prop · GS03116 · 2005-03-24 00:00:00 — Detta torde också vara något som är helt individuellt och som är beroende av den enskildes situation. har gjort beräkningar och visat på jämförelser med förbehållsbelopp inom både och utsökningsbalken. Utifrån detta har verket bedömt att ett grundavdrag på skulle vara rimligt och skulle ge de flesta bidragsskyldiga en mer rimlig levnadsstandard. Utredningen har i sitt betänkande föreslagit differentierade förbehålls- belopp som ligger mellan och beroende på vart i landet den bidragsskyldige är bosatt. Regeringen anser att alltför generösa grundavdrag kan minska legitimiteten för principen om föräld- rarnas primära ansvar för barnets försörjning. Ett system med differentie- rade förbehållsbelopp har också den nackdelen att det kräver en mer om- fattande administration än ett system med enhetliga förbehållsbelopp. Även om det inte torde innebära något större merarbete behöver Försäk- ringskassan också fatta ett nytt beslut om återbetalningsskyldighet om den bidragsskyldiga föräldern flyttar mellan två olika regioner i landet. En höjning av grundavdraget till innebär en förbättrad ekonomisk situation för de bidragsskyldiga med de lägsta inkomsterna. De slipper då helt återbetalningar om inkomsten räknat uppgår till högst detta belopp. En sådan höjning kan också leda till lägre administ- rativa kostnader för samhället. Mot bakgrund av det nu anförda anser regeringen att det är rimligt att höja grundavdraget till . 6.2Lika stora grundavdrag för sammanboende och ensamstående Regeringens bedömning: Grundavdraget bör även fortsättningsvis vara lika stort för sammanboende bidragsskyldiga som för ensamstå- ende bidragsskyldiga. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan tillstyrker , , och utredningens bedömning. Övriga remissinstanser lämnar bedömningen utan invändning. Skälen för regeringens bedömning: av de bi- dragsskyldiga i underhållsstödssystemet är sammanboende (, se SOU 2003:42, s 201 och bilaga 2). Att ha differentierade grund- avdrag beroende på om en bidragsskyldig är ensamstående eller sam- manboende kan motiveras med att den ensamstående faktiskt har högre levnadskostnader på grund av att denne inte har möjlighet att dela på vissa utgiftsposter. Av redogörelse för vux- nas normalbehov (bilaga 5 i nämnda betänkande) framgår att en ensam- stående man sparar på att bli sambo. Rättviseskäl talar således för en differentiering av grundavdraget. Att låta grundavdraget vara olika högt beroende på om den bidragsskyldige är ensamstående eller sammanboende innebär inte att en ny partner får delta i återbetalningen av underhållsstödet utan endast att den bidrags- skyldiges förbättrade ekonomiska situation får ge utslag vid bestämman- det av återbetalningsskyldigheten. Emellertid kan också flera invändningar resas mot en differentiering. En invändning är att risken ökar för att återbetalningsbeloppen blir inak- tuella i snabbare takt än som annars vore fallet. En annan invändning är att en differentiering kan leda till tvister om huruvida sammanboende föreligger eller inte och att det i systemet byggs in ett incitament till fusk. Om reglerna utformas så att ensamstående bi- dragsskyldiga får fördelar kan det locka till missbruk av regelsystemet genom att man döljer sammanboendet. Noggranna undersökningar och kontroller från sida om sammanboende föreligger eller inte kan då bli nödvändiga. Denna typ av kontroller innebär alltid risker för integritetskränkningar. Därtill kommer att redan det faktum att reglerna ges ett sådant innehåll att fusk kan förekomma riskerar att rubba tilltron till regelsystemet. Ett system med differentierade grundavdrag kräver också en mer om- fattande administration än ett system med enhetliga avdrag. Någon regi- strering av samboförhållanden har inte ansetts böra införas och är inte aktuell (se prop. 2002/03:80). Inte heller kan folkbokföringen an- vändas som grund för en avgränsning, i vart fall så länge folkbokföring sker på fastighet och det inte går att urskilja om två personer bor i samma lägenhet eller i var sin lägenhet i ett flerbostadshus. kan antas att det kan bli svårt att få bidragsskyldiga att lämna de behövliga uppgif- terna till . kommer alltså att få svårt att få fram underlag för sin bedömning och ärendena kommer inte att kunna handläggas automa- tiserat i samma utsträckning som . Med differentierade belopp är det knappast möjligt att undvika att det kan bli fråga om om- fattande och känsliga utredningar för att skall få un- derlag för prövningen av om ett sammanboende föreligger eller inte. Ut- redningssvårigheter kan i sin tur leda till längre handläggningstider och att skulden för en återbetalningsskyldig förälder härigenom växer innan återbetalningsbeloppet slutligt fastställs. En annan nackdel med differentierade grundavdrag är att det i ett sy- stem med fasta schabloner som det här är frågan om, inte finns någon möjlighet att ta hänsyn till individuella förhållanden. Också bidragsskyl- diga föräldrar som är sammanboende med en icke självförsörjande vuxen skulle alltså vid en differentiering få ett lägre förbehåll för egna levnads- Prop. 2004/05:116 kostnader. De ovan nämnda nackdelarna måste dock vägas mot rättviseaspekten och mot att utgiftsökningen för staten blir mindre med en differentiering. Vid en sammantagen bedömning anser regeringen liksom utredningen att övervägande skäl talar mot en differentiering. Regeringens bedömning: Det grundavdrag som varje bidragsskyldig får förbehålla sig för egna levnadskostnader bör även fortsättningsvis anges i kronor. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan avstyrker och utredningens bedömning. Övriga remissinstanser lämnar bedömningen utan invänd- ning. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har väckt frågan om det belopp som varje bidragsskyldig får förbehålla sig för egna levnads- kostnader innan han eller hon åläggs återbetalningsskyldighet skall vär- desäkras. Det finns olika sätt att värdesäkra belopp på. En möjlighet som före- kommer i andra liknande sammanhang är att knyta förbehållsbeloppet till prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller till konsumentprisindex (KPI). Normalbeloppet vid löneutmätning justeras t.ex. med hänsyn till KPI. Dessa slags indexeringar syftar till att korrigera belopp för förändringar i penningvärdet. Av motsvarande skäl som anförts för att inte indexera underhållsstöds- beloppet anser regeringen att inte heller grundavdraget skall indexeras. 6.4Inget förbehåll för hemmavarande make, sambo eller barn Regeringens bedömning: En bidragsskyldig förälder bör inte ges rätt att särskilt förbehålla sig belopp för underhåll av hemmavarande make, sambo eller barn. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: instämmer i utredningens bedömning. Övriga remissinstanser har lämnat utredningens bedömning utan invändning. Skälen för regeringens bedömning Inom både underhållsbidragssystemet och löneexekutionssystemet finns det möjlighet att göra särskilt förbehåll för hemmavarande barn, make eller sambo. Den allmänna inställningen i samhället är emellertid att varje vuxen individ skall vara ekonomiskt självständig och inte beroende av anhöriga för sin försörjning. Vid sådana förhållanden som gör att den enskilde eller för framtiden inte kan försörja sig själv genom förvärvsarbete träder i allmänhet den allmänna försäkringen (för- äldrapenning, sjukpenning, sjukbidrag, förtidspension m.m.) eller andra stödformer (t.ex. ersättning från arbetslöshetskassa) in. I övrigt bör det nödvändiga skyddet för den enskilde lösas genom andra åtgärder som inriktas på att ge honom eller henne möjlighet att stanna kvar i eller komma ut i arbetslivet. Rent principiellt framstår det som felaktigt att låta underhåll till hem- mavarande make eller sambo gå före försörjningen av barnet. Samma synsätt bör gälla för skyldigheten att återbetala underhållsstöd. Möjlig- heten fyller knappast heller någon större praktisk funktion i dagens . Mot bakgrund av det sagda anser regeringen i likhet med utredningen att den bidragsskyldige inte bör ha rätt att förbehålla sig något belopp för underhåll av hemmavarande make eller sambo. En sådan ordning innebär också att hantering underlättas. En bidragsskyldigs barn bör behandlas lika Den principiella utgångspunkten bör enligt regeringen vara att inget av barnen till en bidragsskyldig förälder skall ges ett försteg framför andra barn. Alla barn bör ha samma anspråk på den bidragsskyldiges förmåga. Detta är också den grundläggande utgångspunkten i och den bör gälla även om underhållsstöd utges. Bestämmelsen om förbehåll för hemmavarande barn vid beräkning av underhållsbidrag har motiverats med att det hemmavarande barnet i all- mänhet inte har rätt till underhållsstöd. Utifrån detta finns det ingen an- ledning att vid bestämmande av återbetalningsskyldighet enligt under- hållsstödslagen göra ett liknande förbehåll. Det skulle i och för sig kunna hävdas att det kan kännas naturligt för en förälder att gynna de barn han eller hon bor tillsammans med framför bidragsberättigade barn. Detta särskilt om det bidragsberättigade barnet fått stöd till sin försörjning från staten genom underhållsstödet. Att låta en förälder gynna vissa barn framför andra barn är emellertid inte något intresse som förtjänar samhällets stöd. Regeringen anser därför att det inte finns skäl att avvika från den nu gällande ordningen enligt USL. Lik- som bör den återbetalningsskyldiges barn ha likaberättigade an- språk på hans eller hennes ekonomiska förmåga. En bidragsskyldig bör alltså inte ges rätt att göra förbehåll för hemmavarande barn. Återbetal- ningsreglerna bör även ta hänsyn till samtliga barn som den bidragsskyldige är underhållsskyldig för. Regeringens förslag: Om månadsbeloppet per barn blir lägre än bortfaller återbetalningsskyldigheten. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att återbetalnings- skyldigheten skall falla bort om det totala månadsbeloppet för samtliga barn blir lägre än . Remissinstanserna: Remissinstanserna lämnar förslaget utan invänd- ning. Skälen för regeringens förslag: bortfaller återbetalningsskyl- digheten om månadsbeloppet per barn blir lägre än (24 § USL). Detta innebär att om en bidragsskyldig har flera barn som får underhållsstöd kan belopp som inte är helt ringa falla bort trots att betal- ningsförmåga finns. Det kan också framstå som orättvist att en bidrags- skyldig med två barn och ett återbetalningsbelopp på per barn och månad eller totalt helt slipper betala, medan en bidragsskyldig med ett barn och ett återbetalningsbelopp på måste betala. Utredningen har föreslagit att återbetalningsskyldigheten skall falla bort om det totala månadsbeloppet för samtliga barn blir lägre än . Av 16 § USL framgår emellertid att om det underhållsstöds- belopp som skall betalas ut för ett barn en viss månad är lägre än så bortfaller beloppet. Enligt regeringens mening förefaller det mer konsekvent att i bägge fallen ha samma beloppsgräns. Dessutom har det fördelen att det är enklare att administrera. För att göra systemet mer rättvist och för att minska statens kostnader för underhållsstödet föreslår därför regeringen att återbetalningsskyldig- heten skall falla bort om månadsbeloppet per barn blir lägre än . Regeringens bedömning: Återbetalningsskyldigheten bör även fort- sättningsvis fastställas till en viss procent av den bidragsskyldiges överskott. Uttagsprocenten bör även vara för ett barn, per barn för två barn och per barn för tre barn. Den totala procentsatsen ökar med en procentenhet för varje ytterligare barn utöver tre. Utredningens förslag: Även utredningen anser att återbetalningsskyl- digheten skall fastställas till en viss procent av den bidragsskyldiges överskott. Utredningens förslag innebär vidare att hela det överskott som återstår efter grundavdraget och efter beaktande av ett schablonavdrag för kommunalskatt om skall kunna tas i anspråk för åter- betalning. Har den bidragsskyldige ett barn tas av överskottet i anspråk för återbetalning, dock högst det belopp som lämnas i under- hållsstöd till barnet. Om underhållsskyldighet föreligger för fler än ett barn divideras 69 med det totala antalet barn. Remissinstanserna: , , Yrkesfö- reningen för budget och skuldrådgivare i kommunaltjänst (BUS) och instämmer inte i utredningens bedömning. Sistnämnda instans anför att utredningens bedömning innebär alltför höga marginaleffekter för den bidragsskyldiga föräldern. Övriga remiss- instanser lämnar bedömningen utan invändning. Skälen för regeringens bedömning: Den fråga som uppkommer efter det att den bidragsskyldiga föräldern har fått förbehålla sig medel för egna levnadskostnader genom att från sin inkomst göra ett grundavdrag är hur mycket av ett eventuellt överskott som skall läggas till grund för bestämmandet av återbetalningsskyldigheten. Utgångspunkten är att det är föräldrarna som har det primära ansvaret för sina barns försörjning. Utredningen har belyst flera metoder för hur återbetalningsskyldighe- ten skall beräknas så att hänsyn tas till förbehållsbeloppet (se SOU 2003:42 s. 210 f.). Utredningen förordar en metod som tillämpas vid beräkning av under- hållsbidrag och utmätning av lön. Återbetalningsbeloppet bestäms då av storleken på det överskott som återstår sedan föräldern från inkomsten fått göra avdrag för det egna förbehållsbeloppet. Enligt utredningens uppfattning tillgodoser den metoden bäst kraven på en enkel reglering som är lätt att förstå och hantera för berörda parter. Återbetalningsbelop- pet skulle då bestämmas av storleken på det överskott som återstår sedan föräldern från den återbetalningsgrundande inkomsten fått göra avdrag för det egna förbehållsbeloppet och för kommunalskatt () samt för det antal barn som den bidragsskyldige är underhållsskyldig för enligt 7 kap. 1 § , eftersom beräkningen bygger på att barnen tar lika stora delar av överskottet. Det alternativ som förordas av regeringen innebär att man fortsätter att fastställa återbetalningsbeloppet med hjälp av ett grundavdrag och ett procentuellt uttag av den bidragsskyldiges inkomst efter avdraget. Om en bidragsskyldig inte kan betala återbetalningsbeloppet kan han eller hon ansöka om anstånd med betalningen. Det innebär att betalningsskyldig- heten helt eller delvis kan skjutas upp. Anstånd beviljas för att den bidragsskyldige skall få behålla vad som behövs för eget och sin familjs underhåll (se 32 § USL). Dessa regler aktualiseras således när det står klart att återbetalningsskyldigheten inkräktar på förälderns behov. Den förordade metoden är enkel att använda eftersom man direkt kan se om föräldern har kvar medel till den egna försörjningen och då slipper göra beräkningen med att få fram överskottet. Det finns dock en risk att ett system uppbyggt på detta sätt uppfattas som omständligare för de för- äldrar som berörs. Reglerna om återbetalningsskyldighet i USL har emellertid haft denna konstruktion allt sedan lagen trädde i kraft och torde vara väl kända av flertalet föräldrar som är återbetalningsskyldiga för underhållsstöd. Mot bakgrund av att regeringen föreslår att grundavdraget som den bidragsskyldiga föräldern får förbehålla sig, höjs till ter det sig också rimligt att de nuvarande uttagsprocenten behålls. Utredningens beräkningar visar att andelen återbetalningsskyldiga för- äldrar i underhållsstödssystemet som lever i hushåll med en disponibel inkomst under skälig levnadsnivå kan uppskattas till (7 000). (1 800) av de återbetalningsskyldiga föräldrarna faller under skälig levnadsnivå som en följd av att de återbetalar underhållsstöd Prop. 2004/05:116 (se SOU 2003:42 s. 188). Det är vanligt att ensamstående bidragsskyl- diga föräldrar har barn som de endast träffar (se RFV Analyserar 2004:4 s. 32 och 49 f.). En ansträngd ekonomi kan i slutändan drabba barnet genom att umgänget med den bidragsskyldiga föräldern begränsas eller uteblir. Regeringen anser att reglerna om återbetalning av underhållsstöd även i fortsättningen bör ses som en subvention av betalningsansvaret för bidragsskyldiga föräldrar med låg betalningsförmåga (prop. 1998/99:78 s. 15, bet. 1998/99:SfU9). Regeringen anser inte heller att det är rimligt att bidragsskyldiga berörs av högre uttagsprocent än de nuvarande. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att de återbetalnings- procenten som anges i 24 § andra stycket USL bör behållas. Regeringens förslag: Vid dygnsberäkningen skall det dygn då barnets vistelse avslutas räknas som . Motsvarande regel skall gälla för rätten till umgängesavdrag enligt Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens för- Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har berört frågan ställer sig positiva till utredningens förslag. nämnden vid förenklas beräkningen av avdraget och torde på ett bättre sätt än nuvarande ordning överensstämma med hur föräldrarna uppfattar umgängets varaktighet. Bakgrund: En förälder som inte bor tillsammans med sitt barn bidrar som regel förutom genom att betala underhållsbidrag eller återbetala underhållsstöd också mera direkt till barnets försörjning genom att ha barnet hos sig under kortare eller . När barnet vistas hos en bidragsskyldig förälder har den föräldern vissa kostnader för barnet utöver det underhållsbidrag eller det återbetalnings- belopp som han eller hon kan vara skyldig att betala. föräldern minskade kostnader för barnet. grundläggande bestämmelserna om umgänge med barn finns i 6 kap. (FB). Utgångspunkten i FB är att barn behöver nära och goda kontakter med båda föräldrarna även om dessa inte bor till- Barnets rätt till kontakt kommer också till uttryck i barnkon- ventionen (jfr artikel 9). Barnets föräldrar har ett gemensamt ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med så långt Att det allmänt anses vara av central betydelse att barnet får möjlighet att umgås med en särlevande förälder innebär dock inte att det alltid är bäst för barnet att ett umgänge med en särlevande förälder kommer till Det måste avgöras i varje enskilt fall. Har en förälder som är skyldig att betala underhållsbidrag haft barnet hos sig av minst fem hela dygn eller under en kalendermånad haft barnet hos sig i minst sex hela dygn, får föräldern göra ett visst avdrag på det underhållsbidrag han eller hon skall betala. För varje helt dygn av barnets vistelse är avdraget 1/40 av det månatliga underhållsbidraget (7 kap. 4 § FB). Rätt till umgängesavdrag finns även vid återbetalning av underhålls- stöd (23 § USL). En bidragsskyldig förälder som haft barnet hos sig av eller minst sex hela dygn under en kalendermånad, har rätt till avdrag från det återbetalnings- belopp som skall betalas. Avdraget bestäms enligt samma regler som i 7 kap. 4 § FB om avdrag vid betalning av underhållsbidrag. Det innebär att avdrag får göras med 1/40 av återbetalningsbeloppet för varje helt dygn i den månad som vistelsen avser. För boförälderns del innebär det att kommande underhållsstöd reduceras med motsvarande belopp. Försäkringskassorna behandlade ungefär 28 000 um- gängesavdrag. Avdragens belopp uppgick sammanlagt till nästan , vilket innebär att umgängesavdragen för de bidragsskyldiga som tillgodoräknades avdrag uppgick till i genomsnitt . Skälen för regeringens förslag: Det har i olika sammanhang fram- hållits att kostnader för umgänget i kombination med de stränga återbe- talningskraven för underhållsstöd kan medföra att barnet inte får möjlig- het att umgås med en särlevande förälder i den utsträckning som är önsk- värd. Detta är givetvis inte tillfredsställande. Regeringen föreslår att bidragsskyldiga föräldrar skall få behålla ett schablonbelopp på för egna levnads- kostnader innan återbetalningsskyldighet inträder (se avsnitt 6.1). Med en sådan ordning får många bidragsskyldiga med svag ekonomi en lättnad i sin återbetalningsskyldighet. Detta bör kunna inverka positivt på um- gänget. Inom ramen för underhållsstödet är det också möjligt att ta hänsyn till och underlätta barnets umgänge med en särlevande förälder genom att för umgängesrättsavdragen tillämpa en annan dygnsberäkning. Det är dock knappast möjligt att i detta sammanhang göra annat än marginella förbättringar för de ekonomiskt sämst ställda bidragsskyldiga. Det fak- tum att många bidragsskyldiga på grund av t.ex. arbetslöshet, låg ut- bildning eller låg lön inom yrket har en ansträngd ekonomisk situation kan inte lösas genom underhållsstödet utan kräver åtgärder på andra om- råden. räknas avdrag endast för hela kalenderdygn (dvs. Det dygn barnet överlämnas från den ena föräldern till den andra ger alltså inte någon rätt till umgängesavdrag. Kalenderdygnsberäk- ningen har den fördelen att det sällan får betydelse som barnet skall anses ha överlämnats från den ena föräldern till den andra (se prop. 1978/79:12 s. 162). Få barn överlämnas ju vid mid- natt. Att frångå kalenderdygnsberäkningen skulle kunna ge upphov till konflikter mellan föräldrarna angående vistelsens längd. Det har bl.a. därför ansetts att dygnsberäkningen inte bör frångås (prop. 1997/98:7 s. 67). Ett sätt att göra avdragsrätten något mera rättvis utan att ris- Prop. 2004/05:116 kera att skapa onödiga konflikter mellan föräldrarna om tidpunkten för hämtning och lämning skulle kunna vara att räkna med det dygn då bar- net överlämnas från boföräldern till den bidragsskyldige och det dygn då barnet återlämnas till boföräldern. En enkel regel att tillämpa skulle här kunna vara att återlämnandedygnet räknas som . Ett umgänge till torsdag skulle då räknas som i stället för som noll dygn och ett umgänge till söndag skulle räknas som i stället för som . En sådan ordning medför inte några nämnvärt ökade administrationskostnader för . Regeringen föreslår att rätten till umgängesavdrag enligt USL vidgas i enlighet med vad som sagts. Bestämmelser om umgängesavdrag finns också i FB. Det vore olyckligt om reglerna om umgängesavdrag i USL vore mer förmånliga än reglerna i FB. Detta skulle också verka förvir- rande för de enskilda. För att samstämmigheten mellan reglerna i USL och i FB skall bevaras föreslår regeringen därför att bestämmelserna i ändras i enlighet med vad som föreslås beträffande USL. 7.2Nettoberäkning utifrån vad som bestämts om umgänget Regeringens förslag: Har ett umgänge om minst 30 hela dygn per kalenderår beslutats i en dom eller genom ett avtal som godkänts av socialnämnden skall domen respektive avtalet kunna läggas till grund vid bestämmande av återbetalningsskyldigheten och underhållsstödets belopp. Den bidragsskyldige skall till anmäla ändringar i umgänget som görs av domstol eller i avtal. skall upphäva beslutet om nettoberäkning om den bidragsskyldige begär det eller om beslutet om nettoberäkning av annan anledning inte längre bör bestå. Har ett beslut om nettoberäk- ning upphävts måste det gå innan en ny begäran om nettoberäk- ning kan prövas. Utredningens förslag: Skiljer sig från regeringens förslag i en del där utredningen föreslår att bidragsskyldiga som inte är återbetalningsskyl- diga eller som har ett så lågt återbetalningsbelopp att de inte kan tillgo- dogöra sig nedsättningen skall få beloppet utbetalt till sig. Remissinstanserna: Länsrätten i län, Juridiska fakultetsnämn- den vid och LO tillstyrker utredningens förslag. i kommun tillstyrker men anser inte att det skall krävas en dom eller ett godkänt avtal för att få nettoberäkning. Nämnden anser att det är tillräckligt att båda föräldrarna direkt till För- säkringskassan kan meddela sin överenskommelse om umgängets om- fattning. Även tillstyrker försla- get men är tveksamma till att en nettoberäkning skall kunna tillämpas för ett så pass begränsat umgänge som . avstyrker utredningens förslag då det får till följd att behöver utreda om avvikelse beror på att boföräldern försvårar umgänget eller om det beror på umgängesvägran av den bidragsskyldige.