prop · GS03162 · 2005-06-14 00:00:00 — blir det internationella inslaget alltmer framträdande på nästan alla yrkesområden. Hinder för internationaliseringen skall undanröjas såväl nationellt som internationellt Delmål 4.1 Regelverken inom relevanta områden bör ses över och ändras vid behov En viktig förutsättning för högskolans internationalisering är att hinder för mobilitet och internationellt samarbete undanröjs i regelverken för högskolan och inom andra relevanta områden. Exempel på arbeten för att reducera antalet hinder är den översyn av vissa examensfrågor i högskolan som har genomförts inom Utbildnings- departementet (dnr U2002/1944/DK). Både översynsgruppens del- och slutrapport har remitterats och ligger till grund för förslag och bedöm- ningar i denna proposition. Ett annat angeläget område är regler för visum och arbets- och uppehållstillstånd. tillsatte regeringen en parlamentarisk kommitté (N 2004:09) som skall göra en översyn av regelverket för arbetskraftsinvandring. Huvuduppdraget (dir. 2004:21) är att ta fram ett regelverk som medger vidgad arbetskraftsinvandring från länder utanför EU/EES. Kommittén skall även utreda behovet och konsekvenser av ytterligare arbetskraftsinvandring och därmed närliggande frågor. Kommittén skall också särskilt överväga reglerna kring gäststudenters möjligheter att stanna kvar i och arbeta efter avslutade studier. Ett delbetänkande Arbetskraftsinvandring till (SOU 2005:50) lämnades och ett slutbetänkande skall lämnas . Delbetänkandet innehåller preliminära bedömningar av behovet av arbetskraftsinvandring på såväl kortare som och av de konsekvenser som en ökad arbetskraftsinvandring kan få på arbetsmarknaden i övrigt. Delbetänkandet innehåller också principiella resonemang om inriktningen på eventuella förslag till förändringar i lagstiftningen. Bolognaprocessen är också ett viktigt forum för att diskutera och komma överens om vilka hinder som bör undanröjas för att åstadkomma en ökad rörlighet och en internationalisering av högre utbildning. Delmål 4.2 Berörda myndigheter bör vara aktiva internationellt i frågor som rör internationalisering av den högre utbildningen En viktig förutsättning för internationaliseringen av svensk högre utbildning är ett aktivt samarbete med aktörer i vår omvärld. Hinder för internationalisering kan finnas i nationella regler och i vanor och attityder. Andra hinder för en ökad internationalisering kan undanröjas via diskussioner och förhandlingar med regeringar, myndigheter eller lärosäten i andra länder. Det är därför viktigt att representanter för den , myndigheter, lärosäten och studenter i högre grad än deltar i det internationella samarbetet kring högre utbildning för att undanröja problem, förbättra kvaliteten på utbyten, projekt och utbildningar samt skapa goda kontakter med andra länder. Genom att delta mer aktivt ges större möjligheter att påverka i en riktning som bidrar till en positiv utveckling för resultatet av svensk högre utbildning i form av studenternas kunskaper och möjligheten att få dessa erkända i andra länder. Ett ömsesidigt förtroende för varandras nationella kvalitetssäkrings- system är grunden för erkännande av studier och examina och därmed för mobilitet. Det är därför viktigt att verka för att alla länder har väl fungerande kvalitetssäkringssystem. Inom ramen för Bolognaprocessen har deltagande länder enats om vissa gemensamma principer för de nationella kvalitetssäkringssystemen. Det europeiska nätverket för kvalitetssäkring (ENQA) har fått i uppdrag att bl.a. utveckla gemen- samma standarder, procedurer och riktlinjer för kvalitetssäkring. Även och arbetar med gemensamma riktlinjer för kvalitetssäkring. deltar i såväl ENQA:s som och arbete. Regeringen vill även framhålla vikten av samordning mellan berörda myndigheter i frågor med internationell anknytning. beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare (2005:01) med uppdrag att lämna förslag på hur verksamheten vid Internationella programkontoret för utbildningsområdet bör organiseras för att vara så effektiv som möjligt och bidra till ett ökat svenskt deltagande i EU:s utbildningsprogram (dir. 2005:42). I uppdraget ingår bl.a. att analysera vilket behov de olika aktörerna har för att kunna verka för ett ökat deltagande i EU:s utbildningsprogram och att granska ansvarsför- delningen och samverkansformerna mellan programkontoret och övriga berörda myndigheter och andra aktörer. Uppdraget skall slutredovisas . Den del av uppdraget som rör konsekvens- erna för programkontorets verksamhet av en utlokalisering till skall redovisas . Uppföljningen av högskolans internationella verksamhet skall utvecklas och förbättras Genomförandet av denna strategi för internationalisering av den högre utbildningen involverar en rad aktörer. För att veta om regelverket har effekt och för myndigheter och lärosäten att veta om deras arbetsformer fungerar ändamålsenligt och håller hög kvalitet måste international- iseringsarbetet följas upp både på nationell nivå och lärosätesnivå. Regeringen har i regleringsbrev givit universitet och högskolor i uppdrag att i årsredovisningen redovisa hur internationaliseringsarbetet inom grundläggande högskoleutbildning och forskarutbildning bedrivs och följs upp. Redovisningen skall särskilt visa vilka uppföljningsmodeller som används. Eventuella mål för internationaliseringsarbetet, såväl kvantitativa som kvalitativa, skall också redovisas. Flera myndigheter har uppgifter med tydlig koppling till högskolornas internationella verksamhet och bidrar på olika sätt till att följa upp och redovisa omfattningen av densamma. Som komplement till högskolornas egna årsredovisningar, där den internationella verksamheten ingår som en del, har till uppgift att granska och utvärdera kvaliteten i högskoleutbildningen, bl.a. genom tematiska utvärderingar. Ett exempel på tematisk nationell uppföljning är den utvärdering av lärosätenas inter- nationaliseringsarbete som presenterade (se vidare avsnitt 5.3.7) och som verket kommer att följa upp . 2004/05:162 Verket ansvarar också för officiell statistik om bl.a. internationella Internationella programkontoret för utbildningsområdet administrerar EU-programmen och en rad andra internationella program inom utbildning, och i denna uppgift ingår uppföljning och utvärdering av det svenska deltagandet. följer upp och redovisar inriktning och omfattning på det utbildnings- och forskningssamarbete som finansieras via institutets olika program och stipendier. har till uppgift att följa utvecklingen av det studie- sociala området, studiemedelssystemet inkluderat. I detta ansvar ingår t.ex. att lämna statistik över studiemedel för studier utomlands och över hur många studerande som beviljas studiemedel grundat på EG-rätten. Regeringen avser att ge i uppdrag att särskilt följa upp denna strategi. Ett arbete pågår också för att effektivisera de statistiska mätverktygen. Det är vidare viktigt att den svenska högskolans inter- nationaliseringsverksamhet ingår i internationella jämförelser. 5.5Utbildning för hållbar utveckling I vår värld organiserar människor inte sällan sina liv och samhällen på sätt som skapar ekonomiska, sociala och miljömässiga problem. Med- vetenheten om dessa hot och svårigheter har ökat och lett till internationella ansträngningar för att finna gemensamma lösningar. Hållbar utveckling handlar om att ta ansvar för vår framtid och skapa förutsättningar för såväl en god miljö och hälsa som ekonomisk och social välfärd och rättvisa. Utbildning och forskning har en viktig och framskjuten roll i arbetet med att skapa förutsättningar för en hållbar utveckling. är drivande i det internationella samarbetet om utbildning för hållbar utveckling. Utifrån bl.a. ett initiativ av statsminister vid världstoppmötet i om hållbar utveckling tillsattes en kommitté (dir. 2003:68) samt arrangerades ett internationellt rådslag i . Kommittén lämnade i sitt betänkande Att lära för hållbar utveckling (SOU 2004:104) en rad förslag på hur hållbar utveckling än bättre kan inlemmas i den svenska utbildningen från förskola till universitet. Utredningen konstaterar att det vid lärosätena finns en omfattande verksamhet som utgör en god grund för att utveckla arbetet med hållbar utveckling, inte minst vad gäller miljödimensionen. Utredningen föreslår bl.a. att högskolelagen (1992:1434) ändras så att det framgår att verksamheten skall främja en socialt, ekonomiskt och miljömässigt hållbar utveckling. Betänkandet har remissbehandlats och förslagen bereds nu i . Regeringen avser att återkomma till frågan under innevarande mandatperiod. Regeringens bedömning: Utbytesstudenters ställning i förhållande till högskolan och till övriga studenter bör ses över i syfte att stärka deras rättssäkerhet. Skälen för regeringens bedömning: har i tillsynsrapporten inom och deras rättssäkerhet (dnr U2002/4888/UH) konstaterat att vissa lärosäten ifrågasätter om en Erasmusstudent verkligen har formell status som student. Anledningen till detta är att student är den som är antagen till och bedriver hög- skoleutbildning enligt definitionen i högskoleförordningen (1993:100). Utbytesstudenter är inte antagna enligt samma förfarande som övriga studenter då ett svenskt lärosäte och deras hemuniversitet enligt avtal kommit överens om att ett antal studenter får studera i . Detta vållar en osäkerhet som kan medföra problem eftersom det till statusen som student knyts många rättigheter, t.ex. att omfattas av försäkring mot personskada, att kunna överklaga vissa av högskolans beslut och att få kurs- och examensbevis m.m. Regeringen delar åsikt att det är viktigt att säkra utbytesstudenters rättssäkerhet oavsett om dessa kommer genom ett Erasmusutbyte eller ett annat utbytesprogram. skall också enligt regeringens uppfattning vara ett attraktivt land att studera i och det är önskvärt att fler personer kommer hit för att bedriva sina studier (se vidare avsnitt 5.4). Det gör det ännu mer angeläget att säkerställa att rättssäkerheten för alla studerande, även utbytesstudenter, håller en hög nivå. För alla studenters rättssäkerhet är det viktigt att samma regelverk blir tillämpligt på så många som möjligt. Det får inte råda någon tvekan om vilka rättigheter och skyldigheter olika studenter har. Dessa bör vara lika, oberoende av vilken form av överenskommelse som styr eventuella utbyten med utländska lärosäten. Motsatsen skulle försvåra arbetet avsevärt för alla som arbetar med studenterna på lärosätena och äventyra studenters rättssäkerhet. Det är vidare enklare för lärosätena att informera studenterna om deras rättigheter då samma regler gäller för alla studenter. Av denna anledning kommer regeringen att se över utbytes- studenters ställning i förhållande till högskolan och till övriga studenter. Gemensamma examina och utbildningsprogram Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att utforma bilagan till examensbevis så att den tydligare beskriver nationella examina som utfärdas efter av lärosäten gemensamt Projektgruppens förslag: I departementspromemorian Högre utbildning i utveckling Bolognaprocessen i svensk belysning (Ds 2004:2) föreslår projektgruppen att frågan om vilka hinder som föreligger för universitet och högskolor att utfärda gemensamma examina med andra lärosäten såväl inom som utom landet bör utredas. Arbetet bör utmynna i förslag om hur gemensamma examina kan underlättas. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig tillstyrker förslaget att utreda frågan. menar att det är viktigt att rättssäkerheten för studenten/examensinnehavaren kan garanteras vid utfärdandet av gemensamma examina. anser också att bör fortsätta att driva frågan om en European i det europeiska samarbetet. Skälen för regeringens bedömning: Ett av Bolognadeklarationens sex operativa mål är att främja den europeiska dimensionen inom högre utbildning, särskilt avseende s.k. integrerade utbildningsprogram. Detta mål har konkretiserats vid ministrarnas uppföljningsmöten i , och Bergen. I Pragkommunikén omnämndes de examina som kan bli ett resultat av gemensamma utbildningsprogram som gemensamma examina, s.k. joint degrees. I Berlinkommunikén åtog sig ministrarna att verka för att alla juridiska hinder på nationell nivå för att etablera och erkänna sådana gemensamma examina skall avlägsnas. Vid minister- mötet i uppmanade utbildningsministrarna myndigheter och andra berörda att erkänna gemensamma examina. Ministrarna enades också om att inför nästa ministermöte i följa upp utfärd- andet och erkännandet av gemensamma examina på alla tre nivåerna inom högre utbildning. har varit drivande i att utveckla och konkretisera diskussionen om gemensamma examina. har anordnat två s.k. uppföljningsseminarier inom Bolognaprocessen, 2002 respektive 2004, om möjligheterna att utveckla gemensamma examina. Vid två Bolognaseminarier, i och i Mantova i , diskuterades en definition av gemensamma examina. Vid seminarierna kom deltagarna fram till att en gemensam examen helst skall dokumenteras i ett enda examensbevis som utfärdas gemensamt av de deltagande institutionerna. Det uttalades också att en tydlig distinktion skall göras mellan program med gemensam examen och program med dubbla examina, s.k. double degrees. Vid en dubbel examen får studenter ett nationellt examensbevis från respektive deltagande land vid slutförande av det gemensamma programmet. Trots försöken att definiera joint degrees finns olika uppfattningar mellan länderna om vad en gemensam examen är. har följande definitioner av vad en gemensam examen kan betyda tagits fram: -ett gemensamt examensbevis som utfärdas tillsammans med ett eller flera nationella examensbevis, -ett gemensamt examensbevis utfärdat av de samarbetande institutionerna och som inte åtföljs av nationella examensbevis, eller -ett eller flera nationella examensbevis som de enda officiella bevisen Gemensamt för dessa definitioner är dock att examensbevisen utfärdas på grundval av ett program som utvecklats eller givits gemensamt av två eller flera institutioner. Den kommitté som övervakar Lissabonkonventionen (se avsnitt 5.3.4) godkände en rekommendation om erkännande av gemen- samma examina (The recommendation on the recognition of joint degrees). Rekommendationen är en bilaga till Lissabonkonventionen och innebär samma bindande åtagande som konventionen för de länder som ratificerat denna. Rekommendationen syftar till att underlätta erkännandet av gemensamma examina och utbildningsprogram. Rekommendationen gör gällande att gemensamma examina som ansluter till någon av ovanstående definitioner bör erkännas på ett bättre sätt än . Utfärdande av gemensamma examina enligt andra strecksatsen ovan, dvs. en examen som åtföljs av ett gemensamt examensbevis med en enda examensbenämning utfärdat av de samarbetande institutionerna och som inte medför att nationella examensbevis utfärdas, torde i praktiken innebära att det krävs en mellanstatligt överenskommen form av examen. I får t.ex. enbart de examina som finns i examensordningen, bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100) och i bilagan till förord- ningen (1993:221) för utfärdas. För att möjliggöra utfärdande av gemensamma examina enligt denna definition kan det dessutom i komma att krävas ett omfattande arbete som berör såväl generell lagstiftning som lagstiftning gällande högre utbildning. Problemområden som har identifierats är bl.a. möjligheten till gemensam myndighetsutövning mellan lärosäten både inom landet och mellan olika länder, rättssäkerheten för studenten i fråga om ansvar för denne, frågor om tillsyns- och utvärderingsansvar för den gemensamma utbildningen, examensrätten samt status för och möjlighet till erkännande av den gemensamma examen. Inom Bolognaprocessen finns heller ingen enhetlig syn på skapandet av gemensamma examina och hur sådana skall se ut. I bör dock gemensamma examina enligt definitionerna i första och tredje strecksatserna ovan kunna ut- färdas utan omfattande regeländringar. har endast ett fåtal länder i möjlighet att utfärda gemensamma examina åtföljda av ett gemensamt examensbevis om inte också nationella examensbevis utfärdas. I flera länder är det inte ens möjligt för lärosäten att anordna gemensamma utbildningsprogram med lärosäten i andra länder. Regeringen anser att det viktigaste är att samarbeta inom ramen för gemensamma utbildningsprogram, såväl internationellt som nationellt. Gemensamma utbildningsprogram förbättrar möjlig- heterna till erkännande av examina, eftersom de bygger på ett nära samarbete mellan lärosäten och överenskommelser om ömsesidigt erkännande. Därmed förbättrar dessa program både mobilitet och anställ- ningsbarhet samt främjar en internationell dimension i utbildningen. Gemensamma utbildningsprogram kan även gynna den nationella mobiliteten samt samarbetet och arbetsfördelningen mellan svenska lärosäten. Parallellt med utvecklingen av fler gemensamma utbildnings- program bör en analys av möjligheterna för svenska lärosäten att utfärda gemensamma examina enligt definitionen i andra strecksatsen ovan göras. I finns det på grundutbildningsnivå inga hinder för lärosätena att utveckla och genomföra gemensamma utbildningsprogram tillsammans med andra lärosäten i eller utomlands. Flera svenska lärosäten deltar redan i sådana gemensamma program. Att detta är möjligt beror på principen om tillgodoräknande i 6 kap. 12 § högskoleförordningen. Där anges att om en student vid ett universitet eller en högskola har gått igenom viss grundläggande högskoleutbildning Prop. 2004/05:162 med godkänt resultat har studenten rätt att tillgodoräkna sig detta för högskoleutbildning vid ett annat lärosäte. I och med ratificeringen av Lissabonkonventionen och den därpå följande förordningsändringen (se vidare avsnitt 5.2) gäller detta även studier vid annat lärosäte i ett land som är part i denna konvention. Enligt 6 kap. 17 § högskoleförordningen kan berörda högskolor i det enskilda fallet komma överens om vid vilken högskola examensbeviset skall utfärdas om beviset skall avse utbildning vid mer än en högskola. Sammantaget innebär detta att svenska lärosäten har mycket goda förutsättningar att delta i gemensamma utbildnings- program med lärosäten såväl nationellt som i andra länder på grundutbildningsnivå. Inom forskarutbildningen finns betydligt mer detaljerade regler än inom grundutbildningen avseende bl.a. examinationen som kan tänkas försvåra gemensamma utbildningsprogram. En analys behövs av vilka dessa eventuella hinder är och om de föranleder någon ändring av svenska regler. Regeringen anser att det är angeläget att ett samarbete i form av ett gemensamt utbildningsprogram görs tydligt i dokumentationen av studierna. Till följd av att ratificerade Lissabon- konventionen införde regeringen en bestämmelse i högskoleförordningen om att en bilaga, ett s.k. Diploma Supplement, skall bifogas till examensbevis inom grundläggande högskoleutbildning. Bilagan beskriver utbildningen och dess plats i utbildningssystemet och underlättar därmed erkännandet av utbildningar och examina i andra länder. En mall för Diploma Supplement utvecklades gemensamt av , och Europeiska kommissionen och i Lissabonkonventionen åtar sig parterna att främja användningen av bilagan eller likvärdigt dokument vid parternas universitet och högskolor. bemyndigades att meddela föreskrifter om innehållet i bilagan. Användningen av Diploma Supplement är också ett av de mål som satts upp inom ramen för Bolognaprocessen för att öka tydligheten kring och jämförbarheten mellan examina. Regeringen anser att bör ges i uppdrag att utforma bilagan till examensbevis så att den tydligare beskriver nationella examina som utfärdas efter av lärosäten gemensamt genomförda utbild- ningsprogram. Även om det är möjligt att i bilagan lägga till att examen utfärdas efter genomgånget gemensamt program bör det framgå var och hur denna information skall ges. I en alltmer globaliserad värld ökar vikten av att svensk högre utbildning och svenska examina värderas korrekt i utlandet. Tillgången till adekvat information vid bedömning av examina, kurser och program är avgörande för att attrahera utländska studenter och kvalificerad arbetskraft till samt för möjligheten för individer med svenska utbildningar och examina att studera och arbeta utomlands. studenters och individers rättsäkerhet är aktuell och korrekt information Prop. 2004/05:162 om utbildning och examina av största vikt. 5.8.1Erkännande av svensk högre utbildning Regeringens bedömning: bör ha till uppgift att sammanställa och ge information om svensk högre utbildning och examina till såväl svenska som utländska myndigheter och lärosäten i syfte att främja att svensk högre utbildning värderas på ett riktigt sätt. Projektgruppens förslag: I förordningen (2003:7) med instruktion för skall förtydligas att verket svarar för information till utlandet i syfte att främja en korrekt värdering av svensk högskole- utbildning. Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser har yttrat sig och tillstyrker förslaget. instämmer i förslaget och menar att uppgiften får en tydlig hemvist och att rollfördelningen mellan de aktörer som informerar om svensk högskoleutbildning utomlands renodlas. påpekar vikten av samverkan mellan berörda myndigheter och organisationer i informationsfrågor. Internationella programkontoret för utbildningsområdet instämmer i förslaget och påpekar vikten av att adekvat information finns tillgänglig även på engelska och andra stora språk. Skälen för regeringens bedömning: Flera faktorer bidrar till en ökad internationell rörlighet av studenter och arbetskraft och en av dem är erkännande av examina och studieperioder. Svenska högskoleexamina undervärderas ibland utomlands, t.ex. för tillträde till vidare studier och arbetsmarknad. Det kan bl.a. bero på att den information om svensk högre utbildning som används inte alltid är tillfyllest eller helt aktuell. Enligt regeringens mening är det av vikt att svensk högre utbildning och svenska examina blir värderade på ett riktigt sätt utomlands. En viktig förutsättning för detta är att den information om svensk högre utbildning som används vid bedömning är korrekt. är det naturligtvis angeläget att svenska utbildningar och examina förstås också i . Efter att de förändringar som regeringen föreslår, avseende utbildnings- och examensstrukturen i kapitel 6 i denna proposition, genomförts måste alla relevanta aktörer i få kännedom om förändringarna. Enligt bedömningar i avsnitt 6.3 skall de svenska examensbeskrivningarna bl.a. revideras och en s.k. referensram för examina skapas som är i linje med den europeiska referensram för examina som tagits fram inom Bolognaprocessen. Kunskap om utbildningssystemet är en grundförutsättning för att utbildning och examina skall värderas på ett korrekt sätt även i . Det är därmed viktigt att såväl svenska som utländska aktörer, myndigheter, arbetsgivare och utbildningsanordnare har aktuell information om de examina som erbjuds inom den svenska högre utbildningen. har tre myndigheter till uppgift att ge information om svensk högre utbildning: , och Internationella programkontoret för utbildningsområdet. De har emellertid olika syften med och olika målgrupper för sin informationsgivning. har till uppgift att svara för information om verksamheten och det samlade utbudet av utbildning vid universitet och högskolor. Högskole- verket vänder sig i detta arbete främst till blivande svenska studenter bl.a. genom sin webbplats på svenska med information om högskolestudier () och den s.k. . an- svarar även för de uppgifter som följer av vissa EG-direktiv, konventioner eller andra internationella överenskommelser. Högskole- verket utgör informationscenter för ömsesidigt erkännande av akademiska studier inom EU och ger information om de generella EG- direktiven avseende erkännande av yrkesutbildningar. har regeringens uppdrag att vara svenskt NARIC-kontor () och är därigenom del av ett nätverk kring akademiskt erkännande som har Europeiska kommissionen som huvudman.