prop · GS03135 · 2005-03-23 00:00:00 — I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. På yrkande av den som har lidit intrång i en växtförädlarrätt får dom- stolen efter vad som är skäligt till förebyggande av fortsatt intrång beslu- ta att sådant växtmaterial som intrånget gäller skall lämnas ut mot lösen till den som har lidit intrånget eller förstöras samt att ett föremål vars användande skulle innebära intrång skall på visst sätt ändras eller förstö- ras. Vad som har sagts gäller inte mot den som i god tro har förvärvat materialet eller särskild rätt till det och som inte själv har gjort intrång i växtförädlarrätten. Beslut som avses i denna be- stämmelse skall inte meddelas, om Vid intrång i en gemenskapens växtförädlarrätt tillämpas bestäm- melserna i 9 kap. 1 och 1 a §§ om ansvar och förverkande samt 7 a7 h §§ om intrångsundersökning. förverkande eller åtgärd till före- byggande av missbruk skall beslu- tas enligt 1 a § eller enligt brotts- Utnyttjar någon en växtsort som Utnyttjar någon en växtsort som avses med en ansökan om registre- avses med en ansökan om registre- ring, skall vad som sägs om in- ring, skall vad som sägs om in- trång i växtförädlarrätt tillämpas, trång i växtförädlarrätt tillämpas, om ansökan leder till registrering. om ansökan leder till registrering. För ett sådant utnyttjande får dock För ett sådant utnyttjande får dock inte dömas till ansvar. inte dömas till ansvar eller beslu- för skada på grund av utnyttjande tas om förverkande. som sker innan ansökan har kun- skada på grund av utnyttjande som gjorts enligt 5 kap. 9 § får be- sker innan ansökan har kungjorts stämmas endast enligt 6 § andra enligt 5 kap. 9 § får bestämmas endast enligt 6 § andra stycket. Trots 6 § tredje stycket är rätten till ersättning inte förlorad, om talan väcks senast efter det att växtförädlarrätten registrerades. Vid intrång i en gemenskapens växtförädlarrätt tillämpas bestäm- melserna i 9 kap. 1 § om ansvar för intrång i en växtförädlarrätt och 7 ah §§ om intrångsunder- sökning. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 1998:1460. 35Förslag till lag om ändring i lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1998:112) om ansvar för elektro- niska anslagstavlor skall ha följande lydelse. Datorer och andra hjälpmedel som har använts vid brott enligt 7 § denna lag får förklaras förver- kade, om åtgärden behövs för att förebygga fortsatt brottslighet el- ler det annars finns särskilda skäl. Förverkande får helt eller delvis underlåtas om förverkandet är oskäligt. Datorer och annan egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt 7 § denna lag får förklaras förverkade, om det be- hövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid sådant brott, om brottet har fullbordats. Förverkan- de får helt eller delvis underlåtas om förverkandet är oskäligt. Denna lag träder i kraft . 36 Förslag till lag om ändring i lagen (2000:171) om förbud Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (2000:171) om förbud beträffande viss avkodningsutrustning skall ha följande lydelse. Egendom som har varit föremål för brott enligt denna lag skall förkla- ras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för egendomen kan dess värde förklaras förverkat. Även utbytet av ett sådant brott skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Ett föremål som har använts Egendom som har använts som som hjälpmedel vid brott enligt hjälpmedel vid brott enligt denna denna lag eller dess värde får för- lag får förklaras förverkad, om det förverkat, om det är nöd- behövs för att förebygga brott eller vändigt för att förebygga brott el- det finns andra särskilda skäl. ler det finns andra särskilda skäl samma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälpme- del vid brott enligt denna lag, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett straff- bart försök. I stället för egendo- men får dess värde förklaras för- verkat. Denna lag träder i kraft . Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag får förklaras förverkad, om förverkandet behövs för att före- bygga brott enligt denna lag eller det annars finns särskilda skäl till det. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. I 36 kap. 5 § finns be- stämmelser om hos vem förver- kande får ske och om särskild rätt till förverkad egendom. 37 Förslag till lag om ändring i lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av Härigenom föreskrivs att 23 § lagen (2000:1064) om kontroll av pro- dukter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd skall ha Om det inte är uppenbart oskäligt, skall följande egendom förklaras förverkad: 1.produkt som varit föremål för brott enligt denna lag eller värdet på en sådan produkt, 2.utbyte av brott enligt denna lag, 3.vad någon tagit som ersättning för kostnader i samband med ett brott enligt denna lag, eller värdet av det mottagna, om mottagandet utgör brott enligt denna lag. En produkt som avses i första stycket 1 eller en särskild rätt till pro- dukten får inte förklaras förverkad, om produkten eller rättigheten efter brottet förvärvats av någon som inte haft vetskap om eller skälig anled- ning till antagande om egendomens samband med brottet. Vid förver- kande enligt första stycket 1 av en produkt gäller inte bestämmelserna i 36 kap. 5 § första och andra styckena om hos vem förver- kande får ske. Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag får förklaras förverkad, om förverkandet behövs för att före- bygga brott enligt denna lag eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt denna lag, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse eller stämpling. I stället för egendomen får dess vär- de förklaras förverkat. I 36 kap. 5 § finns bestämmel- ser om hos vem förverkande får ske och om särskild rätt till förver- kad egendom. I stället för förverkande enligt tredje stycket av egendomen eller dess värde får rätten föreskriva att någon åtgärd vidtas med egendomen som förebygger fortsatt missbruk av den. I sådana fall får även en del av egendomens värde förklaras förverkat. Denna lag träder i kraft . 38 Förslag till lag om ändring i insiderstrafflagen (2000:1086) Härigenom föreskrivs att 11 § insiderstrafflagen (2000:1086) skall ha följande lydelse. av brott enligt 26 §§ Utbyte av brott enligt 26 eller skall förklaras förverkad, om det 9 §§ skall förklaras förverkat, om inte är oskäligt. det inte är oskäligt Denna lag träder i kraft . Nuvarande lydelseEgendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag får förklaras förverkad, om förverkandet behövs för att före- bygga brott enligt denna lag eller det annars finns särskilda skäl till det. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. I 36 kap. 5 § finns be- stämmelser om hos vem förver- kande får ske och om särskild rätt till förverkad egendom. 39Förslag till lag om ändring i lagen (2000:1225) om straff för smuggling Härigenom föreskrivs att 17 § lagen (2000:1225) om straff för smugg- ling skall ha följande lydelse. Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag får förklaras förverkad, om förverkandet behövs för att före- bygga brott enligt denna lag eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt denna lag, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse eller stämpling. I stället för egendomen får dess vär- de förklaras förverkat. I 36 kap. 5 § finns bestämmel- ser om hos vem förverkande får ske och om särskild rätt till förver- kad egendom. I stället för förverkande av egendomen eller dess värde får rätten före- skriva att någon åtgärd vidtas med egendomen som förebygger fortsatt missbruk av den. I sådana fall får dock även en del av egendomens värde förklaras förverkat. Denna lag träder i kraft . 40Förslag till lag om ändring i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (2003:148) om straff för terrorist- brott skall ha följande lydelse. Egendom som använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag eller som frambringats genom sådant brott får förklaras förver- kad, om det behövs för att före- bygga brott eller om det finns and- ra särskilda skäl. Detsamma gäller egendom vars användande utgör brott enligt denna lag eller som annars någon tagit befattning med på ett sätt som utgör sådant brott. I stället för egendomen kan dess värde förklaras förverkat. Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag eller som frambringats genom sådant brott får förklaras förver- kad, om det behövs för att före- bygga brott eller om det annars finns andra särskilda skäl. 1.egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt denna lag, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse el- ler stämpling, 2.egendom vars användande ut- gör brott enligt denna lag, eller 3.egendom som annars någon tagit befattning med på ett sätt som utgör sådant brott. I stället för egendomen kan dess värde förklaras förverkat. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , justitierådet och regeringsrådet . Förverkande av utbyte av och hjälpmedel vid brott m.m. Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändring i , 2.lag om ändring i , 3.lag om ändring i , 4.lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, 5.lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkohol- haltiga drycker m.m., 6.lag om ändring i varumärkeslagen (1960:644), 7.lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, 8.lag om ändring i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m., 9.lag om ändring i patentlagen (1967:837), 10.lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64), 11.lag om ändring i mönsterskyddslagen (1970:485), 12.lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69), 13.lag om ändring i firmalagen (1974:156), 14.lag om ändring i abortlagen (1974:595), 15.lag om ändring i lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m., 16.lag om ändring i förfogandelagen (1978:262), 17.lag om ändring i ransoneringslagen (1978:268), 18.lag om ändring i jaktlagen (1987:259), 19.lag om ändring i strålskyddslagen (1988:220), 20.lag om ändring i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor, 21.lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., 22.lag om ändring i utlänningslagen (1989:529), 23.lag om ändring i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dop- ningsmedel, 24.lag om ändring i lagen (1992:1685) om skydd för kretsmönster för halvledarprodukter, 25.lag om ändring i fiskelagen (1993:787), 26.lag om ändring i lotterilagen (1994:1000), 27.lag om ändring i alkohollagen (1994:1738), 28.lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi, 29.lag om ändring i lagen (1995:732) om skydd för gravfriden vid vraket efter passagerarfartyget , 30.lag om ändring i lagen (1995:831) om transplantation m.m., 31.lag om ändring i vapenlagen (1996:67), 32.lag om ändring i lagen (1996:95) om vissa internationella sanktio- ner, 33.lag om ändring i lagen (1996:1152) om handel med läkemedel, 34.lag om ändring i växtförädlarrättslagen (1997:306), 35.lag om ändring i lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska an- slagstavlor, 36.lag om ändring i lagen (2000:171) om förbud beträffande viss av- kodningsutrustning, 37.lag om ändring i lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd, 38.lag om ändring i insiderstrafflagen (2000:1086), 39.lag om ändring i lagen (2000:1225) om straff för smuggling, 40.lag om ändring i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorerna och samt ämnessakkunnige . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: I lagrådsremissen föreslås ändringar i ett stort antal lagar som innehåller bestämmelser om förverkande i samband med brott. Syftet är främst att den svenska regleringen av förverkandeinstitutet skall fullt ut svara mot åtaganden som gjort inom och EU avseende möjlig- heterna att förverka utbyte av brott och hjälpmedel vid brott. Därutöver läggs fram förslag till vissa andra ändringar, bl.a. för att öka möjligheter- na att förverka avkastning av brottsutbyte. Allmänt sett innebär förslagen att regleringen av förverkande byggs ut och skärps i brottsbekämpande syfte. Förslagen berör såväl grundläggande bestämmelser om förverkande som en mångfald spridda förverkanderegler inom specialstraffrätten. Den samlade regleringen får betraktas som tämligen komplex och inte helt lättillgänglig. Bestämmelserna i 36 kap. har i sin gällande utformning i vissa avseenden genomslag vid tillämpning av speciallag- stiftning. Så är dock inte fallet i de hänseenden som regleras i kapitlets 1 och 2 §§ (utbytes- respektive hjälpmedelsförverkande), vilket kan utläsas av lagtexten. Beträffande några förverkandebestämmelser i kapitlet framgår det emellertid inte direkt av lydelsen huruvida de skall tillämpas även utanför område. I samband med de specialstraffrätts- liga förverkandereglerna förekommer inte hänvisning till brottsbalksbe- stämmelser även om dessa är att tillämpa i förening med specialbestäm- melserna. Det är därför inte utan särskilda insikter möjligt att få klarhet i hur och specialstraffrättens förverkanderegler närmare rela- terar till varandra. I fråga om föreslås i remissen främst att de förverkan- debestämmelser som tar sikte på utbyte av brott, hjälpmedel vid brott och ersättning för kostnader i samband med brott (36 kap. 1 och 2 §§) skall utvidgas till att i princip gälla inte bara vid brott enligt utan också vid brott enligt annan lagstiftning. Utvidgningen begränsas dock till brott där straffmaximum är fängelse . Den omfattar inte heller hela hjälpmedelsparagrafen, eftersom bestämmelsen om egendom som frambragts genom brott m.m. inte är inbegripen. Genom den nya utformningen av dessa paragrafer klargörs i och för sig förhållandet till specialstraffrätten i de avseenden som utvidgning sker. Kvar står emel- lertid att det beträffande övriga inslag i paragraferna samt vissa andra paragrafer inte tydligt klargörs i vad mån de gäller utanför område. Det låter sig nog också sägas att ett uttryckligt klargörande be- träffande delar av 1 och 2 §§ i kapitlet accentuerar behov av motsvarande förtydligande i övrigt. Med avseende på förverkandebestämmelser i annan lagstiftning föreslås kompletteringar av olika slag och omfattning beroende på vilket rättsom- råde det gäller och hur där befintlig straffrättslig reglering är uppbyggd. På immaterialrättsområdet införs en särskild mera uttömmande förver- kandereglering. En uttalad strävan är enligt lagrådsremissen att göra re- gleringen av förverkande med anledning av brottsbalksbrott och brott inom specialstraffrätten så enhetlig som möjligt. Noteras kan att det under remissbehandlingen av den underliggande promemorian vars förslag väsentligen motsvarar lagrådsremissens framkommit synpunkter innebärande att förverkanderegleringen är upp- byggd på ett mindre tillfredsställande sätt och att den därför är svåröver- skådlig. I lagrådsremissen (avsnitt 9.1) framhålls i anledning härav att det i förevarande lagstiftningsärende är centralt att lägga fram förslag som helt svarar mot internationella åtaganden och att mot denna bakgrund en lösning enligt promemorians förslag är den mest ändamåls- enliga. Det sägs också att en helt konsekvent förverkandereglering skulle förutsätta en fullständig omarbetning av förverkandeinstitutet och att en sådan åtgärd inte ryms inom lagstiftningsärendets ram. Lagrådet bedömer för sin del att de nämnda remissynpunkterna har gott fog för sig. Utan tvivel finns ett framträdande behov av att uppnå en klar och systematiskt godtagbar reglering på förverkandeområdet som helhet. Behovet blir inte tillgodosett genom lagrådsremissens förslag. Problemet kan belysas med två exempel. En grundfråga när det gäller förverkande är om bruttot av vad som åt- kommits genom brott skall förverkas eller om bara nettot, dvs. vad som åtkommits minus utgifter och kostnader, skall förverkas. I gällande rätt anses att 36 kap. 1 § skall tillämpas så att net- toutbytet skall förverkas, fastän åtskilliga slags kostnader ändå inte får dras av, exempelvis kostnader för anskaffande av brottsverktyg. Sedan nettot sålunda fastställts finns därutöver en möjlighet att jämka det som skall förverkas, om huvudregeln skulle leda till ett uppenbart oskäligt resultat, främst när målsäganden kan förväntas framställa ett skades- tåndsanspråk som svarar mot förverkandet. I specialstraffrätten, särskilt bestämmelserna om förverkande av nar- kotika och alkohol, har det i praxis slagits fast att det som skall för- verkas är bruttot, dvs. antingen narkotikan eller alkoholen, när den är i behåll, eller det vederlag som mottagits vid avyttring, i båda fallen utan avdrag för anskaffningskostnader. Inom ramen för den jämkning som även här är möjlig har det ansetts med hänvisning till kriminalpolitiska skäl eller till att syftet med förverkandereglerna är att brottslingen å ena sidan inte skall ha någon ekonomisk fördel av brottet och å andra sidan inte skall drabbas av en ekonomisk sanktion med bötesliknande funktion att avdrag skall medges för anskaffningskostnader. En praktisk fördel med att hänföra avdragen till jämkningsdelen är att domstolarna inte be- höver noggrant utreda omkostnaderna utan kan göra grovt tillyxade av- drag (se NJA 1977 s. 735, 1991 s. 387, 2001 s.129 och 2004 s. 204). Bestämmelsen om vad som utgör utbyte av brott i 36 kap. 1 § brotts- balken skall enligt remissen bli tillämplig även inom specialstraffrätten, om fängelse ingår i straffskalan, såvida inte annat är sär- skilt föreskrivet. Förverkande av utbyte föreslås även fortsättningsvis vara särskilt reglerat inom en stor del av specialstraffrätten. Förs den nu- varande praxisen vidare, kommer begreppet utbyte därmed att få olika betydelse inom och specialstraffrätten och innebörden av jämkningsregeln kommer också att bli olika, låt vara att det slutliga re- sultatet blir någorlunda överensstämmande vid förverkande av mottaget vederlag. Det är naturligtvis svårt, för att inte säga uteslutet, att låta staten kompen- sera en gärningsman för kostnader vid inköp av en vara när själva varan skall förverkas till staten (och staten kommer att förstöra den). blir det i sak haltande, om förverkandet sker brutto avseende den inne- havda varan men netto när gärningsmannen vidtagit ytterligare en otillå- ten åtgärd, nämligen överlåtit varan, vare sig kostnadsavdragen görs inom ramen för en tolkning av begreppet utbyte eller inom ramen för en skälighetsbedömning (se , SOU 1999:147, s. 169 ff., och hovrätten i NJA 2004 s. 204). I lagrådsremissen behandlas denna grundfråga endast kortfattat. Sammanfattningen blir att frågan om netto- eller bruttoförverkande även fortsättningsvis bör överlämnas till rättstil- lämpningen, vilket torde innebära att kostnadsavdrag i princip kommer att göras vid förverkande av vederlag men med utnyttjande av olika juri- diska instrument. Förverkande inom immaterialrätten och 36 kap. 17 § I remissen föreslås för immaterialrättens del att förverkandefrågorna får en särskild reglering, vilket medför att den allmänna regleringen i 36 kap. 1 och 2 §§ inte blir tillämplig (annat är särskilt föreskri- vet), medan 36 kap. 17 § blir tillämplig även inom immate- rialrätten genom att orden enligt 1 § stryks. Det andra stycket i 36 kap. 17 § infördes för att möjliggöra förverkande också till den del förverkandet svarade mot ett skadeståndsanspråk för målsä- ganden i de fall då ett sådant anspråk inte kunde förväntas bli framställt (jfr 36 kap. 1 § andra stycket). föreslås 36 kap. 17 § bli kompletterad, så att statens ansvar enligt 17 § skall avse inte bara skada för enskild utan även medel som en enskild är berättigad att få tillbaka (t.ex. betalning för en hyresrätt). I remissens allmänmotivering om förverkande inom immaterialrätten (avsnitt 9.7) anförs att en viss samordning (generellt) skall ske mellan ett förverkande och ett eventuellt skadestånd på så sätt att förverkande bör underlåtas, om det genom brottet sker en förmögenhetsöverföring från målsäganden till gärningsmannen, då skadan kan sägas motsvara utbytet som en annan sida av samma sak och det finns anledning att anta att ska- deståndsskyldighet kommer att åläggas eller annars bli fullgjord. I andra fall, där det inte finns denna direkta koppling mellan utbytet och skadan, sägs en eventuell skadeståndsskyldighet inte vara av samma direkta be- tydelse för bedömningen av om förverkande skall ske. I sådana fall kan det alltså uppstå dubbel betalningsskyldighet för gärningsmannen. Sedan framhålls i remissen att det vid ett brottsligt immaterialrättsin- trång inte finns någon direkt koppling mellan gärningsmannens utbyte och rättighetshavarens skada, eftersom skadan kan vara omfattande utan att gärningsmannen får några intäkter och vice versa. I sådana fall hand- lar det alltså inte om någon sådan situation där samordning skall ske en- ligt 36 kap. 1 § andra stycket och 17 § andra stycket . torde emellertid gärningsmannens utbyte svara mot en skada för rättighetshavaren, när marknaden minskar genom intrånget. Ett förverkande av utbytet kommer då att kollidera med ett skadeståndsan- språk och medföra en dubbel ekonomisk belastning för gärningsmannen. Härtill kommer att den som olovligen utnyttjar en annans immaterialrätt skall betala skäligt vederlag för utnyttjandet (se t.ex. 54 § upphovs- rättslagen). Ett sådant vederlag kommer att avräknas mot ett skades- tåndsanspråk, så att målsäganden inte får dubbel ersättning. Det är då naturligt att även ett utdömt skäligt vederlag blir avräknat mot utbytet vid förverkande, fastän det inte faller under ordalydelsen i tillägget till 17 § andra stycket (medel som en enskild är berättigad att få tillbaka). Gällande rätt innebär emellertid, enligt lagrådsremissen, att 36 kap. 17 § inte är tillämplig i andra fall än då det finns en direkt kopp- ling mellan vinningen (utbytet) och skadan, varför gärningsmannen då kan komma att belastas dubbelt enligt 36 kap. 1 § utan att staten övertar ansvaret mot målsäganden enligt 36 kap. 17 §. Målsägandens rätt sägs bli tillgodosedd genom att förverkandeanspråket är efterställt enligt för- månsrättslagen. Lagrådet ifrågasätter emellertid om inte utfallet kan bli oskäligt betungande för gärningsmannen, som inte befrias från sin skuld genom konkurs och som för övrigt kan vara solvent. Remissens reglering av förverkandefrågorna blir enligt Lagrådets mening inte tillfredställande när det gäller tillgänglighet, systematik och konse- kvens. Det hade varit önskvärt med en mer genomgripande översyn än den som företagits för att anpassa de svenska reglerna till internationella åtaganden och för att åstadkomma vissa skärpningar avse- ende avkastning av brottsutbyte. I remissen (avsnitt 9.1) har som nämnts också medgetts att en helt konsekvent reglering skulle förutsätta en full- ständig omarbetning av förverkandeinstitutet, men med tillägget att en sådan omarbetning inte ryms inom detta lagstiftningsärende. Lagrådet finner det önskvärt att den mer genomgripande översynen kommer till stånd . Tills vidare får de framlagda lagförslagen godtas. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsrådet , ordförande, och statsråden , , , Y. , , , , , M. , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2004/05:135 Utökade möjligheter att förverka utbyte av och hjälpmedel vid brott m.m.