prop · GS03144 · 2005-04-04 00:00:00 — Den tredje staten kan för att tillåta avlyssning eller övervakning ställa upp sådana villkor som gäller för en motsvarande åtgärd i ett inhemskt fall just mot bakgrund av att personen finns där. De nu nämnda kraven på ett beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning i den ansökande staten och, i förekommande fall, ett tillstånd från tredje land, bör också framgå av de nya reglerna. Till skillnad från vad som föreslagits i promemorian bör båda dessa förutsätt- ningar utformas som krav på ansökans innehåll, vilket även Åklagar- myndigheten har föreslagit. En ansökan om tekniskt bistånd bör härtill innehålla uppgifter om den tid som åtgärden önskas och sådana uppgifter som behövs för att den skall kunna genomföras (se artikel 18.3). Dessa särskilda krav på innehållet bör, som ett komplement till de allmänna bestämmelserna om ansökans innehåll i 2 kap. 4 § lagen om internatio- nell rättslig hjälp i brottmål, föreskrivas särskilt. Ett uttryckligt krav på att den ansökande staten skall ha behov av tekniskt bistånd, vilket promemorians förslag innehåller, är däremot inte nödvändigt. Det ligger i sakens natur att rättslig hjälp inte söks om det inte behövs. Om åtgärden avser någon som finns i den ansökande staten ligger det närmare till hands att det beslut som meddelats i den staten också verkställs där när så är möjligt. När det gäller någon som befinner sig i tredje land krävs alltid den statens tillstånd till åtgärden. Den extra insats som en ansökan om tekniskt bistånd från den anmodade staten innebär kommer därmed bara att vara motiverad när den statens bistånd krävs för att verkställa åtgärden. En ytterligare förutsättning är att en omedelbar överföring av det aktuella materialet kan ske från till den ansökande staten. Avgörandet om omedelbar överföring kan ske bör av förklarliga skäl ligga hos den svenska myndighet som har att pröva ansökan. I enlighet med den redogörelse som lämnats i avsnitt 5.1.16 är omedelbar över- föring tekniskt möjlig i fråga om i stort sett alla kommunika- tionstjänster. Omedelbar överföring av telemeddelanden från till en annan stat förekommer dock inte i samband med ärenden om rättslig hjälp . För att så skall kunna ske krävs att tekniska och administra- tiva standarder för sådan överföring utvecklas. Tekniska gränssnitt måste vara desamma hos sändaren och mottagaren för att telemeddelandena skall kunna överföras direkt till en annan stat och där kunna avlyssnas och tas upp. Det är dessutom fråga om integritetskänslig information som för att kunna användas i brottsutredningen och en eventuell senare brottmålsrättegång måste hanteras på ett säkert och kontrollerbart sätt. Överföring i klartext kan därför vara olämplig. Säkerhetsskyddsaspekter måste också iakttas. Allt detta ställer krav på ett relativt omfattande, förberedande arbete innan omedelbar överföring kan äga rum i praktiken. För att betona att en omedelbar överföring måste uppfylla krav av det slag som nämnts bör det av bestämmelserna framgå att överföringen måste vara möjlig under betryggande former. Ett sådant villkor får anses vara förenligt med konventionen. Telenät, telemeddelanden och teleadresser som omfattas av tekniskt bistånd Av redogörelsen i avsnitt 5.1.15 framgår att de svenska bestämmelserna om telemeddelanden som kan bli föremål för hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning i en svensk förundersökning får anses överens- stämma med konventionens krav. Detsamma gäller beträffande vilka kommunikationsnät, eller med terminologi telenät, som avlyssningen eller övervakningen kan avse. Konventionen medför med hänsyn härtill inga krav på lagändringar i dessa avseenden. Tekniskt bistånd enligt artikel 18 är emellertid en ny form av rättslig hjälp som av förklarliga skäl inte har sin motsvarighet i en svensk förundersökning. Konventionens reglering, liksom nuvarande regler i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, gör en uppdelning beroende på var den person som teleavlyssningen eller teleövervakningen avser befinner sig. Såsom redovisas i avsnitt 5.1.16 är såväl konventionens reglering som de svenska bestämmelserna om rättslig hjälp förenliga med systematik att koppla avlyssningen eller övervakningen till en viss teleadress. Den svenska prövning som skall ske i samband med en ansökan om tekniskt bistånd kommer alltså att ta sikte på telemeddelanden eller uppgifter om telemeddelanden till eller från en viss teleadress. Teleadressen skall anses finnas i den stat där den används. Med hänsyn till den uppdelning som gäller för det internationella samarbetet på detta område bör dock de svenska bestämmelserna om rättslig hjälp även fortsättningsvis hänvisa till om åtgärden avser någon som befinner sig i eller utomlands. I princip finns det ingen anledning att ha andra bestämmelser om vilka telemeddelanden i vilka telenät som skall kunna avlyssnas eller övervakas när det gäller denna form av rättslig hjälp. De tele- meddelanden som kan avlyssnas eller övervakas i en svensk förundersökning skall också kunna bli föremål för tekniskt bistånd från svenska myndigheter. En annan ordning skulle leda till såväl lagtekniska som praktiska svårigheter. Detsamma gäller i vilka telenät en avlyssning eller övervakning bör kunna ske. Detta bör framgå av de regler som införs i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål genom att göra bestämmelsen i 27 kap. 18 § första stycket, 19 § första stycket och 20 § andra stycket tillämpliga i dessa fall. I praktiken kommer dock tekniskt bistånd bara att vara aktuellt när det gäller teleavlyssning eller teleövervakning som sker i realtid, se avsnitt 5.1.16. Tekniskt bistånd kommer däremot inte att avse sådana åtgärder beträffande redan befordrade meddelanden som finns lagrade hos operatören, vilka i och för sig får avlyssnas eller övervakas i enlighet med bestämmelserna i . Ett särskilt undantag för hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning av redan befordrade meddelande är dock inte nödvändigt. På samma sätt som när det gäller traditionell rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning kommer de förändringar av tillämpningsområdet för dessa tvångsmedel som görs med hänsyn till den tekniska utvecklingen också automatiskt att få genomslag när det gäller svenska myndigheters möjligheter att lämna tekniskt bistånd. Vad bör prövningen av en ansökan om tekniskt bistånd omfatta? När anmodas att lämna tekniskt bistånd kommer det, enligt vad som sagts ovan, alltid att finnas ett beslut från den ansökande staten, som har fattats i enlighet med den statens regler, och i vissa fall ett tillstånd från en tredje stat. Det är då inte rimligt att för det straffrättsliga samarbetet dessutom ställa upp villkor att bistånd skall lämnas endast under de förutsättningar som uppställs enligt svensk rätt. Den person som skall avlyssnas finns inte i och den hjälp som skall lämnas är endast av teknisk art. Den prövning som alltid skall föregå ett beslut om tvångsmedel av detta slag har redan gjorts i den ansökande staten och i vissa fall en tredje stat. Det bör därför vara tillräckligt att den prövning som sker i är mer begränsad än i de fall då personen finns i . Ett krav på dubbel straffbarhet är inte heller påkallat. Prövningen av en ansökan om tekniskt bistånd bör därmed endast avse de formella förutsättningar som tagits upp ovan, inklusive kraven på ansökans innehåll, samt en bedömning av om omedelbar överföring kan ske under betryggande former i det aktuella fallet. Om omedelbar överföring inte kan ske, skall ansökan om tekniskt bistånd kunna bli föremål för en prövning enligt bestämmelserna i 4 kap. 25 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, se vidare nedan. Som nämnts ovan är bestämmelserna om tekniskt bistånd ett komple- ment till nuvarande internationella regler om rättslig hjälp i brottmål enligt Europarådskonvention, vars bestämmelser har genom- förts i genom lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. I lagen finns ett antal vägransgrunder av generell karaktär varav vissa är obligatoriska och andra fakultativa (2 kap. 14 §). De fakultativa vägrans- grunderna skall inte tillämpas om de skulle strida mot en internationell överenskommelse som är bindande för . Avslag med hänvisning till att gärningen har karaktär av ett politiskt brott gäller inte i förhållande till EU-stater, eller . De vägransgrunder som får tillämpas enligt dessa bestämmelser kommer även att gälla beträffande en ansökan om tekniskt bistånd. Prövningen skall därmed även avse frågan om någon av dessa vägransgrunder är för handen i det enskilda ärendet. När det gäller under vilka förutsättningar tekniskt bistånd skall lämnas finns det dessutom ett utrymme att ställa upp villkor enligt 5 kap. 2 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Konventionen hindrar inte att sådana villkor ställs upp. Bestämmelsen får emellertid inte tillämpas på ett sådant sätt att de strider mot konventionens syfte, t.ex. att myndigheten ställer upp sådana villkor som är att jämställa med vad som skulle krävas för motsvarande åtgärd i svensk förundersökning. Det förfarande som bör gälla behandlas närmare i avsnitt 6.10.2. Förhållandet mellan tekniskt bistånd och rättslig hjälp på traditionellt sätt En annan fråga som måste bedömas är förhållandet mellan tekniskt bi- stånd av det slag som har beskrivits i detta avsnitt och traditionell rättslig hjälp som bygger på att ett tvångsmedelsbeslut fattas och verkställs i den anmodade staten. Den senare formen av rättslig hjälp, som innebär att de förutsättningar och villkor som i allmänhet gäller för tvångsmedelsanvändningen enligt nationell rätt skall tillämpas, behandlas närmare i avsnitt 6.10.3. Om tekniskt bistånd i form av omedelbar överföring inte är möjligt skall det enligt promemorians förslag, i stället prövas om rättslig hjälp skall lämnas på traditionellt sätt med tillämpning av nuvarande bestämmelser i 4 kap. 25 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Bedömningen byggde på en tolkning av reglerna i artikel 18.6. Mot detta har invänt att artikeln inte kan tolkas på det sättet och att en ansökan om tekniskt bistånd i stället skall avslås om omedelbar överföring inte kan ske. Promemorians förslag skulle enligt myndigheten innebära att svensk domstol kan komma att besluta om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning av personer som inte finns i . Enligt slår artikel 18.6 i stället fast vilka regler som gäller för traditionell rättslig hjälp på området men är inte tillämplig vid tekniskt bistånd, d.v.s. när den som skall avlyssnas finns i den anmodade staten. I stället för den lösning som promemorian föreslagit kan det dock enligt myndigheten övervägas att, utöver vad konventionen kräver, införa en form av utvidgat tekniskt bistånd varvid avlyssning, uppteckning och överlämnande av materialet sker i . Regeringen gör följande bedömning. De två alternativ för att söka rättslig hjälp enligt punkt 1 i artikel 18 genom bistånd för att möjliggöra avlyssning och upptagning i den ansökande staten eller på traditionellt sätt genom avlyssning och upptagning i den anmodade staten omfattar samtliga situationer som avses i punkt 2, dvs. oavsett om den person som berörs befinner sig i den ansökande eller anmodade staten eller i en tredje stat. Villkoren för den anmodade statens prövning när omedelbar överföring kan ske framgår av punkt 5, varvid ett förenklat förfarande kan ske när personen inte befinner sig i den anmodade staten (punkt 5 a). Vi har här valt att beteckna dessa fall personen finns ej i den anmodade staten och omedelbar överföring kan ske som tekniskt bistånd. Omedelbar överföring skall dock kunna ske också när den berörda personen finns i den anmodade staten, men då får samma prövning äga rum som när åtgärden vidtas i ett motsvarande inhemskt fall (punkt 5 b). är omedelbar överföring tänkt att vara huvudregeln. Enligt regeringens mening var det klart när konventionen skrevs att det kan förekomma, att omedelbar överföring inte kan äga rum, vilket t.ex. är fallet för svensk del. För denna situation infördes punkt 6 som enligt sin ordalydelse inte är begränsad till situationer då den aktuella personen befinner sig i den anmodade staten, dvs. till fall av traditionell rättslig hjälp. Tvärtom är den enligt regeringens uppfattning avsedd att kunna tillämpas i samtliga de situationer som anges i punkt 2. Mot den bakgrunden bör konventionen anses omfatta ett åtagande att hjälpa till i de fall en stat kan avlyssna eller övervaka någon i en annan stat än den anmodade staten även om omedelbar överföring inte kan komma till stånd. En annan avsikt med bestämmelsen, som framskymtar i den förklarande rapporten, var att slå fast att en stat bara är skyldig att lämna rättslig hjälp på traditionellt sätt om omedelbar överföring inte är möjlig, något som var viktigt för vissa medlemsstater. Av punkt 6 följer därmed, enligt regeringens mening, en skyldighet att kunna lämna rättslig hjälp på traditionellt sätt om omedelbar överföring inte är möjligt och detta oavsett om den berörda personen befinner sig i den anmodade staten, den ansökande staten eller i ett tredje land som avses i konventionen. Om omedelbar överföring av telemeddelande eller uppgifter om telemeddelande inte kan ske bör med hänsyn till det ovan sagda den ansökande staten ges tillfälle att få sin ansökan om tekniskt bistånd efter vissa kompletteringar prövad enligt de förutsättningar som anges i 4 kap. 25 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Även i detta fall är det en förutsättning för rättslig hjälp att svensk domstol meddelar tillstånd till åtgärden. Reglerna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning i 27 kap. skall härvid tillämpas, vilket följer av 2 kap. 1 § första stycket lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. I enlighet med vad som sägs i avsnitt 5.1.16 finns det inte något hinder mot att prövningen i nu aktuella fall sker med stöd av regler även om det är fråga om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning av någon som befinner sig utomlands. Bestämmelserna i 4 kap. 25 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål hänvisar dock uttryckligen till hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning av någon som befinner sig i . För motsvarande prövning som äger rum när tekniskt bistånd inte kan lämnas bör det därför klargöras att den rättsliga hjälpen, och därmed rättens tillstånd, i detta fall kommer att avse någon som inte befinner sig i . Regeringen delar de remissynpunkter som lämnats angående behovet av mycket tydliga regler för de olika formerna av rättslig hjälp som rör hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt den kritik som lämnats mot promemorians förslag i detta hänseende. Det gäller såväl förhållandet mellan de olika formerna av rättslig hjälp som klargöranden i fråga om bestämmelsernas tillämplighet med avseende på den berörda personens vistelseort. Vidare bör en klar åtskillnad göras mellan de bestämmelser som gäller rättslig hjälp i respektive utomlands. Regeringens förslag är därför utformat på ett annat sätt än promemorians. 6.10.2Förfarandet vid tekniskt bistånd i Regeringens förslag: Åklagaren handlägger och prövar en ansökan om rättslig hjälp genom tekniskt bistånd. Åklagarens beslut skall innehålla samma uppgifter som ett svenskt domstolsbeslut om tillstånd till hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning enligt 27 kap. 21 § rätte- gångsbalken. Vid omedelbar överföring får upptagning eller uppteckning inte ske i . Bestämmelserna tas in i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Med ett undantag tillstyrker remissinstanserna förslaget eller lämnat det utan erinran. anser att det vore mer logiskt och följdriktigt att kräva rättens tillstånd också vid tekniskt bistånd, vilket skulle kunna utformas på liknande sätt som rättens tillstånd till restriktioner i samband med häktning. Säkerhetspolisen konstaterar att det inte finns möjligheter att lämna bistånd genom omedelbar överföring direkt från en svensk operatör till en utländsk myndighet och att det inledningsvis kommer att ske i ett fåtal fall samt bedömer att det inte torde finnas utrymme för att med stöd av reglerna i 6 kap. 19 § lagen om elektronisk kommunikation kräva att svenska operatörer anpassar sin verksamhet ytterligare för att tillgodose även de krav som utländska myndigheter ställer upp. anser att frågan om kostnadsfördelning mellan svenska myndigheter och operatörerna bör utvecklas när det är fråga om rättslig hjälp. Även , och Svenska IT- företagens Organisation efterlyser en mer ingående kostnadsanalys för berörda operatörer och telebranschen som sådan samt anför att aktuella kostnader, vilka avser brottsbekämpning, bör bäras av staten för att bl.a. skapa förutsättningar för ett effektivt resursutnyttjande. TeliaSonera påpekar också att utvecklingen av tekniska och andra gränssnitt, liksom ett uppfyllande av nuvarande anpassningsskyldighet, tar stora resurser i anspråk. Skälen för regeringens förslag Förfarandet vid en ansökan om tekniskt bistånd Rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning handläggs av åklagare. En ansökan om tekniskt bistånd bör också den handläggas av åklagare. Fördelen med en sådan ordning är den samordning som kan ske av de båda formerna av rättslig hjälp bl.a. mot bakgrund av att den ansökande utländska myndigheten inte alltid kommer att veta i vilken form den rättsliga hjälpen kan lämnas i det enskilda fallet. Det kan också förekomma skillnader i olika medlemsstaters bedömningar av gränsdragningen mellan tekniskt bistånd, vilket för svensk del alltså inte skall avse fall då den berörda personen befinner sig här i landet, respektive rättslig hjälp på traditionellt sätt med krav på att de förutsättningar som gäller för tvångsmedels- användningen i den anmodade staten skall vara uppfyllda. När en ansökan om rättslig hjälp ges in behöver åklagaren avgöra om ansökan skall behandlas som en traditionell ansökan om rättslig hjälp, på grund av att den som skall avlyssnas finns i eller att omedelbar överföring av telemeddelanden inte är möjligt, eller som en ansökan om tekniskt bistånd, dvs. i de fall den som skall avlyssnas finns i den ansökande staten eller i en tredje stat och omedelbar överföring av telemeddelanden är möjligt. För att avgöra om en ansökan kan hanteras genom tekniskt bistånd kommer åklagaren behöva hämta in ett underlag från verkställande myndigheter för att kunna ta ställning till frågan om omedelbar överföring är möjlig. Är detta inte fallet skall tekniskt bistånd inte beviljas. Ansökan skall då i stället handläggas som en ansökan om rättslig hjälp enligt 4 kap. 25 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål varvid tillstånd av svensk domstol krävs (se avsnitt 6.10.1). Om ansökan kan hanteras genom tekniskt bistånd bör beslutet, enligt regeringens mening, kunna fattas av åklagare. Den prövning som i dessa fall skall ske är mer begränsad än vid en traditionell ansökan om rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning. Åtgärden riktar sig i detta fall mot personer som finns antingen i den ansökande staten eller i en tredje stat. Ett tillstånd till åtgärden i den ansökande staten krävs alltid och när det är fråga om någon som finns i en tredje stat krävs även den statens tillstånd. Under dessa förutsättningar, och då det alltså inte är fråga om en åtgärd som riktas mot någon som befinner sig här i landet, finns det inte skäl att kräva att också en svensk domstol skall pröva saken. Så gott som samtliga remissinstanser har godtagit en sådan ordning. Vissa bestämmelser i bör tillämpas även i de fall tekniskt bistånd lämnas. I enlighet med de bedömningar som görs i avsnitt 6.10.1 kommer hemlig teleavlyssning eller hemlig teleöver- vakning också i dessa fall att avse en viss teleadress (se även avsnitt 5.1.16). Där föreslås att bestämmelserna i 27 kap. 18 § första stycket, 19 § första stycket och 20 § andra stycket skall tillämpas. Dessutom bör åklagarens beslut om tekniskt bistånd ange vilken teleadress och som beslutet gäller. Detta överensstämmer med bestämmelserna i 27 kap. 21 § andra stycket . Även i fråga om tekniskt bistånd bör tiden inte bestämmas längre än nödvändigt och, såvitt avser tid som gäller efter beslutet, inte längre än en månad för beslutet. Med tillämpning av 27 kap. 21 § tredje stycket bör åklagarens beslut beträffande tekniskt bistånd särskilt ange, på samma sätt som domstolsbeslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning, om åtgärden får verkställas utanför allmänt tillgängliga telenät. Eftersom tekniskt bistånd syftar till att avlyssning och upptagning eller uppteckning av telemeddelandena skall ske i den ansökande staten bör upptagning eller uppteckning inte få göras i när tekniskt bistånd lämnas. Såsom påpekas i avsnitt 6.10.1 får det tekniska biståndet förenas med villkor om användningsbegränsningar med stöd av 5 kap. 2 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Genomförandet av tekniskt bistånd Det tekniska biståndet genomförs därefter av polisen. Detta kommer att kräva kontakter med den utländska myndighet som skall genomföra avlyssningen eller övervakningen och med den svenska operatör inom vars kommunikationsnät åtgärden skall äga rum. Såsom har redovisats i avsnitt 6.10.1 kommer omedelbar överföring i praktiken att kräva relativt omfattande förberedelser. Flera remissinstanser har påtalat behovet av ytterligare förberedelsearbete, vilket vissa betecknar som resurskrävande. De har också anfört att fördelningen av kostnaderna för de anpassningsåtgärder som kommer att krävas för att möjliggöra omedelbar överföring i samband med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning måste utredas närmare. Allmänna synpunkter på princi- perna för kostnadsfördelningen har också förts fram. Såsom framgår av redogörelsen i avsnitt 5.1.16 innehåller konven- tionen inte någon reglering av hur omedelbar överföring skall gå till i praktiken eller vilka krav som därvid skall ställas. Dessa frågor över- lämnas till respektive stat att bestämma och ytterligare internationella åtgärder förutskickas också. Ansvaret för dessa utvecklingsåtgärder och fördelningen av kostnader mellan det allmänna och operatörerna hänger samman med den anpassningsskyldighet som föreskrivs i 6 kap. 19 § lagen om elektronisk kommunikation och som har beskrivits i avsnitt 5.1.15. I promemorian görs bedömningen, vilken ingen remissinstans har invänt mot, att opera- törerna i dessa fall inte kommer att vara skyldiga att vidta ytterligare åtgärder än vad de behöver göra för att uppfylla en begäran som kommer direkt från en svensk myndighet. Därmed behöver inte reglerna om anpassningsskyldighet i 6 kap. 19 § lagen om elektronisk kommunikation ändras. Vad gäller de övergripande frågorna om anpassningsskyldighetens omfattning, förhållandet mellan bestämmelserna i lagen om elektronisk kommunikation respektive i samt om kostnadsfördel- ningen i fråga om de aktuella tvångsmedlen, bör det uppmärksammas att dessa är föremål för en särskild översyn (dir. 2003:145). Det finns alltså anledning att återkomma till dessa frågor . I enlighet med redo- görelsen i avsnitt 5.1.16 innehåller konventionen bestämmelser om kostnadsansvaret för verkställighetskostnader i det enskilda fallet (artikel 21), vilka överensstämmer med nuvarande ordning för återkrav av kostnader enligt förordningen (2000:704) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Ytterligare överväganden kan dock bli nödvändiga senare, om fördelningen av sådana verkställighetskostnader vid åtgärder som sker i en svensk förundersökning förändras i enlighet med ett förslag som bereds inom (se SOU 2003:74).