör bör polisen få en uttrycklig befogenhet att ingripa för att säkerställa att ett beslut om omhändertagande kan komma till stånd, eftersom det i vissa fall kan dröja något innan socialnämnden eller dess ordförande kan fatta beslut om omhändertagande. En be- stämmelse härom införs i polislagen. En polisman får enligt denna bestämmelse under vissa förutsättningar ta hand om en person som kan förväntas bli omhändertagen enligt LVM och överlämna denne till sjukhus. Upphävande av beslut om omhändertagande skall alltid ha skyldighet att upphäva ett beslut om ome- delbart omhändertagande om det inte längre finns skäl för omhänder- tagandet. En sådan skyldighet skall finnas även om länsrätten har beslutat att omhändertagandet skall bestå. Tidsfrist vid underställning av beslut till länsrätten om omhändertagande Underställning av beslut om omhändertagande skall ske utan dröjsmål och efter beslutet om omhändertagande. Vidare skall be- slutet upphöra att gälla om underställningen inte har kommit in . Underställningen kan ske både skriftligen och muntligen. I första hand skall underställning ske skriftligen, men det muntliga förfarandet är en garanti för att inte tekniska problem med exempelvis en telefaxöver- föring skall få till följd att omhändertagandet upphör. Om en ansökan om vård enligt LVM inte inkommer till länsrätten i rätt tid, föreslås att om- händertagandet, i likhet med vad som gäller enligt LVU, automatiskt skall upphöra. Skyldighet att hindra patient att lämna sjukhus När en klient inleder LVM-vården på sjukhus föreslås verksamhets- chefen ha en skyldighet att vidta åtgärder för att hindra personen att lämna sjukhuset. Klienten skall kvarhållas i avvaktan på att denne kan överföras till LVM-hemmet. I likhet med får behandlingsinsatser inte vidtas mot patientens vilja. Klargörande av vad som avses med den sjukhusenhet där missbrukaren vårdas I 24 § LVM klargörs att verksamhetschefens skyldighet enligt bestäm- melsen inträder så snart vårdtagaren har förts till en sjukhusenhet. Om sjukhusvård som inledning av LVM-vården Hälso- och sjukvården skall tillhandahålla inledande medicinsk bedöm- ning och sjukhusvård när så är nödvändigt. kan svara för uppgiften i de fall hälso- och sjukvården inte kan fullgöra sin uppgift. Kostnadsansvar och andra frågor i samband därmed bör i första hand få sin lösning i samförstånd mellan Statens institutions- styrelse och landstingen. bör få i uppdrag att följa utvecklingen, särskilt med avseende på omfattning och kvalitet av insat- serna. En proportionalitetsprincip införs i LVM med avseende på utövandet av de särskilda befogenheterna enligt 3135 §§ LVM. Särskilda befogenheter vid LVM-hemmen: Omhändertagande av otillåten egendom Om sådan egendom påträffas som anges i 31 § första stycket LVM skall det finnas en skyldighet att på LVM-hemmet omhänderta sådan påträffad egendom. Provtagning vid misstanke om alkohol- och drogpåverkan o.dyl. Förutsättningarna för när den enskilde är skyldig att underkasta sig provtagning enligt 32 a § LVM utvidgas så att provtagning skall kunna ske när som helst under tid som den intagne vistas på LVM-hem när misstanke uppkommer om att vederbörande kan vara påverkad av alko- hol, narkotika eller andra otillåtna medel. Alla beslut som fattas av SiS i särskilda fall skall kunna överklagas till länsrätt. Föreståndarnas beslutanderätt enligt LVM upphävs, och i stället till- kommer beslutsbefogenheten . I 6 § LVM läggs fast att anmälningsplikten skall fullgöras genast om den anmälningspliktiga myndigheten får kännedom om att en person kan antas vara i behov av vård enligt LVM. Anmälan till i vissa fall Bestämmelsen i 29 § LVM upphävs. Bestämmelsen i 8 § LVM upphävs. Graviditet, missbruk och tvångsvård Någon särskild indikation för tvångsvård av gravida kvinnor med miss- bruk förordas inte. Begreppet missbrukare är begränsande. Som en markering föreslår utre- daren att begreppet inte används i LVM och annan angränsande lagstift- ning. I stället föreslås att LVM utgår från begreppet person med miss- bruksproblem. Förslaget i avsnitt 16.6 förutsätter att resurser tillförs Statens institutions- styrelse. I övrigt bedöms förslagen inte föranleda några resurstillskott. Författningsförslag i betänkandet Tvång och förändring (SOU 2004:3) Förslag till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:870) om vård av miss- brukare i vissa fall dels att 8, 28 och 29 §§ skall upphöra att gälla, dels att rubriken till lagen samt 14, 6, 913, 15, 16, 18, 20, 21,2327, 3032 a, 33 a, 36 och 4347 §§ skall ha följande lydelse, dels att det skall införas sju nya paragrafer 18 a, 18 b och 25 a §§ amt, närmast före , 30 a §, närmast före , 36 a §, närmast före rubri- ken Bestämmelser om överklagande, 43 a § och, närmast före rubriken , 44 a § av följande lydelse: Lag om vård vid missbruk i vissa fall De i 1 § socialtjänstlagen De i 1 kap. 1 § socialtjänstlagen vägledande för all vård som syftar vägledande för all vård som syftar till att hjälpa enskilda människor till att hjälpa enskilda människor att komma ifrån missbruk av att komma ifrån missbruk av på respekt för den enskildes själv- på respekt för den enskildes själv- bestämmanderätt och integritet och bestämmanderätt och integritet och skall så långt det är möjligt utfor- skall så långt det är möjligt utfor- mas och genomföras i samverkan mas och genomföras i samverkan med den enskilde. med den enskilde. Vård inom ges en Vård inom av en person med missbruksproblem ges i samförstånd med honom eller (2001:453). socialtjänstlagen (2001:453). vård oberoende av eget samtycke enskilde skall dock beredas vård under de förutsättningar som anges oberoende av eget samtycke under i denna lag (tvångsvård). de förutsättningar som anges i denna lag (tvångsvård). För tvångsvårdens innehåll och utformning gäller bestämmelserna i socialtjänstlagen, om inte något annat anges i denna lag. Tvångsvården skall syfta till att Tvångsvården skall syfta till att motivera missbrukaren så att han genom behövliga insatser motivera kan antas vara i stånd att frivilligt den enskilde så att han eller hon kan antas vara i stånd att frivilligt och ta emot stöd för att komma ifrån sitt missbruk. och ta emot stöd för att komma ifrån sitt missbruk. skall beslutas, om skall beslutas, om någon till följd av ett fortgående någon till följd av ett fortgående eller flyktiga lösningsmedel är I eller flyktiga lösningsmedel är I behov av vård för att komma ifrån behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk och vårdbehovet inte sitt missbruk och vårdbehovet inte kan tillgodoses enligt socialtjänst- kan tillgodoses enligt socialtjänst- lagen (2001:453) eller på något lagen (2001:453) eller på något annat sätt och han till följd av annat sätt och han eller hon till följd av missbruket. 1.utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara, 2.löper en uppenbar risk att förstöra sitt liv, eller 3.kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Om någon ges vård med stöd av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård hindrar detta inte ett beslut om tvångsvård enligt denna lag. Myndigheter som i sin verksam- Myndigheter som i sin verksam- het regelbundet kommer i kontakt het regelbundet kommer i kontakt med missbrukare är skyldiga att med personer med missbruks- anmäla till socialnämnden om de problem är skyldiga att genast får kännedom om att någon kan anmäla till socialnämnden om de antas vara i behov av vård enligt får kännedom om att någon kan Detta skall dock inte antas vara i behov av vård enlig t gälla myndigheter inom hälso- och Detta skall dock inte sjukvården I vidare mån än som gälla myndigheter inom hälso- och följer av andra stycket. sjukvården i vidare mån än som följer av andra stycket. En läkare skall göra anmälan till En läkare skall genast göra socialnämnden, om han i sin verk- anmälan till socialnämnden, om samhet kommer i kontakt med han eller hon i sin verksamhet någon som kan antas vara I behov kommer i kontakt med någon som kan antas vara i behov av omedel- 3 Senaste lydelse 2001:464 4 Senaste lydelse 1994:96 enligt 13 § eller vård enligt denna omhändertagande enligt 13 § lag och han bedömer att denne inte eller vård enligt denna lag och han kan beredas tillfredsställande vård eller hon bedömer att denne inte kan beredas tillfredsställande vård egen försorg eller i övrigt inom hälso- och sjukvården. egen försorg eller i övrigt inom hälso- och sjukvården. När utredningen har inletts skall När utredningen har inletts skall socialnämnden, om det inte är socialnämnden, om det inte är uppenbart obehövligt, besluta om läkarundersökning av den enskilde ren samt utse en läkare för samt utse en läkare för under- Läkaren skall I ett Läkaren skall I ett intyg ange den enskildes aktuella hälso- skall framgå missbrukarens för- skall framgå den enskildes för- och planerade åtgärder. och planerade åtgärder. ningen skall också framgå i vilket ningen skall också framgå i vilket hem intagning kan ske och vilken hem intagning kan ske och vilken vård utanför hemmet som planeras, vård utanför hemmet som planeras, om intagning sker. om intagning sker. efter utredning att det finns skäl att bereda någon tvångsvård, skall nämnden ansöka om sådan vård hos länsrätten. Till ansökan skall fogas den Till ansökan skall fogas den utredning nämnden gjort och, om utredning nämnden gjort och ett det inte möter synnerligt hinder, ett sådant läkarintyg som avses i 9 §. läkarintyg om missbrukarens aktu-