prop · GS03143 · 2005-03-23 00:00:00 — Regeringens förslag: De brottsbekämpande myndigheterna skall få behandla uppgifter som framkommit vid användning av hemliga tvångsmedel i enlighet med vad som är särskilt föreskrivet i lag. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att uppgifter som framkommit vid användning av hemliga tvångsmedel skall få behandlas i kriminalunderrättelseregister, underrättelseregister, Säker- hetspolisens register samt vid särskilda undersökningar enligt 14 § polis- datalagen (1998:622) eller 18 § lagen (2001:85) om behandling av per- sonuppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Remissinstanserna: Säkerhetspolisen framhåller vikten av att överskottsinformation får behandlas i Säkerhetspolisens register. Datainspektionen anser att en reglering som innebär att uppgifter som framkommit vid användning av hemliga tvångsmedel får behandlas i vissa register förutsätter att det finns ett tillfredsställande integritetsskydd för personuppgifter i dessa register. Mot den bakgrunden finns det enligt Datainspektionen skäl att avvakta de lagstiftningsarbete som pågår när det gäller polisens och behandling av personuppgifter innan det införs sådana bestämmelser föreslås i promemorian. Skälen för regeringens förslag: kan det från brottsbekämp- ningssynpunkt vara nödvändigt att föra in information som har fram- kommit i samband med brottsutredningar i olika slag av register. I syn- nerhet gäller det om uppgifterna skall kunna användas i sådan spanings- och underrättelseverksamhet som har berörts. Den behandling av personuppgifter som detta kan utgöra innebär dock särskilda risker från integritetssynpunkt. Det väcker frågan i vilken utsträckning överskottsin- formation som utgör personuppgifter bör få behandlas i olika slag av ma- nuella eller automatiserade register. De datoriserade register som det kan vara nödvändigt att behandla uppgifter i är främst den öppna polisens kriminalunderrättelseregister, underrättelseregister och Säkerhetspolisens register. Inom ramen för en särskild undersökning i kriminalunderrättelseverksamhet kan vidare den öppna polisen ha befogad anledning att behandla person- uppgifter med hjälp av ordbehandlings- och analysprogram. Detsamma gäller och Säkerhetspolisen. Som framgått tidigare finns det förslag till bl.a. en ny polisdatalag och en ny lag om behandling av uppgifter i brottsbekämpande Beredningen av dessa förslag har emellertid inte nått så Prop. 2004/05:143 långt att förslagen kan läggas till grund för bedömningen här. Gällande bestämmelser som redovisats i avsnitt 4.6.2 är resultatet av en avvägning mellan intressena av effektivitet i brottsbekämpningen och skydd för den enskildes integritet. Bestämmelserna reglerar t.ex. för vilka ändamål registren får föras, vilka uppgifter som får behandlas, åt- komstskydd, sökbegränsningar, skydd mot utlämnande av uppgifter, gall- ring, rättelse samt skadestånd vid felaktig behandling. Som regel värde- ras också alla uppgifter i fråga om källans trovärdighet och uppgiftens riktighet i sak. Registren får användas endast för de särskilt angivna än- damålen, dvs. för att utreda, beivra och förhindra allvarlig brottslighet. Härmed avses brott för vilket är föreskrivet fängelse eller där- över. Säkerhetspolisens register får dessutom användas för att bekämpa brott inom ansvarsområde samt vid personalkontroll. Reglerna ger alltså ett skydd mot att uppgifter inte registreras och beva- ras på godtyckliga och lösa grunder. Av samma skäl som har angetts när det gäller uppgifter om allvarligare brott, finns det inte anledning att begränsa användningen av en uppgift enbart därför att den kommit fram vid tvångsmedelsanvänd- ning. Har de stränga krav som ställs för tvångsmedelsanvändningen i alla avseenden uppfyllts, måste det kunna förutsättas att uppgifterna i överskottsinformationen från början inte har eftersökts aktivt. Det finns då inte skäl att behandla uppgifterna annorlunda än om polisen hade fått kännedom om dem på ett annat sätt. Överskottsinformation som har framkommit vid användning av hemliga tvångsmedel bör därför få be- handlas av de brottsbekämpande myndigheterna i enlighet med vad som särskilt föreskrivs i lag. Som har nämnts finns det redan i lagstiftningen om behandlingen av personuppgifter regler om när och hur personuppgifter får behandlas för brottsbekämpande ändamål. Dessa får anses uppfylla de krav på en klar, detaljerad och förutsägbar lagstiftning som ställer upp med stöd av . Vad som krävs nu är ett förtydli- gande av att bestämmelserna i lagstiftningen om bevarande och förstö- rande av upptagningar och uppteckningar som gjorts vid användning av hemliga tvångsmedel inte hindrar den behandling av personuppgifter som sker i enlighet med lagstiftningen om behandling av personuppgifter för brottsbekämpande ändamål, t.ex. polisdatalagen. Regeringen föreslår därför att ett sådant förtydligande tas in i de lagar som reglerar använd- ningen av hemliga tvångsmedel. Hantering av upptagningar och uppteckningar Regeringens förslag: De delar av upptagningar eller uppteckningar som inte rör det brott som har föranlett en hemlig teleavlyssning men som är av betydelse för att utreda ett annat brott skall bevaras till dess förundersökningen om det andra brottet har lagts ned eller avslutats eller, om åtal har väckts, målet har avgjorts slutligt. Därefter skall uppgifterna förstöras. Upptagningar eller uppteckningar som är av betydelse för att för- hindra förestående brott skall bevaras så länge det behövs för att för- hindra brott. Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon bestämmelse om att upptagningar eller uppteckningar från hemlig teleavlyssning som inte skall sparas skall förstöras. Det är inte nödvän- digt att införa någon bestämmelse om att en upptagning eller uppteck- ning inte skall förstöras, om upptagningen eller uppteckningen har ta- gits in i förundersökningsprotokollet eller åberopats som bevis i dom- stol. Promemorians förslag: Promemorians förslag angående hanteringen av upptagningar eller uppteckningar som rör andra brott än det som har legat till grund för beslutet om avlyssning överensstämmer i sak med regeringens. I promemorian föreslås vidare en uttrycklig bestämmelse om att en upptagning eller uppteckning inte skall förstöras, om den har tagits in i förundersökningsprotokollet eller åberopats som bevis i dom- stol. Vidare föreslås en bestämmelse om att innehåll som inte skall sparas skall förstöras. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har uttalat sig sär- skilt i denna del. JO har uppgett att den i promemorian föreslagna regeln om förstöring av information kan ge upphov till betydande olägenheter i den praktiska tillämpningen. har pekat på vikten av att material av betydelse för domstolsprövningen, t.ex. upptagna bevis, av rättssäkerhetsskäl bör kunna granskas i efterhand. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Vid hemlig teleav- lyssning och hemlig kameraövervakning används tekniska hjälpmedel för att ta upp bilder och ljud. Som regel lagras upptagningarna som digitala filer på särskilda skivor. Upptagningar och uppteckningar skall granskas möjligt. Till den del de är av betydelse för utredningen av det brott som har legat till grund för beslutet om tvångsmedelsanvändningen skall de bevaras till dess förundersökningen har lagts ner eller avslutats eller, om åtal väckts, målet har avgjorts slutligt. De skall därefter förstö- ras (27 kap. 24 § RB). Gällande reglering innebär att de delar av upptagningar eller uppteck- ningar som har betydelse för utredning av ett annat brott än det som för- anledde tvångsmedelsanvändningen skall förstöras. Dock skall sådana uppgifter enligt vad som föreslås i avsnitt 6.1 få användas för att utreda brott. Det är därför lämpligt att bestämmelserna om bevarande i 27 kap 24 § andra stycket RB ändras så att även uppgifter som är av betydelse för utredning av andra brott än det som föranledde tvångsmedelsanvänd- ningen skall få bevaras på samma sätt som uppgifter om sistnämnda brott. De nuvarande reglerna ger inget uttryckligt utrymme för att bevara uppgifter som enbart är av betydelse för att förhindra förestående brott. I avsnitt 6.3 föreslås att uppgifter om förestående brott skall få användas för att förhindra brott. Bestämmelsen i 27 kap. 24 § andra stycket RB bör därför också ändras så att upptagningar eller uppteckningar, i de delar de är av betydelse för att förhindra förestående brott, skall bevaras så länge de behövs för att förhindra brott. I promemorian föreslås en bestämmelse om att en upptagning eller uppteckning inte skall förstöras, om den har tagits in i förundersöknings- protokollet. Enligt regeringens mening innebär gällande rätt att upptag- ningar eller uppteckningar som har tagits in i förundersökningsprotokoll inte skall förstöras enligt den befintliga bestämmelsen i 27 kap 24 § RB, se prop. 1988/89:124 s. 69. Någon lagregel om det är inte nödvändig. Har en uppgift från en upptagning eller uppteckning antecknats i ett för- undersökningsprotokoll eller en dom, är det de bestämmelser som gäller för hantering av sådana handlingar som avgör i vilken utsträckning handlingen får förstöras. Upptagningar och uppteckningar som har åberopats som bevis skall förstöras när målet har avgjorts slutligt (27 kap 24 § RB). I promemorian föreslås att sådana upptagningar och uppteckningar i stället skall bevaras. Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian att material som har upptagits som bevis i domstol av rättssäkerhetsskäl bör kunna granskas i efterhand, t.ex. i ett resningsärende. Promemorian innehåller dock inget förslag om vem som skall bevara materialet eller hur länge det skall bevaras. Remissinstanserna har inte heller kommenterat denna fråga. Med hänsyn härtill bör förslaget inte nu läggas till grund för lag- stiftning. Regeringen har dock för avsikt att initiera en vidare utredning av frågan. Av 27 kap. 24 § RB följer att material som inte skall bevaras skall för- störas. I promemorian har föreslagits att sådan förstöring skall ske ome- delbart. Som JO har uttalat kan den föreslagna regeln ge upphov till olä- genheter i den praktiska tillämpningen. Andra stycket i denna paragraf lägger fast en skyldighet att fram till en viss närmare angiven tid- punkt bevara upptagningar och uppteckningar av vad som har kommit fram vid hemlig teleavlyssning i de delar dessa är av betydelse från ut- redningssynpunkt. Det föreskrivs däremot inte att de upptagningar och uppteckningar som till äventyrs inte har sådan betydelse omgående skall förstöras. Detta måste anses vara välbetänkt, eftersom det ofta är svårt att under en brottsutredning bedöma vilken information som är av betydelse från utredningssynpunkt och vilken som inte är det. En sådan bedömning kan, som JO påpekat, i många fall sannolikt inte göras förrän utredningen är slutförd och i vissa fall först när rättegången har avslutats (jfr prop. 1988/89:124 s. 69). Med den föreslagna regeln finns det en risk för att polisen förstör material som senare hade kunnat visa sig vara av värde för utredningen av det brott som föranlett tvångs- medelsanvändningen. Det bör därför, liksom , finnas ett utrymme för de brottsbekämpande myndigheterna att dröja med förstörandet av upptagningarna eller uppteckningarna. Promemorians förslag att förstö- randet skall ske bör därför inte genomföras. Uppgiftslämnande till andra myndigheter, m.m. Regeringens bedömning: Bestämmelserna i sekretesslagen ger ett rimligt skydd mot att uppgifter lämnas till enskilda, andra myndighe- ter eller verksamhetsgrenar vid en myndighet, utländska myndigheter eller mellanfolkliga organisationer. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har redovisat någon annan bedömning än den som görs i promemorian. Skälen för regeringens bedömning Den reglering av användningen av överskottsinformation som har före- slagits i denna lagrådsremiss tar endast sikte på de brottsbekämpande myndigheternas användning av överskottsinformation i sin brottsutre- dande och brottsförebyggande verksamhet. Men överskottsinformation kan vara intressant även i en verksamhet som någon annan myndighet bedriver eller i någon annan verksamhetsgren inom polisen eller Tullver- ket än den i vilken informationen kommit fram (jfr 1 kap. 3 § andra stycket SekrL). Även enskilda personer, utländska myndigheter och mellanfolkliga organisationer kan ha intresse av den. Bland annat integ- ritetsintresset talar dock starkt för att begränsa möjligheterna till utläm- nande av överskottsinformation. Frågan är då om bestämmelserna i sek- retesslagen innebär en tillräcklig begränsning av möjligheterna att lämna sådan information. Med hänsyn till gällande sekretessbestämmelser (se redogörelsen i av- snitt 4.6.3) är utrymmet för att röja uppgifter som framkommit vid an- vändning av hemliga tvångsmedel mycket begränsat. Enligt 9 kap. 17 § SekrL gäller sålunda sekretess för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden i angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål eller i annan verksamhet för att förebygga brott, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men. Sekretessbe- stämmelsen har alltså ett s.k. omvänt skaderekvisit. Det torde därför vara mycket sällan som vid exempelvis hemlig teleavlyssning framkomna uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden kan lämnas ut. Risken för skada eller men kan naturligtvis minskas om upp- gifterna avidentifieras. Inte ens då torde emellertid alltid stå klart att ett utlämnande av uppgiften inte orsakar skada eller men. Också bestämmel- serna om förundersökningssekretess i 5 kap. § 1 SekrL torde leda till att myndigheterna är förhindrade att lämna ut de uppgif- ter som kommit fram vid den hemliga tvångsmedelsanvändningen. Mot den nu angivna bakgrunden finns det enligt regeringens mening inte nå- got behov av sekretessbestämmelser som ytterligare begränsar möjlighe- terna att lämna ut överskottsinformation. Uppgiftslämnande till annan brottsbekämpande myndighet Sekretessen enligt 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § SekrL gäller även i förhål- lande till annan brottsbekämpande myndighet (och annan självständig verksamhetsgren inom myndigheten). Det finns dock sekretessbrytande Enligt 14 kap. 2 § fjärde stycket SekrL hindrar inte sekre- tess att uppgift som angår misstanke om brott lämnas till åklagarmyndig- het, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brot- tet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda annan påföljd än böter. Vidare får enligt 14 kap. 3 § SekrL sekretessbe- lagd uppgift lämnas till myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen Denna bestämmelse kan enligt förarbetena åberopas som stöd för att lämna ut uppgifter angående misstankar om förestående brott. Bestämmelsen kan i vissa fall även tillämpas på uppgifter angående misstankar om brott som inte kan antas medföra annan påföljd än böter 1983/84:142 s. 32). Mot bakgrund av att det i propositionen föreslås att överskottsinfor- mation skall få användas för att utreda och förhindra brott finns det enligt regeringens mening inte något behov av sekretessbestämmelser som be- gränsar möjligheterna att lämna ut överskottsinformation till annan Uppgiftslämnande till annan myndighet än brottsbekämpande myndigheter Sekretessen enligt 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § SekrL gäller även i förhål- lande till annan myndighet (och verksamhetsgren). Det finns dock sek- Sålunda följer av 14 kap. 3 § SekrL att en sekretessbelagd uppgift får lämnas till myndighet om det är uppenbart att intresset av att den lämnas har företräde framför det intresse som sekre- tessen skall skydda. I fråga om uppgifter som har kommit fram vid hemlig tvångsmedels- användning får sekretessintresset anses vara särskilt framträdande. om uppgifterna blir sekretessbelagda hos en mottagande myndighet som kan ha ett starkt intresse av att få ta del av dem, kan det sällan anses uppenbart att detta intresse har företräde framför sekretessintresset. Möjligheterna att vidarebefordra uppgifter av nu aktuellt slag till andra myndigheter är alltså mycket begränsade. I vissa fall torde dock uppgifter av detta slag kunna vidarebefordras. Det gäller t.ex. upp- gifter om barn som far illa och som bör föranleda ett ingripande av soci- alnämnden eller uppgifter som av olika skäl är mycket viktiga för landets Enligt regeringens bedömning bör möjligheten att vidarebefordra överskottsinformation av sådant slag inte inskränkas. Uppgiftslämnande till utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation Enligt 1 kap. 3 § tredje stycket SekrL får sekretessbelagda uppgifter inte röjas för utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation. gel har dock två undantag. Det ena undantaget innebär att utlämnande får ske i enlighet med sär- skild föreskrift i lag eller förordning. Utrymmet för att med stöd av denna bestämmelse lämna ut överskottsinformation som inte har samband med Prop. 2004/05:143 brott får anses synnerligen begränsat. När det gäller uppgifter som rör ett konkret brott kan det dock tänkas situationer där ett utlämnande kan ak- tualiseras. Ett exempel på det är att en åklagare får kännedom om ett brott som bör utredas av eller gemensamt med en myndighet i ett annat EU-land. Åklagaren bör då efter sekretessprövning kunna lämna ut in- formationen till exempelvis Eurojust (jfr prop. 2001/02:86 s. 27). Det gäller även då det är fråga om överskottsinformation. Enligt regeringens mening är detta en rimlig ordning. Det andra undantaget innebär att utlämnande får ske, om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller mellanfolkliga organisationen. I avsnitt 4.6.3 har lämnats en redogö- relse för särskilda föreskrifter enligt vilka uppgifter får utlämnas till ut- ländska myndigheter och mellanfolkliga organisationer. Det rör sig i princip enbart om uppgifter av betydelse för att förebygga eller bekämpa brott och det finns ingen skyldighet att vidarebefordra överskottsinfor- mation av det slaget. I denna lagrådsremiss föreslås att uppgifter som är överskottsinformation skall få användas för att utreda och förhindra brott samt vid förutredning och underrättelseverksamhet; dock bör överskottsinformation inte få föranleda förundersökning rörande mindre allvarlig brottslighet. Det finns enligt regeringens mening inte anledning att förbjuda att överskottsinformation i motsvarande mån lämnas ut till behöriga myndigheter i andra länder eller mellanfolkliga organisationer. Det kommer av naturliga skäl att bli aktuellt främst när informationen aktualiserar utredningar som berör flera länder och som avser allvarlig brottslighet, särskilt organiserad sådan. Regeringen bedömer att gällande bestämmelser får anses ge ett till- räckligt skydd mot att uppgiftslämnande sker i en orimligt stor utsträck- ning. Det finns därför inget behov av ytterligare regler på området. 6.8 Den lagtekniska utformningen av de nya reglerna m.m. Som ovan har framgått anser regeringen att det nu finns anledning att reglera de brottsbekämpande myndigheternas användning av överskotts- information som erhållits vid användning av hemliga tvångsmedel för brottsutredande eller brottsförebyggande ändamål. Som har angetts i av- snitt 6.4 föreslås att övrig användning, exempelvis vid förutredning och underrättelseverksamhet, nu inte bör lagregleras. Enligt regeringens mening är det lämpligast att de nya reglerna place- ras i anslutning till bestämmelserna om de aktuella tvångsmedlen. lerna bör alltså tas in i 27 kap. RB och lagen (1995:1506) om hemlig ka- Lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål (tvångsmedelslagen) ger möjlighet att använda vissa tvångsme- del som anges i i större utsträckning än vad som följer Lagen innehåller emellertid inga bestämmelser om andra tvångsmedel än de som anges i . Det är därför inte nödvändigt att reglera frågan om överskottsinformation särskilt i Prop. 2004/05:143 tvångsmedelslagen. Regleringen bör även omfatta överskottsinformation som framkommer vid hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Till skillnad från vad som gäller enligt övriga lagar om hemliga tvångsmedel krävs det enligt den lagen inte någon konkret brottsmisstanke om ett begånget brott för att hemliga tvångsmedel skall få användas. Det är därför inte lämpligt att i den lagen göra en generell hänvisning till . I stället bör en särskild reglering införas i lagen om särskild utlänningskontroll. 7 Ändring i vapenlagen har i en skrivelse (dnr Ju2004/8810/PO) påtalat att den danska polisen har behov av att föra vapen som skall användas för tjänst- på genom . Vid sådan s.k. transitering krävs nu införseltillstånd, vilket enligt uppfattning är oprak- tiskt och obehövligt. har därför föreslagit att företrä- dare för polisen i de nordiska länderna som medför skjutvapen vid resa genom skall undantas från vapenlagens bestämmelser om skjut- vapen och ammunition. 7.2Utvidgat bemyndigande för regeringen Regeringens förslag: Regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om att vapenlagen inte skall gälla i fråga om skjutvapen och ammunition som en företrädare för en annan stats myndighet medför vid resa för tjänsteändamål genom . Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med re- geringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller lämnat för- slaget utan invändningar. Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 kap. 1 § vapenlagen (1996:67) krävs tillstånd för att inneha skjutvapen eller ammunition, lik- som för att föra in skjutvapen eller ammunition till . Enligt 1 kap. 8 § vapenlagen gäller vapenlagen endast i begränsad omfattning skjutva- pen som innehas av svenska staten. Den gäller överhuvudtaget inte för ammunition som innehas av svenska staten. Dessa undantag gäller inte andra stater. Med anledning av åtagandena i och det svensk- danska polissamarbetsavtalet infördes en bestämmelse i vapenla- gen som kan ligga till grund för mer preciserade förordningsbestämmel- ser. Enligt 11 kap. 1 § f vapenlagen får regeringen meddela föreskrifter om att lagen inte skall gälla i fråga om skjutvapen och ammunition som en företrädare för en annan stats myndighet medför vid tillfällig tjänstgö- Prop. 2004/05:143 ring i . Härigenom tillgodoses det behov som utländska tjänste- män kan tänkas ha med anledning av fortsatt övervakning och fortsatt förföljande in på svenskt område. Bestämmelsen tar emellertid inte sikte på de fall då utländska tjänste- män har behov av att medföra vapen och ammunition genom för tjänstgöring i en annan del av sitt eget land eller i ett annat land (s.k. transitering). Ett sådant behov finns exempelvis då dansk polis skall tjänstgöra på och behöver resa genom . Regeringen delar bedömning att det i dessa fall är både opraktiskt och obehövligt att kräva införseltillstånd i varje enskilt fall. Det bör där- för införas en möjlighet för regeringen att meddela undantag från vapen- lagens bestämmelser om skjutvapen och ammunition i fråga om transite- ring. Bemyndigandet i 11 kap. 1 § f bör således utvidgas till att även om- fatta skjutvapen och ammunition som en företrädare för en annan stats myndighet medför vid resa för tjänsteändamål genom . Det finns inte anledning att begränsa bemyndigandet till att exempelvis gälla endast de nordiska länderna utan det bör utformas på motsvarande sätt som bemyndigandet om vapen och ammunition som medförs vid tillfällig tjänstgöring i . Om begränsningar bedöms vara behöv- liga, kan sådana i stället göras i förordning. Där kan också de närmare förutsättningarna för transitering anges, exempelvis om sättet för en godtagbar förvaring av de transiterade vapnen.