prop · GS03132 · 2005-03-21 00:00:00 — Inom utarbetades en prome- moria med förslag till förändringar av utredningens förslag i några avseenden (avsnitten 7.3, 7.4, 7.7 och 7.10 i denna proposition). Prome- finns i bilaga 5. Promemorian har remissbehandlats. En förteck- ning över remissinstanserna finns i bilaga 6. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr N/2004/1830/TP). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag, vilket har lett till justeringar i lagtexten och författningskommentaren. Dess- utom har vissa redaktionella ändringar gjorts. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitten 7.4 och 7.5. 4 EU-gemensamma regler om vägtransporter Genom olika beslut har man inom EU försökt att såväl främja en lika konkurrens mellan medlemsstaternas transportörer som öka trafiksäker- heten. Detta har skett genom att man antagit gemensamma regler om kör- och vilotider, regler som anger miniminivåer för fordons- och driv- medelsskatter, regler för uttag av vägavgifter och vägtullar, regler som avser fordons mått, vikt och tekniska egenskaper samt regler för fordons- kontroller m.m. har i skilda policydokument också visat ambitionen att inom flera av dessa områden gå vidare mot ytter- ligare harmonisering. har man inom EG intensivt arbetat med att även ta fram ett paket av rättsakter som skall reglera vissa sociala villkor inom yrkestrafiken, i syfte att i högre grad harmonisera konkurrens- villkoren, förbättra arbetsförhållandena för dem som är verksamma inom vägtransportsektorn och öka trafiksäkerheten. Arbetet har resulterat i nya rättsakter, bl.a. det nu aktuella vägarbetstidsdirektivet och ett direktiv om kompetens och fortbildning för förare.1 De nya reglerna om arbetstider inom vägtransportsektorn är kopplade till och rådets direktiv /88/EG av om arbetstidens förlägg- ning i vissa avseenden2 (se avsnitt 5.1) och till de inom EG helt gemen- samma kör- och vilotidsreglerna för yrkesförare i tung trafik i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av om harmonise- ring av viss social lagstiftning om vägtransporter3 (se avsnitt 4.2). Därut- över finns rådets förordning (EEG) nr 3821/85 av om färdskrivare vid vägtransporter4 med bestämmelser om installation och användning av färdskrivare i fordon som omfattas av EG-förord- ningen 3820/85 och om registrering av förarens körtid, raster, viloperio- der m.m., samt av all annan arbetstid och tid då föraren är tillgänglig. Inom EU har också behovet av ökade insatser för att åstadkomma effektivare och enhetligare kontroller av att reglerna inom yrkestrafiken efterlevs hamnat i fokus. Med en förbättrad kontroll avser man att öka effektiviteten av de gemensamma reglerna på området, så att de åsyftade målen verkligen kan uppnås. överlämnade kommis- sionen till och rådet ett förslag till direktiv som syftar till att skapa förbättrade gemensamma regler för kontrollen av efter- levnaden av EG:s kör- och vilotidsregler och de nya arbetstidsreglerna för yrkesförare.5 Vid antagandet av rådets gemensamma ståndpunkt återfanns dock i det föreslagna direktivet inte längre någon hänvisning till vägarbetstidsdirektivet, utan endast till EG-förord- ningarna 3820/85 och 3821/85. Vägarbetstidsdirektivet har ur flera aspekter en stark koppling till några av de ovan nämnda rättsakterna. Framför allt gäller detta EG- förordningen 3820/85 med kör- och vilotider, men också den s.k. AETR- överenskommelsen. Det närmare sambandet i de olika delarna kommer att redovisas i de särskilda avsnitten i avsnitt 7. Innan vägarbetstids- direktivet behandlas i avsnitt 5 lämnas dock en kortare redogörelse för den nämnda EG-förordningen och AETR-överenskommelsen här. 1Europaparlamentets och rådets direktiv /59/EG av om grund- läggande kompetens och fortbildning för förare av vissa vägfordon för gods- eller person- transport och om ändring av rådets förordning (EEG) nr 3820/85 och rådets direktiv /439/EEG samt om upphävande av rådets direktiv /914/EEG (EUT L 226, 10.9.2003, s. 4, Celex 32003L0059). 2EUT L 299, 18.11.2003, s. 9 (Celex 32003L0088). 3EGT L 370, 31.12.1985, s. 1 (Celex 31985R3820). 4EGT L 370, 31.12.1985, s. 8 (Celex 31985R3821). 5Förslag till och rådets direktiv om minimivillkor för genomförandet av direktiv /15/EG och rådets förordningar (EEG) nr 3820/85 och 3821/85 om social lagstiftning på vägtransportområdet, KOM (2003) 628 slutlig (EUT C 96, 21.4.2004, s. 23, Celex 52003PC0628). 4.2EG-förordningen 3820/85 och AETR- överenskommelsen Vägarbetstidsdirektivet har som nämnts framför allt en stark koppling till EG-förordningen 3820/85 om kör- och vilotider, både formellt genom direkta hänvisningar i direktivet men även genom ett närliggande inne- håll. EG-förordningen finns i bilaga 9 till denna proposition. Även Euro- peiska överenskommelsen om arbetsförhållanden för fordonsbesättningar vid internationella vägtransporter (AETR) av , i fortsätt- ningen kallad AETR-överenskommelsen6 har ett tydligt samband med vägarbetstidsdirektivet i samma avseenden som gäller EG-förordningen. AETR-överenskommelsen reglerar samma förhållanden som EG-förord- ningen 3820/85, men skall tillämpas i stället för förordningen vid vissa internationella transporter i förhållande till länder som inte är med i EU eller EES. Överenskommelsens materiella regler är i allt väsentligt desamma som EG-förordningens. När en hänvisning görs till EG-förord- ningen gäller därför att hänvisningen även omfattar AETR-överens- kommelsen. EG-förordningen 3820/85 innehåller regler om bl.a. körtider och vilo- perioder i form av dygnsvila och veckovila, raster samt lägsta ålder på förare och förarbiträden. Förordningen skall tillämpas på vägtransporter av personer eller gods inom gemenskapen. Därmed gäller förordningens regler såväl rena inrikestransporter som transporter mellan länder inom gemenskapen. Transporter med vissa fordon är undantagna från förord- ningens tillämpningsområde. De viktigaste undantagen är transporter med godsfordon med en högsta tillåtna vikt, inklusive släpvagn eller på- hängsvagn, som inte överstiger (lätta lastbilar), fordon för persontransporter avsedda för transport av högst nio personer inklusive föraren (personbilar) och fordon som används för persontransporter i linjetrafik när linjens längd inte överstiger (t.ex. bussar i stads- trafik). I EG-förordningen regleras exempelvis att körtiden inte får överstiga utom då körtiden får utsträckas , och en förare får inte arbeta i sträck. Föraren har rätt till minst 45 minuters rast efter fyra och en halv timmars körning. Rasten får i stället delas upp i perioder om 15 minst minuter. Föraren skall vidare ha en dygnsvila om minst under varje 24- timmarsperiod. Enligt förordningen råder vidare förbud mot sådan betal- ning till förare som beräknats på grundval av tillryggalagda sträckor och/eller transporterad godsmängd, under villkor att betalningen är av sådan art att den inte utgör någon fara för trafiksäkerheten. Förordningen är bindande för alla medlemsstater och undantag får endast göras i de fall och på de sätt som förordningen i särskilda fall anger, eller genom natio- nella bestämmelser som är gynnande för föraren. Förordningen är föremål för översyn. Efter att ett första förslag från kommissionen inte ledde fram till en gemensam text antog 6 Publicerad i internationella överenskommelser, SÖ 1973:53, SÖ 1983:58 och SÖ 1992:40. kommissionen ett ändrat förslag till förordning.7 I Prop. 2004/05:132 skrivande stund har dock förslaget inte antagits. I fortsättningen kommer, om inget annat anges, hänvisningar att göras till den gällande förord- ningen. EG-förordningen och AETR-överenskommelsen omfattar samtliga förare som utför vägtransporter. Dessa kan vara både egna företagare och anställda. Vägarbetstidsdirektivet reglerar endast mobila arbetstagare. Egna företagare som utför transporter omfattas således inte, se mer om detta i avsnitt 5.2.2. Vägarbetstidsdirektivet skall enligt artikel 2.1 tilläm- pas när EG-förordningen eller AETR-överenskommelsen är tillämpliga. Av artikel 2.4 i direktivet framgår också att direktivet kompletterar förordningen och överenskommelsen och att dessa skall ha företräde framför bestämmelserna i direktivet. I avsnitt 4 har redogjorts för vägarbetstidsdirektivets samband med den övriga trafiklagstiftningen inom EU. Vägarbetstidsdirektivet kom- pletterar dock framför allt den sociala arbetstidslagstiftningen som tidi- gare inte, åtminstone inte direkt, har reglerat arbetstiden för mobila arbetstagare. För en bättre förståelse av det nya direktivet lämnas här inledningsvis en kortare redogörelse för det nya direktivets placering i det rättsliga systemet. Rådets direktiv /104/EG av om arbetstidens förläggning i vissa avseenden8, i det följande kallat arbetstidsdirektivet, innehåller bestämmelser om t.ex. veckoarbetstidens längd, dygns- och veckovila, raster, semester, nattarbete, skiftarbete och arbetsrytm. Bestämmelserna är minimiregler och innehåller t.ex. krav på en genom- snittlig arbetstid på maximalt , minst elva timmars sammanhängande ledighet per 24-timmarsperiod, minst 24 timmars ledighet och minst fyra veckors betald semester. Luft-, järnvägs-, väg- och sjötransporter, havsfiske och annat arbete till sjöss, samt arbete som utförs av läkare under utbildning om- fattades dock inte av direktivet när det antogs . Inom transport- sektorerna omfattade undantagen såväl mobila som icke-mobila arbets- tagare. Beslutet att utesluta vissa områden och verksamheter från arbetstids- direktivets tillämpningsområde motiverades med att arbetets särskilda art kan göra det nödvändigt att vidta speciella åtgärder för dem. Vid för- handlingar med vid den andra behandlingen av Ändrat förslag till och rådets förordning om harmonisering av viss sociallagstiftning på vägtrafikområdet och om ändring av rådets förordning (EEG) 3821/85 om färdskrivare vid vägtransporter, KOM (2003) 490 slutlig (EUT C 96, 21.4.2004, s. 13, Celex 52003PC0490). EGT L 307, 13.12.1993, s. 18 (Celex 31993L0104). direktivförslaget hade kommissionen förbundit sig att presentera förslag Prop. 2004/05:132 till åtgärder i fråga om de undantagna arbetsområdena. i samråd med arbetsmarknadens parter. Åtgärder inom de sektorer som undantagits från arbetstidsdirektivet antog kommissionen en vitbok om de arbetsområden som undantagits från arbetstidsdirektivet.9 Kommissionen förordade där att de verksamheter som kunde inordnas i arbetstidsdirektivet skulle skiljas ut från dem som krävde särskilda åtgärder. Kommissionen inledde också samråd med arbetsmarknadens parter, som uppmuntrades att utarbeta rekommendationer och sluta avtal, som skulle kunna ligga till grund för eller ersätta kommissionens förslag. undertecknade arbetsmarknadens parter på europanivå avtal om arbetstid vid järnvägs- respektive sjötransporter. Parterna inom järnvägssektorn var överens om att arbetstidsdirektivet skulle omfatta alla som arbetar inom den sektorn. Avtalet om arbetstidens förläggning för sjömän kom att genomföras i EG:s lagstiftning genom antagandet av ett direktiv därom år 1999.10 Inom den största av de undantagna sektorerna, vägtransportsektorn, gick arbetsmarknadens parter samman i en gemensam kommitté på EU- nivå. Kommittén inledde förhandlingar om hur bestämmel- serna i arbetstidsdirektivet skulle kunna anpassas till vägtransportsektorn. Eftersom parterna inte lyckades nå ett avtal inom utsatt tid meddelade kommissionen att den skulle presentera sina egna förslag till särskilda arbetstidsbestämmelser för vägtransportområdet. Kommissionens förslag innebar dels att det allmänna arbetstidsdirektivet skulle utvidgas till att omfatta icke-mobila arbetstagare som är anställda av ett transportföretag och dels att vissa bestämmelser i direktivet skulle omfatta även mobila arbetstagare inom sektorn. Dessutom presenterade kommissionen ett för- slag till ett särskilt direktiv om arbetstidens förläggning som skulle omfatta inte endast mobila arbetstagare utan även förare som är egen- företagare inom vägtransportsektorn. Ändringarna i det allmänna arbetstidsdirektivet Till följd av kommissionens förslag ändrades arbetstidsdirektivet genom och rådets direktiv /34/EG av om ändring av rådets direktiv /104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer och verksamheter som inte omfattas av det direktivet.11 Genom denna ändring omfattas de nu tidi- 9Vitbok om sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktivet om arbetstid, KOM(97) 334 slutlig. 10Rådets direktiv /63/EG av om det avtal om arbetstidens organisa- tion för sjömän som ingåtts mellan () och in Union (FST) (EGT L 167, , s. 33, Celex 31999L0063). 11EGT L 195, , s. 41 (Celex 312000L0034.) Arbetstidsdirektivet och dess senare ändringar har kodifierats genom och rådets direktiv /88/EG av den om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (EGT L 299, 18.11.2003, s. 9, Celex 32003L0088) som trädde i kraft . gare undantagna verksamheterna och sektorerna av direktivet med Prop. 2004/05:132 undantag av arbete som utförs av sjömän. Arbetstidsdirektivets bestämmelser om dygnsvila, raster, veckovila och nattarbetets längd gäller dock inte mobila arbetstagare, dvs. enligt direk- tivets definition arbetstagare som är anställda som resande personal av företag som bedriver person- eller godstransport på väg, i luften eller via inre vattenvägar. Däremot omfattas mobila arbetstagare av direktivets bestämmelser om tillräcklig vila, fyra veckors betald årlig semester, natt- och skiftarbete samt hälsokontroller. I princip gäller även direktivets bestämmelser om begränsning av veckoarbetstiden för dem. Vidare antogs kommissionens förslag till nytt vägarbetstidsdirektiv . Direktivet omfattar i inledningsskedet dock inte förare som är egenföretagare, i motsats till kommissionens förslag. Enligt artikel 14 i arbetstidsdirektivet skall direktivets bestämmelser inte tillämpas när andra gemenskapsinstrument innehåller särskilda mer detaljerade föreskrifter om arbetstidens förläggning för vissa yrken eller arbeten. Detta innebär att vägarbetstidsdirektivet har företräde framför det allmänna arbetstidsdirektivet i den utsträckning som vägarbetstids- direktivet omfattar mer specifika bestämmelser för mobila arbetstagare, detta följer också av artikel 2.3 i vägarbetstidsdirektivet. 5.2 Direktivets rättsliga grund och syften Med tanke på den senare diskussionen om till vilket rättsligt område som den föreslagna lagstiftningen är att hänföra (se avsnitt 7.1) är det intressant att nämna vägarbetstidsdirektivets rättsliga grund. Direktivet stödjer sig på EG-fördragets artikel 71 och artikel 137.2. Artikel 71 avser genomförandet av den gemensamma transportpolitiken. I fördragets artikel 137.1 föreskrivs att gemenskapen skall understödja och kom- plettera medlemsstaternas verksamhet för att förbättra arbetsmiljön i syfte att skydda arbetstagarnas hälsa och säkerhet m.m. Enligt artikel 137.2 kan rådet i detta syfte genom direktiv anta minimikrav varvid hänsyn skall tas till förhållanden i de enskilda medlemsstaterna. I de direktiv som antas på grundval av artikeln skall administrativa, finan- siella och rättsliga åligganden undvikas som motverkar tillkomsten och utvecklingen av små och medelstora företag. I rådet behandlades direk- tivförslaget i sak av EU:s transportministrar. I artikel 1 anges att direktivets syfte är att införa minimiregler för att förbättra skyddet för hälsa och säkerhet för personer som utför mobilt arbete inom vägtransportsektorn, förbättra vägtrafiksäkerheten och åstad- komma en ytterligare tillnärmning av konkurrensvillkoren. I direktivet görs ingen rangordning av de tre syftena. av många som tillkommit för att skapa bättre konkurrensförhållanden på den avreglerade gemensamma vägtransportmarknaden. Det ingår också i ett paket av åtgärder för att särskilt förbättra de sociala villkoren för personer som är verksamma inom vägtransportsektorn. Syftet att Prop. 2004/05:132 förbättra skyddet för hälsa och säkerhet gäller enligt direktivet personer som utför mobilt arbete inom vägtransportsektorn, och kan sägas ha ett nära samband med syftet att förbättra trafiksäkerheten. Den yrkesmässiga trafiken inom EU är i högsta grad konkurrensutsatt. Detta gäller särskilt godstransporterna. Att så långt möjligt undvika konkurrenssnedvridning är därför av yttersta vikt för att skapa en väl fungerande europeisk vägtransportmarknad. Kommissionens förslag till direktiv omfattade såväl mobila arbetstagare som förare som är egen- företagare och hade utarbetats med hänsyn tagen till den mycket hårda konkurrensen inom vägtransportsektorn. Genom sitt förslag ville kommissionen också motverka att transportföretagen splittrades i mindre enheter. Man ville således undvika alltför olika konkurrensvillkor, såväl mellan de olika medlemsstaternas transportörer som mellan transport- företagen i den enskilda medlemsstaten, genom att skapa minimiregler som för olika slag av transportföretag ger så lika arbetstidsbegränsningar som möjligt. Bestämmelserna i det färdiga direktivet kom emellertid att gälla endast arbetstagare, medan förare som är egenföretagare kan komma att omfattas av direktivet först efter det att parlamentet och rådet åter prövat frågan på basis av ett förslag från kommissionen och en konsekvensrapport som skall presenteras senast efter det datum då direktivet senast skall ha genomförts i medlemsstaterna. 5.3Vägarbetstidsdirektivets innehåll i korthet Vägarbetstidsdirektivet är ett s.k. minimidirektiv, dvs. det hindrar inte att medlemsländerna antar regler som är gynnsammare för arbetstagarna (jfr artikel 10). Det finns vidare en möjlighet för medlemsstaterna att välja att genomföra direktivet genom lagar och andra författningar eller säker- ställa att arbetsmarknadens parter avtalar om alla nödvändiga åtgärder (artikel 14.1). Direktivets regler är delvis dispositiva, dvs. det är möjligt att göra undantag från vissa av reglerna genom antingen kollektivavtal eller genom författningsreglering (artikel 8). Här skall endast kort redogöras för vilka regler som direktivet inne- håller. En närmare redogörelse av varje artikel görs i samband med regeringens förslag i avsnitt 7. De materiella bestämmelserna om arbetstidens förläggning som finns i vägarbetstidsdirektivet är få. Endast maximal veckoarbetstid, raster och nattarbete regleras. Mobila arbetstagare skall vidare informeras om de nya bestämmelserna, arbetsgivare har skyldighet att fråga om arbets- tagaren arbetar hos annan arbetsgivare och arbetstagare har skyldighet att lämna information om arbete hos annan arbetsgivare. Slutligen anges i direktivet att för lärlingar och praktikanter gäller de viloperioder som anges i EG-förordningen 3820/85. I direktivet medges att undantag görs från bestämmelserna om maxi- mal veckoarbetstid på så sätt att beräkningsperioden kan förlängas, och från bestämmelserna om nattarbete. Av artikel 2.4 i vägarbetstidsdirektivet framgår att direktivets bestäm- melser skall komplettera dem i EG-förordningen 3820/85 och AETR- överenskommelsen, vilka skall ha företräde framför direktivets bestäm- Prop. 2004/05:132 melser. Direktivet skall tillämpas vid vägtransporter som omfattas av EG- förordningen 3820/85 eller AETR-överenskommelsen, dvs. huvudsak- ligen gods- och passagerartransporter som utförs med tunga fordon.12 Vägarbetstidsdirektivet skall vara genomfört . Efter och rådets förnyade prövning kan direktivet komma att tillämpas på förare som är egenföretagare . 6.1Allmänna arbetstidsregler och särskilda regler om kör- och vilotider m.m. I avsnitt 4 har översiktligt redogjorts för de internationella regler, bl.a. EG-förordningar, som finns och som är direkt tillämpliga i . I detta avsnitt ges en kortare redogörelse för innehållet i de mest relevanta svenska reglerna på området. Det bör i sammanhanget understrykas att EG-förordningen 3820/85 gäller generellt för transporter inom gemen- skapen, således även rena inrikestransporter i . Allmänna bestämmelser om arbetstid finns i arbetstidslagen (1982:673). Något undantag för vägtransportområdet av det slag som gjorts i det allmänna arbetstidsdirektivet har aldrig funnits i den lagen. Lagen inne- håller regler om bl.a. ordinarie arbetstid, jourtid, övertid, mertid, raster, pauser och bestämmelser om arbetstidens förläggning. Lagen gäller så gott som hela arbetsmarknaden och såväl mobila som icke mobila arbetstagare omfattas. I 2 § anges ett antal områden där lagen inte gäller. I praxis tillämpas undantagen restriktivt. bereds dessutom ett förslag till lag om arbetstid för flygpersonal, vilket innebär att vissa av arbetstidslagens bestämmelser inte skall gälla flygpersonal. Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation får antingen undantag göras från lagens tillämp- ning i dess helhet eller avvikelser göras från bestämmelserna om ordi- narie arbetstid och jourtid, från vissa föreskrifter om beräkning av över- tid, bestämmelserna om övertid, nödfallsövertid och mertid, från bestämmelserna om besked om arbetstidens förläggning, nattvila och veckovila, samt från bestämmelserna om raster. 12 Det vill säga transporter med fordon med en högsta tillåtna vikt, inklusive släpvagn eller påhängsvagn, över och fordon som används för passagerartransporter om fordonet är konstruerat och utrustat för transporter av fler än nio personer inklusive föraren, se bl.a. artikel 4 i EG-förordningen 3820/85. På de större avtalsområdena inom vägtransportsektorn finns för när- varande arbetstidsavtal som ersätter arbetstidslagen. Särskilda regler i förordningsform I 18 § arbetstidslagen bemyndigas regeringen att meddela särskilda före- skrifter om arbetstidens förläggning vid vägtransporter och luftfart med avseende på nattvila, veckovila, raster och pauser. Sådana föreskrifter skall kunna utfärdas för att särskilda hänsyn skall kunna tas bl.a. till trafiksäkerhet, utöver arbetsmiljön. Om en särskild föreskrift har utfärdats med stöd av lagens bemyndigande, skall motsvarande bestäm- melse i arbetstidslagen inte tillämpas för den som den särskilda före- skriften gäller. Samma sak gäller om särskilda föreskrifter har meddelats i en EG-förordning. Genom lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer har regeringen även bemyn- digats att meddela föreskrifter om bl.a. trafik på väg eller i terräng (1 § första stycket 8), och kör- och vilotider vid vägtransporter (1 § första stycket 14). Förordningen (1993:185) om arbetsförhållanden vid vissa internationella vägtransporter Genom förordning (1993:185) om arbetsförhållanden vid vissa inter- nationella vägtransporter görs vissa bestämmelser i kommelsen tillämpliga i . AETR-överenskommelsen skall enligt 3 § förordningen tillämpas på internationella vägtransporter till eller från eller i transit genom länder som tillträtt AETR men som inte är parter i , för hela färden då transporten utförs med ett fordon som är registrerat i ett AETR-land eller i en EES-stat. Överenskommelsen tillämpas också vid transporter till eller från ett land som inte tillträtt AETR och som inte heller är part i , vid färd inom EES då transporten utförs med fordon som är registrerat i ett sådant tredjeland. Av 4 § förordningen framgår att AETR-överenskommelsen skall tillämpas vid internationella transporter som utförs med sådana fordon som omfattas av EG-förordningen 3820/85. Såväl AETR-överens- kommelsen som den svenska förordningen skall tillämpas av alla förare, både förare som är arbetstagare och förare som är egenföretagare. AETR-överenskommelsen har ett innehåll som materiellt är helt iden- tiskt med innehållet i EG-förordningen 3820/85. Förordningen (1994:1297) om vilotider vid vissa vägtransporter inom landet För vissa inrikestransporter som inte omfattas av EG-förordningen 3820/85 gäller förordning (1994:1297) om vilotider vid vissa väg- transporter inom landet.