prop · GT0326 · 2005-10-17 00:00:00 — Regeringens proposition 2005/06:26 Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionen innehåller förslag som syftar till att genomföra ett EG- direktiv (2004/80/EG) om ersättning till brottsoffer (brottsofferdirekti- vet). I propositionen görs bedömningen att uppfyller de materiella krav som direktivet uppställer på en ordning för brotts- skadeersättning men att vissa författningsändringar krävs för att uppfylla dess bestämmelser om handläggning av gränsöverskridande ersättnings- fall. För det senare ändamålet föreslås ändringar i brottsskadelagen. Förslagen innebär bl.a. följande. Om en ansökan om brottsskadeersätt- ning grundar sig på ett sådant uppsåtligt våldsbrott som avses med direk- tivet och brottet har begåtts i en annan medlemsstat i Europeiska unio- nen, skall ansökningen anses även utgöra en begäran om europeisk brottsskadeersättning. I den senare delen skall överlämna sökandens begäran till en behörig myndighet i den andra med- lemsstaten, som har att enligt den medlemsstatens lag besluta om och be- tala ut ersättning. Även om ett sådant överlämnande har skett, är Brotts- offermyndigheten bevarad vid sin rätt att fatta beslut i anledning av ansökningen om brottsskadeersättning. Därigenom säkerställs bl.a. att i ett sådant fall kan lämna kompletterande ersätt- ning, innebärande att den samlade ersättningen uppgår till i vart fall de beloppsnivåer som följer av svensk praxis på området. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut.................................................................. Ärendet och dess beredning............................................................... Direktivet om ersättning till brottsoffer............................................. Gällande ordning i ................................................................ Genomförande av direktivet............................................................ Utgångspunkter för genomförandet .................................. Författningsändringar i anledning av direktivet................ Andra åtgärder i anledning av direktivet .......................... Bilaga 1 Rådets direktiv /80/EG .................................................. Bilaga 2 Sammanfattning av promemorian Europeisk brottsskade- ersättning genomförande av EG:s direktiv om ersättning Bilaga 4 Förteckning över remissinstanserna ...................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ..... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413). Regeringen har följande förslag till lagtext. Förslag till lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413) Härigenom föreskrivs1 i fråga om brottsskadelagen (1978:413) dels att 1, 6 och 7 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 18 och 19 §§, av följande lydelse, dels att det närmast före rubriken närmast före 2 § skall införas en ny rubrik som skall lyda Brottsskadeersättning, dels att det närmast före 18 § skall införas en ny rubrik av följande ly- delse. Denna lag gäller ersättning av statsmedel för skada till följd av brott (brottsskadeersättning). Lagen tillämpas om brottet har begåtts i . Vid personskada och sådan kränkning som avses i 2 § andra stycket är lagen dess- utom tillämplig om brottet har be- gåtts utomlands mot någon som hade hemvist i . Lagen till- lämpas dock inte, om brottet och den skadelidande har så ringa anknytning till att det inte är rimligt att skadan ersätts av svenska statsmedel. Bestämmelserna i 217 §§ i denna lag gäller ersättning av svenska statsmedel för skada till följd av brott (brottsskadeersätt- ning). Bestämmelserna tillämpas om brottet har begåtts i . Vid personskada och sådan kränkning som avses i 2 § andra stycket är bestämmelserna dessutom tillämp- liga om brottet har begåtts utom- lands mot någon som hade hem- vist i . Bestämmelserna tillämpas dock inte, om brottet och den skadelidande har så ringa anknytning till att det inte är rimligt att skadan ersätts av svenska statsmedel. I 18 och 19 §§ finns bestämmel- ser om sådan ersättning som på grund av föreskrift i annan med- lemsstat i Europeiska unionen betalas av statsmedel för skada till följd av brott som begåtts i den staten (europeisk brottsskade- ersättning). 1Jfr rådets direktiv /80/EG av om ersättning till brottsoffer (EUT L 261, , s. 15, Celex 32004L0080). 2Senaste lydelse 2002:346. Vid bestämmande av brottsskadeersättning avräknas skadestånd som har betalts eller bör kunna bli betalt till den skadelidande på grund av skadan. Har betalning skett av sådan europeisk brottsskadeersättning som avses i 18 och 19 §§ eller av annan ersättning av utländska statsmedel för skada till följd av brott, avräknas också den. Vid bestämmande av brottsska- deersättning med anledning av personskada avräknas, förutom skadestånd, annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan och som inte har (1972:207). Avräkning sker dock ej i den mån ersättningen motsva- rar ett sparande på den skadelidan- des sida. Vid bestämmande av brotts- skadeersättning med anledning av kränkning eller med anledning av sakskada eller ren förmögenhets- skada avräknas, förutom skade- stånd, annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan. Vid bestämmande av brottsska- deersättning med anledning av personskada avräknas, utöver vad som sägs i 6 §, annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan och som inte har avräknats redan med stöd av 5 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207). Avräkning sker dock inte i den mån ersättningen mot- svarar ett sparande på den skade- lidandes sida. Vid bestämmande av brotts- skadeersättning med anledning av kränkning eller med anledning av sakskada eller ren förmögenhets- skada avräknas, utöver vad som sägs i 6 §, annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan. Om en ansökan om brottsskade- ersättning gäller en skada till följd av ett uppsåtligt våldsbrott som har begåtts i en annan medlems- stat i Europeiska unionen, skall ansökningen anses även vara en begäran om europeisk brottsska- deersättning. Första stycket gäller inte, om det framgår för Brottsoffermyndig- heten att europeisk brottsskade- ersättning redan har betalts. 3 Senaste lydelse 2001:733. Sökandens begäran om euro- lämnas till en behörig myndighet i den andra medlemsstaten. får be- sluta om brottsskadeersättning även om ett överlämnande har skett enligt första stycket. Om en myndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen beslutar om europeisk brottsska- deersättning efter det att Brottsof- fermyndigheten har betalt brotts- skadeersättning, inträder staten intill det av Brottsoffermyndighe- ten betalda beloppet i den skade- lidandes anspråk på ersättning från den utländska myndigheten. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning Europeiska unionens stats- och regeringschefer () be- gärde vid sitt möte i bl.a. att miniminormer för skydd av brottsoffer skulle utarbetas. Som ett led i detta arbete lade kommissionen fram en grönbok om ersättning till brottsoffer. Med utgångspunkt i de bedömningar som gjordes i grönboken och de synpunkter som lämnades till kommissionen presenterades ett förslag till direktiv om ersättning till brottsoffer. Efter förhandlingar i rådet antogs rådets direktiv /80/EG om ersättning till brottsoffer (EGT L 261, , Direktivet i den svenska språkversionen finns i bilaga 1. Som ett led i arbetet att genomföra direktivet utarbetades inom Justitie- departementet promemorian Europeisk brottsskadeersättning genom- förande av EG:s direktiv om ersättning till brottsoffer. I promemorian föreslås ändringar i brottsskadelagen. Promemorian har remissbehand- lats. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 2. Promemorians lagförslag finns i bilaga 3. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (Ju2004/8916/L2). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över det lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. 4 Direktivet om ersättning till brottsoffer Krav på nationella ersättningsordningar Direktivet föreskriver att alla medlemsstater skall säkerställa att det i den nationella lagstiftningen finns en ordning för ersättning till offer för upp- såtliga våldsbrott som begås på deras respektive territorier (artikel 12.2). Utöver kravet att den valda ordningen skall garantera rättvis och lämp- lig brottsofferersättning innehåller direktivet inga bestämmelser om er- sättningsordningarnas närmare utformning. I direktivet lämnas vidare bestämmelser som har till syfte att underlätta för brottsoffer att få ersättning i gränsöverskridande fall, t.ex. då någon utsatts för ett brott under tillfällig vistelse i en annan medlemsstat än den stat där han eller hon är bosatt. Enligt artikel 12.1 skall dessa regler fun- gera på grundval av medlemsstaternas ordningar för ersättning till offer för uppsåtliga våldsbrott som begås på deras respektive territorier. En möjlighet för brottsoffer att få ersättning i gränsöverskridande fall Syftet med direktivet är att ett brottsoffer som drabbats av ett uppsåtligt våldsbrott inom Europeiska unionen skall vara tillförsäkrad viss statlig ersättning i de fall då gärningsmannen inte kan identifieras eller lagföras eller då denne saknar förmåga att ersätta den uppkomna skadan. nyss framgått står det varje medlemsstat fritt att bestämma hur respektive ersättningsordning skall utformas. I gränsöverskridande fall skall de olika staternas myndigheter samarbeta i syfte att underlätta för brottsoffret att ansöka om och få statlig ersättning. Detta samarbete regleras i artiklarna 110 i direktivet. I gränsöverskridande fall är det den berörda myndigheten i den med- lemsstat där brottet begicks som med tillämpning av den statens natio- nella lagstiftning skall bestämma och betala ut ersättning till brottsoffret (artikel 2). Ansökan skall kunna göras direkt till den myndigheten, som i direktivet kallas beslutsmyndighet, eller till en motsvarande myndighet i den medlemsstat där brottsoffret är bosatt, som därvid kallas bistånds- myndighet (artikel 3). skall inte göra någon egen bedömning av ansö- kan utan har till uppgift att lämna information och vägledning till sökan- den samt översända ansökan och eventuella hand- lingar till styrkande av ersättningsanspråket till beslutsmyndigheten (arti- kel 5 och 6). skall när den mottar handlingar från en biståndsmyndighet lämna ett mottagningsbevis, uppgifter om den avdel- ning eller den person som handlägger ärendet samt om möjligt uppskatta hur det kommer att ta innan ett beslut kan fattas (artikel 7). det fall att ansökan behöver kompletteras, skall biståndsmyndigheten vägleda sökanden och om denne begär det skicka de kompletterande uppgifterna till beslutsmyndigheten (artikel 8). Om beslutsmyndigheten vill höra sökanden eller någon annan person som vittne eller expert, kan det ske på två sätt (artikel 9). antingen höras direkt av beslutsmyndigheten i enlighet med lagen i den medlemsstat där den myndigheten finns, i förekommande fall genom telefon- eller videokonferens. Ett sådant direkt förhör får endast äga rum i samarbete med biståndsmyndigheten och på frivillig grund. kan personen i stället höras av biståndsmyndigheten i enlighet med dess nationella lagstiftning, varefter en förhörsrapport översänds till besluts- Direktivet innehåller föreskrifter om vilka språk som skall användas när information översänds mellan myndigheter (artikel 11). är att något av de officiella språken i den stat där den mottagande myn- digheten är belägen skall användas. Det är dock ett krav att det skall vara ett av gemenskapsinstitutionernas språk. Därutöver skall var och en av medlemsstaterna underrätta kommissionen om vilka språk, utöver sitt eget, som den kan godta. För språkanvändningen i beslutsmyndighetens fullständiga beslut gäller dock den nationella lagstiftningen i den stat där myndigheten är belägen. För ansökningsblanketter och andra handlingar som översänds enligt artiklarna 610 skall det inte krävas något bestyrkande eller någon lik- nande formalitet (artikel 11.3). Det har redan framgått att det i ett gränsöverskridande fall är den be- Prop. 2005/06:26 rörda myndigheten i den medlemsstat där brottet begicks som med tillämpning av den statens nationella lagstiftning har att bestämma och betala ut ersättning till brottsoffret. Det finns inte några bestämmelser som medger att denna kostnad kan återföras på någon annan stat. Inte heller det arbete som en biståndsmyndighet utför medför någon rätt till ersättning. Varje medlemsstats myndigheter skall således svara för sina egna kostnader. Bestämmelser om direktivets genomförande Direktivet trädde i kraft (jfr artikel 20). Dess be- stämmelser skall med ett undantag vara genomförda av medlemssta- terna (artikel 18). Undantaget gäller åliggandet enligt artikel 12.2 att i respektive stat inrätta en ordning för ersättning till offer för uppsåtliga våldsbrott, vilket krav måste vara uppfyllt . Enligt artikel 13.1 åligger det vidare medlemsstaterna att lämna en rad upplysningar till kommissionen. Så skall det t.ex. inges en förteckning över de myndigheter som utsetts att vara be- sluts- respektive biståndsmyndigheter. Vidare skall upplysningar lämnas om de språk som i respektive medlemsstat kan godtas för översändande av information mellan myndigheterna. Kommissionen skall i samarbete med medlemsstaterna utarbeta en handbok som innehåller information om medlemsstaternas ordningar för brottsskadeersättning, vilka myndigheter som utsetts till besluts- respek- tive biståndsmyndigheter samt tillämpliga språkregimer (artikel 13.2). Vid utarbetandet av handboken skall bistånd lämnas av en för varje med- lemsstat utsedd central kontaktpunkt (artikel 16). Kontaktpunkterna har i uppgift att också på annat sätt främja nära samarbete och informations- utbyte mellan myndigheterna och skall för det ändamålet sammanträda regelbundet. Direktivet hindrar inte att medlemsstaterna inför eller behåller förmån- ligare bestämmelser om ersättning till offer för brott som begåtts utanför det egna territoriet eller andra bestämmelser som är mer förmånliga för brottsoffer, allt under förutsättning att bestämmelserna är förenliga med direktivet (artikel 17). Direktivet är alltså ett minimidirektiv. Brottsskadelagen (1978:413) innehåller regler om brottsskadeersättning. Beträffande lagens territoriella tillämpningsområde kan först konstateras att den är tillämplig om brottet har begåtts i . och kränkning är lagen dessutom tillämplig om brottet har begåtts utomlands mot någon som hade hemvist i . Lagen skall dock inte tillämpas om brottet och den skadelidande har så ringa anknytning till att det inte är rimligt att skadan ersätts av svenska statsmedel. Brottsskadeersättning betalas för personskada till följd av brott samt kränkning i fall då någon allvarligt har kränkts av någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot person, frihet eller frid. Vissa möjligheter finns även att få brottsskadeersättning för sakskada och ren förmögenhetsskada. Skada på kläder, glasögon och liknande föremål som den skadade bar på sig vid skadetillfället ersätts som personskada. Brottsskadeersättningens storlek bestäms i huvudsak enligt reglerna i skadeståndslagen. Därvid avräknas skadestånd som har betalts eller bör kunna bli betalt till den skadelidande på grund av skadan. Dessutom av- räknas annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan, t.ex. försäkringsersättning. Brottsskadeersättning kan i vissa fall sättas ned eller helt falla bort. Jämkning kan ske om det är skäligt med hänsyn till att den skadelidande eller, om skadan har lett till döden, den avlidne genom sitt uppträdande i samband med brottet eller på annat liknande sätt uppsåtligen eller av oaktsamhet har ökat skaderisken. Vid sakskada eller ren förmögenhets- skada kan jämkning även ske om det är skäligt med hänsyn till att den skadelidande underlåtit att vidta normala försiktighetsåtgärder. Från brottsskadeersättningen skall normalt ett självriskbelopp avräk- nas. Beloppet fastställs av och beräknas med ledning av de lägsta självriskbelopp som tillämpas här i landet vid kon- sumentförsäkring som innefattar skydd mot skada till följd av brott. uppgår detta belopp till . Brottsskadeersättning är inte till beloppet obegränsad. När den bestäms som ett engångsbelopp kan den för personskada uppgå till högst tjugo gånger prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (för ) och för kränkning, sakskada och ren förmögen- hetsskada till högst tio gånger prisbasbeloppet (för ). När det gäller ersättning som fastställs i form av livränta utgår denna med högst det prisbasbelopp som gäller då ersätt- ningen bestäms (för ). När brottsskadeersättning har utbetalats inträder staten intill det utgiv- na beloppet i den skadelidandes rätt till skadestånd från gärningsmannen. Ett ärende om brottsskadeersättning prövas av . beslut får inte överklagas. Ärenden om brotts- skadeersättning som är av principiell betydelse eller annars av större vikt skall avgöras av . Har beslut i ett ärende om brottsskadeersättning fattats av myndighetens generaldirektör eller någon annan tjänsteman vid myndigheten, skall ärendet omprövas av nämnden om sökanden begär det. (då benämnd ) har av godtagits som en oavhängig och opartisk dom- stol i den mening detta uttryck har enligt artikel 6 i den europeiska kon- ventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (målet mot , ERD 1997:1149). En ansökan om brottsskadeersättning skall göras från det att brottet begicks, dom eller slutligt beslut har vunnit laga kraft eller förundersökningen lagts ned eller avslutats. Om det finns synnerliga skäl, kan ansökan prövas även om den har kommit in . En ansökan prövas endast om brottet har anmälts till åklagare eller polismyndighet eller om sökanden visar giltig anledning till att sådan anmälan inte har gjorts. Det är som har ansvaret för att utred- ningen i varje ärende blir fullständig. Normalt anses därför den skadeli- dande sakna behov av biträde. Om det finns särskilda skäl med hänsyn Prop. 2005/06:26 till sökandens ekonomiska förhållanden och övriga omständigheter, kan emellertid kostnaden för biträde eller utredning i ett ärende om brotts- skadeersättning ersättas av allmänna medel. Av brottsskadeförordningen (1978:653) framgår att en ansökan om brottsskadeersättning skall göras på särskild blankett och ges in till . Där stadgas också att det till ansökan bör fogas polisrapport, läkarutlåtande och andra handlingar som behövs för pröv- ningen. I de fall skadevållaren har dömts för brott som avses med an- sökan eller dömts till skadestånd bör också domen bifogas. Om polis- utredning inte ägt rum, skall den skadelidande lämna in annan utredning om skadans uppkomst. Brottsskadeersättning och kostnadsersättning en- ligt brottsskadelagen betalas ut av . 6 Genomförande av direktivet Ett EG-direktiv är bindande för medlemsstaterna med avseende på det re- sultat som skall uppnås men överlåter åt medlemsstaterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 249 i EG-fördra- get). Det innebär att staterna inte är bundna av sådant som direktivets terminologi och systematik, om väl det avsedda resultatet uppnås med en annan terminologi eller systematik. Vid genomförandet av brottsoffer- direktivet bör utgångspunkten därför vara att i möjligaste mån ansluta sig till den reglering som finns i brottsskadelagen. Brottsofferdirektivet är ett s.k. minimidirektiv (jfr artikel 17). Som ut- gångspunkt vid genomförandet av direktivet gäller därför att medlems- staterna inom de ramar som ges av EG-fördraget får bestämma ett starkare skydd för brottsoffren än det som direktivet ger. Detta är av be- tydelse vid genomförandet. Närmare om hur genomförandet bör förhålla sig till den gällande svenska ordningen för ersättning till brottsoffer En självklar utgångspunkt vid genomförandet av direktivet i svensk rätt blir då att genomförandeåtgärderna inte får bidra till att urholka eller annars försämra det skydd och de förmåner som den gällande ordningen redan ger brottsoffren. Det kan konstateras att har i internationell jämförelse generösa bestämmelser om statlig brottsskadeersättning. Så är t.ex. brottsskade- lagen tillämplig när en person med hemvist i har lidit personskada eller skada i form av kränkning till följd av ett brott som har begåtts utomlands. Till detta skall läggas att kan uppvisa mycket korta handläggningstider i sin behandling av ansök- ningar om brottsskadeersättning. En i bosatt person som lidit skada till följd av ett brott som begåtts utomlands har alltså typiskt sett Prop. 2005/06:26 utsikter att inte bara utverka svensk ersättning utan också att erhålla ersättningen relativt omgående. Direktivet medför att det i vissa fall kommer att vara en myndighet i en annan medlemsstat som enligt sin nationella lagstiftning beslutar om ersättning när en person med hemvist i har lidit skada till följd av ett brott som har begåtts i den staten. Det utländska beslutet kan givetvis innebära såväl högre som lägre ersättning till brottsoffret än vad en till- lämpning av svensk rätt skulle ha medfört. Även handläggningstiderna kan naturligtvis komma att vara såväl kortare som längre än Brottsoffer- myndighetens. Mot bakgrund av det sagda står det emellertid klart att en lösning måste tillhandahållas på det problem som uppstår när den ersätt- ning som bestäms av den utländska myndigheten understiger vad som enligt svensk praxis hade utgått i brottsskadeersättning. Likaså bör det övervägas vilka åtgärder som kan vidtas för att lindra den olägenhet som uppstår för brottsoffret när den förväntade handläggningstiden hos den utländska myndigheten är lång. Detta är utgångspunkten för de fortsatta övervägandena. 6.2Författningsändringar i anledning av direktivet Regeringens bedömning: Brottsskadelagen uppfyller de materiella krav som direktivet ställer på en ordning för ersättning till offer för uppsåtliga våldsbrott. Regeringens förslag: I brottsskadelagen införs bestämmelser som in- nebär att en ansökan om brottsskadeersättning i vissa fall nämligen när det bakomliggande brottet är ett sådant brott som avses med direk- tivet och har begåtts i en annan medlemsstat också skall anses vara en begäran om europeisk brottsskadeersättning. I den senare delen skall överlämna sökandens begäran till den myndighet som i den andra medlemsstaten utsetts att vara beslutsmyn- dighet enligt direktivet. får besluta om brotts- skadeersättning enligt brottsskadelagen trots att ett sådant överläm- nande har skett. Promemorians bedömning och förslag överensstämmer med rege- ringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon invändning i sak mot promemorians bedömning och förslag. Dock anser Åklagarmyndig- heten, och att det kan behöva tydliggöras att bör besluta om brottsska- deersättning utan att avvakta den utländska myndighetens beslut i anled- ning av en dit överlämnad begäran om europeisk brottsskadeersättning. Skälen för regeringens bedömning och förslag Direktivets krav på nationell ersättningsordning Som redan framgått innebär direktivet (artikel 12.2) att det ankommer på varje medlemsstat att hålla sig med en ordning för ersättning till offer för uppsåtliga våldsbrott som begås på dess territorium. ordningen skall garantera rättvis och lämplig brottsofferersättning. Brottsskadelagen uppfyller de materiella krav som direktivet ställer på en ordning för ersättning till offer för uppsåtliga våldsbrott. tillämplig när brottet har begåtts i , oavsett om brotts- offret är bosatt här eller i något annat land. Den begränsning som visser- ligen uppställs i 1 § att lagen inte skall tillämpas om brottet och den skadelidande har så ringa anknytning till att det inte är rimligt att skadan ersätts av svenska statsmedel föranleder inte någon annan be-