prop · GT0346 · 2005-11-03 00:00:00 — resolutionen är tillämplig på personer som är medborgare i tredje land, som är yngre än och som anländer till medlemsstaternas territorium utan att vara i sällskap med en vuxen som enligt lag eller sedvana ansvarar för dem, och så länge de inte faktiskt tas om hand av sådan person. Vidare kan resolutionen också tillämpas på underåriga medborgare i tredje land som lämnas utan medföljande vuxen efter att ha rest in i medlemsstats territorium. Båda kategorierna av underåriga benämns i resolutionen underåriga utan medföljande vuxen. I avdelning 3 anges minimigarantier för alla underåriga utan medföljande vuxen. Av artikel 3.4 framgår att medlemsstaterna bör ordna så att den underårige får en lämplig företrädare genom a)en förmyndare b)en företrädare för en (nationell) organisation som ansvarar för den underåriges vård och välfärd, eller c)en annan lämplig företrädare. Artikel 3.5 föreskriver att en förmyndare som utses för en underårig utan medföljande vuxen bör, i enlighet med nationell lag, säkerställa att den underåriges behov (t.ex. rättsliga, sociala, medicinska eller psykologiska) på ett vederbörligt sätt tillgodoses. I artikel 3.6 slås fast att underårig utan medföljande vuxen bör ges tillgång till det allmänna utbildningsväsendet och av artikel 3.7 följer att underåriga bör få lämplig medicinsk vård som tillgodoser deras omedelbara behov. Särskild medicinsk hjälp bör vidare ges till underåriga utan medföljande vårdnadshavare, som utsatts för någon form av vanvård, utnyttjande eller övergrepp, tortyr eller någon annan form av grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning eller väpnad konflikt. Av artikel 4.1 följer att varje underårig utan medföljande vuxen bör ha rätt att ansöka om asyl, men medlemsstaterna kan förbehålla sig rätten att kräva att en underårig inte kan ansöka om asyl i medlemsstaten utan biträde av en förmyndare, en särskilt utsedd vuxen företrädare eller institution. Rådet har vidare antagit ett direktiv (2003/9/EG) om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna (EUT L 031, 06.02.2003, s. 18-25). Av artikel 15 i detta direktiv framgår att medlemsstaterna skall se till att asylsökande får nödvändig hälso- och sjukvård som åtminstone skall innefatta akut sjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar. Medlemsstaterna skall också sörja för nödvändig läkarhjälp eller annan hjälp för sökande med särskilda behov. Rådets direktiv berör i vissa delar även underåriga utan medföljande vuxen. Bland annat föreskrivs i artikel 19 att underåriga utan medföljande vuxen som lämnar in en asylansökan skall från den tidpunkt då de tillåts resa in på territoriet fram till dess att de måste lämna den medlemsstat där asylansökan inlämnats eller prövas tas emot a)hos vuxna släktingar b)hos en fosterfamilj c)i förläggningar som utformats särskilt för underåriga d)i annan typ av inkvartering som är lämplig för underåriga. Av direktivet framgår också att underåriga skall byta inkvartering så sällan som möjligt och att medlemsstaterna skall försöka spåra familjemedlemmar till underåriga utan medföljande vuxen så snabbt som Prop. 2005/06:46 möjligt. tillsattes en utredning som fick till uppgift att överväga om författningsändringar var nödvändiga för att skulle uppfylla de krav som ställs i direktivet. Beträffande utredningens betänkande EG-rätten och mottagandevillkor för asylsökande (SOU 2003:89), se vidare nedan under avsnitt 7.3. tillkom två konventioner i syfte att få till stånd ett internationellt samarbete för att motverka olovliga bortföranden och kvarhållanden av barn i internationella förhållanden, konventionen om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn () och konventionen om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn (). har anslutit sig till båda konventionerna och dessa har införlivats med svensk rätt genom lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnads- avgöranden m.m. och om överflyttning av barn (prop. 1988/89:8). Enligt lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. gäller ett vårdnadsavgörande i ett land som tillträtt i och kan verkställas här. Enligt samma lag skall ett barn som olovligt förts till från ett land som tillträtt enligt huvudregeln flyttas tillbaka till det land barnet olovligen bortfördes ifrån. Undantag kan i bägge fallen göras bl.a. om avgörandet eller överflyttningen är oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen eller grund av förändrade förhållanden är förenligt med barnets bästa. Inom antogs en ny konvention om skydd för underåriga i internationella förhållanden (Konventionen om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn). Den nya har ett vidare tillämpningsområde och utgör ett komplement till . Medan konvention inskränker sig till att vara en konvention om överflyttning, dvs. ett instrument för att i nödsituationer möjligt återställa ordningen som den var före det olovliga bortförandet, reglerar den nya myndigheternas internationella behörighet att vidta åtgärder till skydd för barnets person och egendom, val av tillämplig lag för sådana åtgärder och vilken verkan åtgärder vidtagna i en stat skall ges i en annan fördragsslutande stat. har undertecknat konventionen och utreds frågan om hur konventionen skall införlivas med svensk rätt. Utredningen om föräldraansvar och skydd av barn i internationella situationer (Ju 2004:03) beräknas lämna sitt slut- betänkande . I utlänningslagen (1989:529), UtlL, regleras utlänningars rätt till inresa, utresa och vistelse i . I utlänningslagen finns också regler om asyl, avvisning och utvisning. infördes i 1 kap. 1 § UtlL ett stadgande om att barns hälsa, utveckling och bästa i övrigt särskilt skall beaktas i ärenden som rör barn. I förarbetena anfördes då att den nya bestämmelsen skulle få betydelse bl.a. när det gäller att bedöma om det finns tillräckligt starka humanitära skäl för uppehållstillstånd (prop. 1996/97:25 s. 284). har som angivit i avsnitt 5.2 antagit en ny utlänningslag, SFS 2005:716. Den nya lagen träder i kraft . I nu gällande 11 kap. UtlL finns särskilda bestämmelser som syftar till att tillvarata barns intressen i ärenden om uppehållstillstånd. Således föreskrivs i 11 kap. 1 a § UtlL att det, om det inte är olämpligt, skall klarläggas vad barnet har att anföra i ärendet. Bestämmelsen har tillkommit mot bakgrund av och EU:s resolution av angående minimigarantier vid handläggning av asylärenden. Tanken bakom bestämmelsen är att barnet som regel skall höras personligen om det är lämpligt med hänsyn till barnets ålder och mognad (prop. 1996/97:25 s. 262 f.). Samma bestämmelse finns i 1 kap. 11 § i den nya utlänningslagen (2005:716). Enligt 11 kap. 8 § UtlL skall i vissa fall offentligt biträde förordnas för den som en åtgärd gäller, om det inte måste anses att behov av biträde saknas. Vad gäller barn följer av samma paragraf att offentligt biträde alltid skall förordnas för barn som hålls i förvar enligt 6 kap. 3 § UtlL, om barnet saknar vårdnadshavare här i landet. Enligt 18 kap. 1 § den nya utlänningslagen (2005:716) gäller samma sak. 5.7Lagen om mottagande av asylsökande m.fl. I lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. (LMA) ges bestämmelser om sysselsättning och bistånd till vissa utlänningar som kommer till . Enligt 1 § första stycket punkterna 1-3 omfattar lagen utlänningar som 1)har ansökt om uppehållstillstånd i enligt 3 kap. 2 eller 3 § utlänningslagen (asylsökande) 2)har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd med stöd av bestämmelserna i 2 a kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen och som inte är folkbokförda här i landet 3)har ansökt om uppehållstillstånd i och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas. Barn som saknar uppehållstillstånd och som inte vistas på en förläggning omfattas inte av lagen om de bor hos en vårdnadshavare som har uppehållstillstånd (1 § tredje stycket LMA). har enligt 2 § LMA huvudansvaret för mottagandet av utlänningar som omfattas av lagens första paragraf punkterna 1 och 2. För detta ändamål skall verket driva förläggningar. dock enligt bestämmelsen uppdra åt andra att driva förläggningar. 2005/06:46 3 § LMA skall erbjuda utlänningar som anges ovan i punkterna 1 och 2 plats på en förläggning. En utlänning som inte önskar utnyttja sådan plats skall ändå registreras vid en sådan förläggning för att bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. skall utgå. Bistånd skall enligt 8 § LMA lämnas till utlänningar om de är registrerade vid en förläggning oavsett om de bor på förläggningen eller inte. Den utlänning som har rätt till ersättning enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. har inte rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) för förmåner av motsvarande karaktär, 1 § andra stycket LMA. Bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. lämnas i form av kost, logi eller bostadsersättning, dagersättning och särskilt bidrag. Ersättningsbeloppens storlek framgår av förordning (1994:361) om mottagande av asylsökande m. fl. Rätten till bistånd upphör enligt 11 § LMA när utlänningen lämnar landet eller när uppehållstillstånd ges utom i fall då utlänningen har beviljats uppehållstillstånd med eller efter tillfälligt skydd och inte är folkbokförd här i landet. Bistånd lämnas också enligt 8 § andra stycket LMA till utlänningar även efter det att de beviljats uppehållstillstånd om de inte anvisats eller kunnat utnyttja en anvisad plats i en kommun. En förutsättning för att sådan ersättning skall utgå är emellertid att utlänningen omfattas av 1 § första stycket 1 och 2 LMA samt att denne vistas vid en förläggning. Utlänningar som omfattas av 1 § första stycket 1 och 2 LMA och som inte vistas på en förläggning har, enligt 8 § tredje stycket samma lag, rätt till bistånd under en månad från den dag då han eller hon beviljades uppehållstillstånd. svarar för att bistånd enligt bestämmelserna i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. lämnas till utlänningar som avses i 1 § första stycket punkterna 1 och 2. För utlänningar som avses i 1 § första stycket punkten 3 LMA skall biståndet lämnas av socialnämnden i den kommun där utlänningen vistas. En kommun som betalat bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. har rätt att återkräva utgivet belopp av enligt 3 § förordning (2002:1118) om statlig ersättning för asylsökande m. fl. har huvudansvaret för asylsökande och för utlänningar som beviljats uppehållstillstånd med eller efter tillfälligt skydd, vilket inkluderar även ensamkommande barn. Av förarbetena till lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m. fl. (LMA) följer att i ansvar som huvudman ingår att se till att det finns förläggningsplatser för alla som behöver sådan plats. I uppgifter ingår också att svara för bistånd åt de personkategorier för vilka verket har huvudansvaret samt att se till att dessa har sysselsättning (prop. 1993/94:94 s. 29). huvudansvar är alltså begränsat till att tillhandahålla kost och logi samt bistånd. Av 3 § första stycket LMA framgår att det finns utlänningar som omfattas av lagen om mottagande av asylsökande m.fl. för vilka inte har det huvudsakliga ansvaret. För den sistnämnda kategorin, som utgörs av utlänningar som har ansökt om uppehållstillstånd i och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas, liksom för barn som saknar uppehållstillstånd och som inte vistas på förläggning utan bor hos en vårdnadshavare med uppehållstillstånd, har social- nämnden i respektive kommun ansvaret enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Enligt 2 kap. 2 § SoL har en kommun det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Detta ansvar innebär dock ingen inskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän som t.ex. . Som tidigare nämnts föreskrivs i 1 § andra stycket LMA att en utlänning som omfattas av lagen inte har rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL för förmåner av motsvarande karaktär. Omfattningen av det bistånd som en kommun är skyldig att lämna enligt 2 kap. 2 § SoL regleras inte direkt i lagtexten. har emellertid utfärdat allmänna råd angående socialbidrag enligt tidigare gällande socialtjänstlag (benämnt försörjningsstöd). Dessa allmänna råd är av betydelse än bl.a. såvitt gäller vistelsebegreppet i socialtjänstlagen. I de allmänna råden (1992:4) anges att den kommun någon mer eller mindre tillfälligt vistas i kallas för vistelsekommunen och att kommunens skyldighet att pröva någons behov av bistånd inte påverkas av vistelsetidens längd. Den tid som personen i fråga vistas i kommunen och under vilka förhållanden kan dock, enligt de allmänna råden, påverka omfattningen av det bistånd som kommunen är skyldig att lämna. I de allmänna råden uttalas vidare: Avsikten med bestämmelsen om kommunens yttersta ansvar är dock inte att kommunen skall träda i en annan huvudmans ställe. Det är för att understryka detta som det i 3 § (numera 2 kap. 2 §) SoL har angetts att det yttersta ansvaret inte innebär någon inskränkning i det ansvar som åvilar andra huvudmän. Det kan emellertid uppstå situationer då kommunen får sörja för nödvändig hjälp i väntan på att annan huvudman ingriper. De åtgärder som då vidtas inom bör vara temporära. Hjälpen får ges med de resurser som finns tillgängliga inom i avvaktan på att t.ex. sjukvårdshuvudmannen kan gripa in. Det kan bli fråga om att exempelvis utge försörjningsstöd eller bistånd till kostnader för vård, behandling eller någon annan insats som i och för sig åvilar en annan huvudman. Det yttersta ansvaret skall däremot inte behöva leda till att skaffar egna behandlingsresurser för att tillgodose sådana behov som faller inom en annan huvudmans verksamhetsområde. 5.8.2Närmare om kommunens uppgifter enligt socialtjänstlagen Kommunens uppgifter inom fullgörs av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer, 2 kap. 4 § SoL. Insatser inom skall enligt 3 kap. 3 § SoL vara av god kvalitet. För utförande av socialnämndens uppgifter skall det finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet och kvaliteten i verksamheten skall Prop. 2005/06:46 systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras. Av 3 kap. 5 § andra stycket SoL framgår att när en åtgärd rör ett barn skall barnets inställning så långt det är möjligt klarläggas och hänsyn skall också tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad (jfr t.ex. artikel 12 i ). Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodo- sedda på annat sätt (t.ex. genom bidrag enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl.) har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde skall enligt 4 kap. 1 § SoL genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet skall utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv. Kommunernas arbete med barn och unga regleras särskilt i lagens femte kapitel. Enligt 5 kap. 1 § SoL skall socialnämnden -verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden, -i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighets- utveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdom, -med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till ogynnsam utveckling, -aktivt arbeta för att förebygga och motverka missbruk bland barn och ungdom av alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel eller beroendeframkallande medel samt dopningsmedel, -i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet, -i sin omsorg om barn och ungdom tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om vårdnad, boende, umgänge eller adoption har avgjorts. skall enligt 6 kap. 1 § SoL sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende samt att den som genom nämndens försorg tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. Vården bör utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön. Varje kommun ansvarar enligt 6 kap. 2 § SoL för att det finns tillgång till familjehem och hem för vård eller boende för enskilda och familjer som behöver vårdas och bo utanför det egna hemmet. I 6 kap. 5 § SoL anges att när ett barn skall placeras i ett familjehem skall det i första hand alltid övervägas om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. I bestämmelsen erinras dock om att barnets bästa i dessa situationer alltid skall beaktas. Ett barn får inte, enligt 6 kap. 6 § SoL, utan socialnämndens medgivande eller beslut om vård, tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om barnet. medgivande eller fatta beslut om vård utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård i hemmet är utredda. De lagrum för vilka redogjorts ovan kan resultera antingen i s.k. privatplaceringar eller i formella placeringar av barnet. När ett barn privatplaceras lämnar socialnämnden sitt medgivande till att barnet vistas t.ex. hos anhörig. Någon ersättning till den som tar hand om barnet utgår då inte. Vid formella placeringar av barn fattar socialnämnden efter vederbörlig utredning ett formellt beslut om var barnet skall placeras. Vid placering i t.ex. familjehem utgår ersättning till familjehemmet. Såvitt gäller ensamkommande barn som bor hos släktingar eller andra närstående förekommer såväl privatplaceringar som formella placeringar. När barn har omhändertagits för vård enligt 6 kap. 6 § SoL skall socialnämnden, enligt 6 kap. 7 § SoL -medverka till att barnen får god vård och fostran och i övrigt gynnsamma uppväxtförhållanden, -verka för att barnen får lämplig utbildning, -lämna vårdnadshavarna och dem som vårdar sådana barn råd, stöd och annan hjälp som de behöver. Av 7 kap. 1 § SoL framgår att om ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ vill driva t.ex. ett hem för vård eller boende eller ett hem för viss annan heldygnsvård så erfordras tillstånd. Det är också som, enligt 13 kap. 2 § SoL, har tillsyn över den socialtjänst som kommunerna inom länet svarar för. Enligt 11 kap. 1 § SoL skall socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Denna paragraf ålägger socialnämnden i den kommun där ett ensamkommande barn vistas att utreda detta barns behov. Av 11 kap. 2 § SoL framgår att socialnämnden, vid en utredning om barns eventuella behov av skydd och stöd, får konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Om en kommun påbörjat en utredning kring ett barn skall denna utredning slutföras och beslut fattas även om barnet byter vistelsekommun, 11 kap. 4 § SoL. I 15 kap. SoL finns särskilda sekretessregler för den som är eller har varit verksam inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som avser insatser enligt denna lag. Enligt 15 kap. 1 § SoL får sådan person inte röja vad han eller hon i denna verksamhet fått veta om enskildas personliga förhållanden. Om verksamheten i stället bedrivs i regi tillämpas sekretesslagens regler om socialtjänstsekretess enligt vad som föreskrivs i 7 kap. 4 6 §§ sekretesslagen (1980:100). I lagens kapitel 16 regleras frågor om bl.a. överflyttning av ärenden. Av 16 kap. 1 § SoL framgår att ett ärende som avser vård eller annan åtgärd i fråga om enskild kan överflyttas till annan socialnämnd. Tanken är att sådan överflyttning skall kunna ske först och främst om kommunerna är ense om att överflyttning bör ske. Kan de berörda kommunerna inte komma överens kan besluta i frågan om överflyttning. Överflyttning skall ske om den som berörs av ärendet har starkast anknytning till den andra kommunen och det med hänsyn till den enskildes önskemål, hjälpbehovets varaktighet och omständigheterna i övrigt framstår som lämpligt. Om någon efter beslut av socialnämnd vistas i en annan kommun i Prop. 2005/06:46 familjehem, hem för vård eller boende eller sådan boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket, 5 kap. 7 § tredje stycket och 7 kap. 1 § första stycket 2 SoL har den kommun som beslutat om vistelsen ansvaret för det bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL samt det individuellt behovsprövade stöd och de individuellt behovsprövade sociala tjänster enligt 3 kap. 6 § och 5 kap. 1 och 9 §§ SoL som den enskilde kan behöva. Detta följer av 16 kap. 2 § första stycket SoL. Av samma paragraf framgår att placeringskommunens ansvar upphör om ärendet överflyttas enligt 16 kap. 1 § SoL. 5.9Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga Insatser inom för barn och ungdom skall göras i samförstånd med den unge (om han eller hon fyllt ) och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen. I lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) ges dock möjlighet till tvångsvård under vissa förutsättningar. Av 1 § andra stycket LVU framgår således att den som är skall beredas vård enligt lagen om någon av de situationer som anges i 2 eller 3 § föreligger och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge fyllt , av honom eller henne själv. I 2 § LVU stadgas att vård enligt lagen skall beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa och utveckling skadas. Enligt 3 § samma lag skall vård också beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Av 1 § tredje stycket LVU följer att vård enligt 3 § får beredas även den som fyllt 18 men inte , om sådan vård med hänsyn till den unges behov och personliga förhållanden i övrigt är lämpligare än någon annan vård och det kan antas att behövlig vård inte kan ges med den unges samtycke. Den vård som den unge beretts med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga skall enligt 21 § LVU pågå så länge det behövs. Vård som har beslutats enligt 2 § upphör dock senast när den unge fyller medan vård som beslutats enligt 3 § skall upphöra senast när den unge fyller . Enligt 21 a § LVU hindrar ett beslut om vård enligt lagen inte ett beslut om avvisning eller utvisning. Ett barn och dess vårdnadshavare kan dock ges tidsbegränsade uppehållstillstånd för att vård skall kunna ges den unge enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, 2 kap. 4 c § utlänningslagen (1989:529). I 6 kap. 1 § sägs att barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Av samma paragraf framgår att barn skall behandlas med aktning för sin person och egenart och inte får utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Med begreppet omvårdnad förstås enligt lagförarbeten och doktrin en rätt för barn att få sina materiella och psykiska behov tillgodosedda. Med tillgodoseende av barnets materiella behov avses att barnets försörjning skall tryggas. Att tillgodose ett barns psykiska behov innebär bl.a. att garantera barnet trygghet och stabilitet samt att se till att barnet har någon att lita på. 5.10.2Vårdnadshavares och förmyndares uppgifter