prop · GS0360 · 2005-03-17 00:00:00 — Regeringsrätten frågade om en häst som sålts vidare efter att den tränats är att betrakta som en begagnad vara i artikel 26 a i det sjätte mervärdeskattedirektivet. förhandsavgörande : Artikel 26 a i det sjätte mervärdesskattedirektivet ska tolkas så, att levande djur kan vara att betrakta som begagnade varor i den mening som avses i bestämmelsen. Ett djur som köpts från en privatperson (annan än uppfödaren) och som efter träning för viss specifik användning säljs vidare kan således vara att betrakta som en begagnad vara. C-338/02 (ERS2002/169:3) mot AB ; begäran från , . Direktiv /9/EG Rättsligt skydd för databaser generis-rätt Begreppet investering som avser anskaffning, granskning eller presentation av innehållet i en databas för fotbollsligor Vadhållning Katalogskydd enligt 49 § första stycket upphovsrättslagen (1960:729). frågade hur begreppet resultat av väsentlig investering i artikel 7.1 i databasdirektivet ska tolkas eftersom det ansågs vara av betydelse för bedömningen av omfattningen av katalogskyddet i upphovsrättslagen. förhandsavgörande : Begreppet investering som avser anskaffning av innehållet i en databas, i den mening som avses i artikel 7.1 i direktivet, ska tolkas på så sätt att det avser de resurser som läggs ned på att söka befintliga uppgifter och att samla dessa i databasen. Det omfattar inte resurser som läggs ned på att skapa de element som utgör innehållet i en databas. Detta begrepp avser således inte resurser som inom ramen för upprättandet av en spelordning för att kunna anordna ligaspel i fotboll läggs ned på att fastställa speldagar, matchtider och vilka lag som ska spela mot varandra i de olika ligorna. C-371/02 (ERS2002/182:3) mot ; begäran från , . Varumärken - Direktiv /104/EEG - Artikel 12.2 a - Upphävande av varumärke - Varumärke som har blivit den allmänna beteckningen i handeln - Den relevanta omsättningskretsen 25 § varumärkeslagen (1960:644). frågade om vad som utgör den relevanta omsättningskretsen enligt artikel 12.2 1 a i direktiv /104 EG när en vara hanteras i flera led innan den når konsumenten. förhandsavgörande : Även om ett varumärkes funktion att ange varans ursprung i första hand är avgörande för konsumenten eller slutanvändaren, är denna funktion även viktigt för mellanleden vid saluföringen av varan. Liksom i fråga om konsumenter eller slutanvändare är funktionen nämligen av betydelse för mellanledens agerande på marknaden. I allmänhet är det konsumenternas eller slutanvändarnas uppfattning som är avgörande. Hela saluförings- processen syftar nämligen till att varan ska förvärvas av någon inom denna krets och mellanledens uppgift är lika mycket att upptäcka och förutsäga efterfrågan på varan som att öka eller styra denna efterfrågan. Omsättningskretsen består således framför allt av konsumenter och slutanvändare. Beroende på vad som kännetecknar marknaden för den ifrågavarande varan ska hänsyn emellertid tas även till mellanledens påverkan på inköpsbeslut, och därmed till hur dessa uppfattar varumärket. Artikel 12.2 a i direktiv /104/EEG ska därför, i sådana fall då det finns flera led i distributionskedjan innan den vara för vilken varumärket är registrerat når konsumenten eller slutanvändaren, tolkas så att den relevanta omsättningskretsen vid bedömningen av om nämnda varumärke har blivit en allmän beteckning i handeln för den aktuella varan utgörs av samtliga konsumenter eller slutanvändare och, beroende på vad som kännetecknar marknaden för den ifrågavarande varan, samtliga näringsidkare som saluför den. C-434/02 (ERS2003/6:2) . KG mot Landrat des Kreises ; begäran från Verwaltungsgericht Direktiv /37/EG Tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror Artikel 8 Förbud mot utsläppande på marknaden av tobaksvaror för användning i munnen (snus) Giltighet. Den tyska domstolens frågade om saluföringsförbudet för snus enligt artikel 8 i direktiv /37/EG är förenligt med överordnad gemenskapsrätt. förhandsavgörande : Det har inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av artikel 8 i direktiv /37EG. Av domstolens fasta praxis framgår att gemenskapslagstiftaren med stöd av artikel 95 EG kan vidta lämpliga åtgärder för att undanröja hinder för den fria rörligheten som uppstått eller som kan tänkas uppstå på grund av att medlemsstaterna vidtar skiftande åtgärder för att skydda folkhälsan. Åtgärden kan efter omständigheterna innebära att medlemsstaterna åläggs att kräva tillstånd för försäljningen eller tillfälligt eller definitivt förbjuda försäljning av produkten. I detta fall råder ingen tvekan om att det för införandet av försäljningsförbudet 1992 fanns skilda nationella regler, där två medlemsstater helt hade förbjudit försäljning. Ett gemenskaps- rättsligt försäljningsförbud kunde således införas med stöd av artikel 95 EG, under förutsättning att övriga grundläggande gemenskapsrättsliga principer iakttas och då särskilt proportionalitetsprincipen. Försälj- ningsförbudet strider inte mot denna princip. Snus utgjorde och utgör alltjämt en ny produkt på den gemensamma marknaden. Att produkten används traditionellt i kan inte påverka den bedömningen eftersom genom sitt permanenta undantag från förbudet inte kan ses som en del av den gemensamma marknaden för just snusförsäljning. Även om det kan ifrågasättas om hälsoriskerna med snus är så stora som antogs vid införandet av förbudet 1992, kan det konstateras att det utifrån de vetenskapliga rön som gemenskapslagstiftaren hade tillgång , då förbudet överfördes till direktiv /37/EG, inte var möjligt att dra slutsatsen att det var ofarligt för hälsan att använda snus. Härtill kommer att tobaksvaror för användning i munnen liksom andra tobaksvaror innehåller nikotin, som är beroendeframkallande och obestridligen ett giftigt ämne. Det kan därför inte med framgång hävdas att förbudet i artikel 8 i direktivet utfärdades utan hänsyn till den vetenskapliga utvecklingen. Förbudet kan därmed inte anses strida mot proportionalitetsprincipen. Domstolen påpekade också att något åsidosättande av likabehandlingsprincipen inte fanns. Denna princip innebär att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte för behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling. Snus och tuggtobak har visserligen behandlats olika trots att snus i grunden inte är annorlunda än tuggtobak avseende sammansättning eller användning. Snus befann sig emellertid inte i samma situation som tuggtobak eftersom snus var en ny produkt på marknaden i de medlemsstater som omfattades av förbudet. Denna särskilda situation innebar att särbehandlingen av snus var tillåten och likabehandlingsprincipen har därmed inte åsidosatts. C-16/03 (ERS2003/37:3) mot ; begäran från Hovrätten över och , . Varumärken Direktiv /104/EEG Artikel 7.1 typ av förfogande från rättighetsinnehavarens sida som kan medföra konsumtion av de rättigheter som är knutna till ett varumärke för ut varor på marknaden inom EES Begrepp Varor som utbjudits till försäljning till konsumenter och därefter dragits tillbaka Försäljning till en aktör etablerad inom EES med förpliktelse att saluföra varorna utanför EES Återförsäljning av varor till en annan aktör som är etablerad inom EES Saluföring inom EES. Hovrätten över och frågade hur begreppet har förts ut på marknaden enligt direktiv 7.1 i direktiv /104/EEG om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar ska tolkas. Hovrätten vill få klarhet vilken typ av förfogande från rättighetshavarens sida som kan medföra konsumtion. förhandsavgörande : Domstolen fann att det krävs att varorna har överlåtits för att konsumtion ska inträda. Artikel 7.1 i direktiv /104/EEG ska därmed tolkas så, att varor som försetts med ett varumärke inte kan anses ha förts ut på marknaden inom EES när varumärkesinnehavaren har importerat dem till EES i syfte att sälja dem inom detta område eller när han utbjudit dem till försäljning till konsumenter inom EES, i sina egna eller närstående bolags butiker, utan att varorna överlåtits. C-169/03 (ERS2003/96:3) mot ; begäran från Regeringsrätten, . Fri rörlighet för personer Arbetstagare skattskyldighet för en skattskyldig person som uppbär en liten del av sina inkomster i en medlemsstat och är bosatt i en annan medlemsstat - Lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta (SINK- lagen). Regeringsrätten frågade om artikel 39 EG utgör hinder mot att tillämpa SINK-lagen. förhandsavgörande : Artikel 39 EG utgör hinder för att det i lagstiftningen i en medlemsstat föreskrivs att fysiska personer som inte anses vara skatterättsligt bosatta i den medlemsstaten, men som uppbär inkomst från arbete där, beskattas genom en källskatt så beskaffad att grundavdrag eller andra avdrag avseende personliga förhållanden inte medges, medan de i landet bosatta har rätt till sådana avdrag vid ordinarie taxering till inkomstskatt för all inkomst de i medlemsstaten och utomlands förvärvat, när de personer som inte är bosatta i den stat där beskattningen sker, i bosättningsstaten endast har uppburit medel som till sin natur inte inkomstbeskattas. C-210/03 (ERS2003/115:1) och . mot Secretary of State for Health; begäran från of (and ), . Direktiv /37/EG Tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror Artikel 8 Förbud mot utsläppande på marknaden av tobaksvaror för användning i munnen (snus) Giltighet Tolkning av artiklarna 28 EG 30 EG Fråga huruvida nationella bestämmelser som innehåller samma förbud är förenliga med dessa artiklar. Målet rörde huvudsakligen samma fråga som C-434/02 (se ovan). dom : Se mål C-434/02. Mål i vilka talan har väckts vid eller förstainstansrätten C-392/02 (ERS2003/56:3) Europeiska gemenskapernas kommission Fördragsbrott - Artikel 10 EG (lojalitetsprincipen) Rådets beslut 95/728/EG, Euratom - Systemet för gemenskapens egna medel Artikel 220.b i tullkodexen. Kommissionen har gjort gällande att inte uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 10 EG och artiklarna 2 och 8 i rådets beslut om gemenskapens egna medel. har intervenerat till stöd för . framhållit att de sekundärrättsliga bestämmelser som kommissionen har åberopat inte innehåller några föreskrifter om medlemsstatsansvar när det är fråga om tullavgifter där någon tullfordran inte fastställs. sekundärrättsliga reglerna ger enbart uttryck för principen att medlemsstaternas uppgift är att sköta uppbörden av gemenskapernas fordringar och det finns således inte någon rättslig grund för att medlemsstaterna skulle bära det finansiella ansvaret i en situation där en tullskuld inte fastställs och en fordran således inte finns. dessutom understrukit att enstaka administrativa fel inte i sig kan utgöra ett brott mot lojalitetsprincipen enligt artikel 10 EG. C-176/03 (ERS2003/128:3) Europeiska gemenskapernas kommission mot Europeiska unionens råd. Rådets rambeslut /80/RIF Skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser Giltighet. Kommissionen har väckt talan mot rådet och yrkat att domstolen ska fastställa att rådets rambeslut /80/RIF om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser är rättsstridigt. att rättslig grund att anta påföljdsbestämmelserna av aktuellt slag finns i EG-fördraget och att rambeslutet därmed är ogiltigt. har intervenerat till stöd för rådet och anfört följande. finns inget uttryckligt stadgande i EG-fördraget som ger gemenskapen behörighet att lagstifta om straffrättsliga påföljder. behörighet kan heller inte härledas ur medlemsstaternas lojalitetsplikt enligt artikel 10 EG. Detta är en naturlig följd av att medlemsstaterna inte tilldelat gemenskapen några befogenheter på detta område. inom ramen för det mellanstatliga samarbetet i tredje pelaren och med stöd av det uttryckliga stadgandet om straffrättsligt samarbete och tillnärmning av medlemsstaternas straffrättsliga regler i artikel 29 EU antagit rambeslutet om skydd för miljön genom straffrättsliga Det har således inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av rambeslutet. Kommissionens talan bör därför C-459/03 (ERS2004/31:3) Europeiska gemenskapernas kommission (UNCLOS) Skiljeförfarande avseende en överträdelse av konventionen behörighet Artikel 292 EG. Kommissionen har väckt talan mot och gjort gällande att har brustit mot fördraget genom att med stöd av UNCLOS påkalla skiljeförfarande mot avseende en överträdelse av konventionen. Enligt kommissionen är ensam behörig enligt artikel 292 EG. har intervenerat till stöd för . har anfört att på de områden medlemsstaterna är behöriga att agera externt, omfattar medlemsstaternas behörighet både materiella och processuella åtaganden. Medlemsstaternas åtagande enligt artikel 292 EG, att inte hänskjuta tvister sig emellan till andra fora än , omfattar endast tvister som rör tolkning och tillämpning av gemenskaprätten. Blandade avtal, dvs. avtal som ingås av medlemsstaterna och gemenskapen, är att betrakta som gemenskapsrätt i de delar som omfattas av gemenskapens behörighet. I de delar som avtalet inte omfattas av gemenskapens behörighet är det alltså medlemsstaterna som är behöriga att göra åtaganden mot tredjeland och således medlemsstaterna som har ingått avtalet. Medlemsstaterna har då också motsvarande behörighet att förbinda sig att tillämpa ett visst tvistlösningsförfarande för tvister som rör tolkning och tillämpning av dessa materiella åtaganden. Gemen- skapsrätten och medlemsstaternas åtagande enligt artikel 292 EG förhindrar således inte medlemsstaterna att hänskjuta tvisten till ett annat forum än . C-546/03 (ERS2004/70:3) Europeiska gemenskapernas kommission mot . Tidsfrister för fastställande av tullskuld i efterhand Förordning (EEG) nr 2913/92 (tullkodexen). Kommissionen har väckt talan mot och gjort gällande att brustit mot de tidsfrister för fastställande av tullskuld som gäller enligt tullkodexen. tillämpar ett förfarande som innebär att gäldenären bereds tillfälle att yttra sig över den preliminära granskningsrapporten innan beloppet fastställs. Svenska tullmyndigheter tillämpar motsvarande princip om kommunikation som (jämför 17 § förvaltningslagen). Kommissionen har inlett överträdelseförfarande även mot (liksom och ) i ärendet men har valt att driva den principiella frågan som ett pilotmål mot . har intervenerat till stöd för uppfattning att utgångspunkten för tidsfristen för bokföring av en tullskuld vid bokföring i efterhand enligt artikel 220.1 i tullkodexen är den tidpunkt då tullmyndigheten har möjlighet att beräkna vad beloppet lagligen uppgår till samt fastställa vem som är gäldenär. En korrekt tolkning av denna gemenskapsrättsliga bestämmelse, vilket kräver att den allmänna gemenskapsrättsliga principen om rätt till försvar beaktas, ger vid handen att varken beloppet eller vem som är gäldenär lagligen kan fastställas enbart med utgångspunkt i uppgifter som har tillförts ärendet av annan än parten om denne inte har beretts möjlighet att yttra sig över uppgifterna. C-150/04 (ERS2004/163:1) Europeiska gemenskapernas kommission mot . Fördragsbrott Artiklarna 39, 43, 49 och 56 EG Bestämmelser om livförsäkring och pensionsförsäkring Skattefördelar som inte medges för inbetalningar som gjorts med stöd av avtal som ingåtts med pensionsinstitut som har sitt säte i en annan Kommissionen har gjort gällande att åsidosatt sina gemenskapsrättsliga skyldigheter genom att ha försäkringsbestämmelser som inte medger skattefördelar för inbetalningar som gjorts med stöd av avtal med pensionsinstitut med säte i annan medlemsstat. har ansökt om intervention till stöd för . T-237/02 (ERS2002/175:3) mot Europeiska gemenskapernas kommission. Insyn - Tillgång till handlingar Motivering av avslagsbeslutet - Förordning (EG) nr 1049/2001 (öppenhetsförordningen). Sökanden har yrkat att kommissionens beslut att vägra bolaget tillgång till vissa handlingar ska ogiltigförklaras eftersom avslagsbeslutet inte varit tillräckt motiverat. har intervenerat till stöd för sökanden. första argumenterat för att bolaget omfattas av den tillgångsberättigade kretsen enligt artikel 2.1 i öppenhetsförordningen och därmed har rätt att få en begäran om utlämnande prövad enligt densamma. vidare gjort gällande att om kommissionens invändning att bolaget inte omfattas av tillämpningsområdet för öppenhetsförordningen beaktas, kommissionens beslut ska upphävas redan på den grunden att beslutet varit bristfälligt motiverat eftersom denna invändning framförts först i har i sak gjort gällande att beslutet utgjort en oriktigt tillämpning av artiklarna 4.2 och 4.6 i öppenhetsförordningen eftersom kommissionen inte prövat begäran om utlämnande i förhållande till uppgifterna i varje enskild handling utan i stället, som det får förstås, har utgått från att generell sekretess skulle gälla i ärenden om statligt stöd. Slutligen har kommissionen inte iakttagit sina skyldigheter att bistå och samråda med sökanden enligt artiklarna 6.2 och 6.3 i öppenhetsförordningen. T-170/03 (ERS2003/154:1) (Investments) Limited mot Europeiska gemenskapernas kommission. (EG) nr 1049/2001 (öppenhetsförordningen) Tillgång till närvarolistor från möten Förordning 45/2001/EG Skydd för Sökanden har överklagat kommissionens beslut att vägra lämna ut bl.a närvarolistorna från möten. har intervenerat till stöd för sökanden såvitt avser yrkandet om tillgång till närvarolistor från möten. gjort gällande att kommissionens beslut grundas på en oriktig tillämpning av artikel 4.1 b i öppenhetsförordningen. Enligt mening kan ett beslut om att avslå en begäran om att få ta del av en allmän handling endast grundas på bestämmelserna i öppenhetsförordningen och inte, som kommissionen gjort gällande, på bestämmelserna i förordningen 45/2001. Att ålägga sökanden att visa nödvändigheten av att få ta del av handlingarna står enligt uppfattning direkt i strid med artikel 6.1 T-161/04 (ERS2004/152:1) mot Europeiska gemenskapernas kommission. Giltighet Kommissionens beslut att inte uppta sökanden på reservlista till allmänt uttagningsprov Tillgång till kommissionens handlingar Öppenhetsförordningen - Artikel 4.1 b Skydd för den enskildes privatliv och integritet. Sökanden har ifrågasatt kommissionens beslut att inte uppta sökande på reservlista till ett uttagningsprov. Ärendet aktualiserar frågan om hur artikel 4.1 b i öppenhetsförordningen vilken reglerar frågor om skydd för den enskildes privatliv och integritet ska tolkas. har ansökt om intervention till stöd för sökanden. T-229/04 (ERS2004/38:1) mot Europeiska gemenskapernas kommission. Giltighet Direktiv /112/EG Parakvat har yrkat att domstolen ska ogiltigförklara direktiv /112/EG om ändring av rådets direktiv /114/EEG för att föra in parakvat som verksamt ämne. har gjort gällande att kommissionen har åsidosatt EG-fördraget och sekundärrätten på ett flertal punkter vid antagandet av direktivet som innebär att det verksamma ämnet parakvat, vilket används i ogräsbekämpningsmedel, förs in i bilaga 1 till växtskyddsmedelsdirektivet. Enligt uppfattning har kommissionen på ett uppenbart felaktigt sätt bedömt de risker som följer med användningen av ämnet samt åsidosatt den höga skyddsnivå som följer av växtskyddsmedelsdirektivet. Kommissionen har vidare vid antagandet av direktivet klart överskridit gränsen för sin skönsmässiga bedömning genom att åsidosätta försiktighetsprincipen i samband med bedömningen av riskerna med parakvat. Detta har fått till följd att den höga skyddsnivå som föreskrivs i EG-fördraget och växtskydds- medelsdirektivet inte har kunnat uppnås. Genom att kommissionen har åsidosatt principen om en hög skyddsnivå kan kommissionen inte heller anses ha tagit hänsyn till miljöskyddskraven och den i EG-fördraget föreskrivna integrationsprincipen. Godkännandet av parakvat uppfyller inte heller i sig de närmare krav som uppställs för godkännande av verksamma ämnen i ingressen till växtskyddsmedelsdirektivet, artikel 5 och bilaga 6 i samma direktiv. har även gjort gällande att kommissionen har handlagt ärendet på ett felaktigt sätt då man inte beaktat tillgängliga offentliga data som innehöll indikationer på att parakvat kan orsaka nervskador och eventuellt Parkinsons sjukdom. Härigenom har kommissionen åsidosatt kraven i artikel 174.3 EG, artikel 5.1 i växtskyddsmedelsdirektivet samt kraven i artikel 7.1 i förordning (EEG) nr 3600/92. Kommissionen har bestritt talan. Målet anhängiggjordes inledningsvis vid (C-102/04). har enligt artikel 54 i stadgan beslutat att överlämna målet till förstainstansrätten. C-464/01 (ERS2002/21:2) mot Bay Wa Aktiengesellschaft; begäran från Oberster Gerichtshof, . Köp av tegelpannor till egen gård Begreppet konsument - Brysselkonventionen Artikel 13. Den österrikiska domstolen har frågat en bonde vid köp av tegelpannor till sin gård där han både bor och bedriver sin jordbruksverksamhet är att anse som konsument i Brysselkonventionens mening. har yttrat sig enbart beträffande den fråga som avser om de omständigheter som leder till slutsatsen att någon är att betrakta som konsument måste ha varit synbara för konsumentens avtalspart. anser att frågan ska besvaras nekande eftersom något sådant synbarhetsrekvisit inte framgår av artikel 13 i Brysselkonventionen och att tolka in ett sådant rekvisit skulle strida mot syftet med de konsumentskyddande bestämmelserna i konventionen. Generaladvokatens förslag till avgörande : Generaladvokaten anser att när det ska fastställas huruvida en person har ingått ett avtal för ett ändamål som kan anses ligga utanför hans affärs/yrkesverksamhet behöver hänsyn inte tas till omständigheter som objektivt kan fastställas av den andra parten, såvida inte konsumenten framträtt som om han handlade inom ramen för sin affärsverksamhet och den andra parten var i god tro och inte hade skäl att tro något annat. C-376/02 (ERS2002/196:2) Stichting Goed Wonen mot ; begäran från , . Mervärdesskatt Sjätte direktivet 77/388/EEG Rättssäkerhet Skydd för berättigade förväntningar Ändring av nationell lagstiftning Upplåtelse av en nyttjanderätt skattepliktiga transaktioner Undantag Retroaktiv tillämpning Förenlighet Den nederländska domstolen har frågat om det sjätte mervärdeskattedirektivet och de gemenskaprättsliga principerna om rättssäkerhet utgör hinder för nationella regler som innebär att en rätt till jämkning av mervärdesskatt bortfaller på grund av en lagändring som inte trätt i kraft när den aktuella transaktionen genomfördes och som innebär att denna transaktion ska anses undantagen från mervärdesskatt. Enligt huvudregeln har inte lagar tillbakaverkande effekt i . På skatteområdet är lagstiftning med tillbakaverkande effekt tillåten om finner särskilda skäl för det. Lagstiftning med tillbakaverkande effekt utformas så att den överens- stämmer med principerna om rättssäkerhet och skydd för berättigade förväntningar. Endast om de skattskyldiga uppmärksammas på innehållet i kommande lagstiftning samt från och med vilken tidpunkt den kommer att gälla, så kan den tillkännagivna lagstiftningen ges tillbakaverkande effekt. Retroaktiv lagstiftning i strikt mening är det alltså inte frågan om. Även gemenskapsrättsakter kan börja gälla som ligger före dess offentliggörande, om det är nödvändigt för att uppnå ett visst mål och hänsyn tas till de berättigade förväntningarna hos dem som berörs. Lagstiftning med tillbakaverkande effekt inom skatteområdet i används för att stoppa skatteundandraganden till följd av luckor i lagstiftningen. Det kan handla om mycket stora summor för statens finanser. Sättet att offentliggöra lagstiftning som senare kommer att antas med tillbakaverkande effekt varierar mellan medlemsstaterna. rättssäkerheten upprätthålls i en sådan situation måste bedömas mot bakgrund av medlemsstaternas olika lagstiftningstraditioner.