prop · GS0385 · 2005-03-16 00:00:00 — Kommittén har inte föreslagit någon bestämmelse om att överlåtelser i strid med lagen skall vara ogilti- ga utan har utgått från att överlåtelser till godtroende förvärvare skall kunna göras gällande mot bolaget (SOU 1997:22 s. 220 f.). Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har inte haft några invändningar mot kommitténs förslag. har emellertid ansett att det inte bör vara möjligt att göra godtrosförvärv i de fall då en överlåtelse grundar sig på ett ogiltigt beslut av bolagsstämman. Några remissinstanser, däribland , har motsatt sig det av kommittén föreslagna undantaget för överlåtelser av finansiella instrument i dotterföretag. Skälen för regeringens förslag Som vi redan har nämnt innehåller Leo-lagen även bestämmelser om överlåtelser av aktier och andra finan- siella instrument. I 6 och 7 §§ Leo-lagen uppställs krav på bolagsstäm- mans godkännande i de fall då ett moderbolag överlåter aktier, tecknings- optioner eller konvertibler i ett annat bolag inom samma koncern till någon inom den i lagen angivna personkretsen. Om det överlåtande mo- derbolaget inte är ett aktiemarknadsbolag men i sin tur har ett moder- bolag som är ett sådant bolag, fordras för att överlåtelsen skall bli giltig dessutom att denna godkänns av bolagsstämman i det sistnämnda moder- bolaget. Vi anser att bestämmelser av detta slag är nödvändiga för att förhindra kringgåenden av emissionsreglerna. Liknande bestämmelser bör därför tas in i den nya lagen. Av samma skäl som vi har angett i avsnitt 9.5.1 bör bestämmelserna emellertid i fortsättningen inte vara begränsade till aktiemarknadsbolag utan omfatta alla publika aktiebolag. De nämnda bestämmelserna i har ansetts lägga onödiga hinder i vägen för ett moderbolag att avyttra aktier i dotterföretag till dotterföretagets ledning eller andra anställda (s.k. management buy- outs). Ett behov av sådana utförsäljningar kan uppstå t.ex. för att dotter- bolaget går med förlust eller för att moderbolaget i samband med förvärv av en företagsgrupp har tillförts även företag med för den egna koncer- nen artfrämmande verksamhet. I sådana situationer innebär Leo-lagens bestämmelser en omfattande formell omgång om moderbolaget önskar avyttra aktierna i dotterbolaget till dess företagsledning eller andra anställda. Kommittén har därför föreslagit att en överlåtelse av aktier, konvertibler eller teckningsoptioner i ett dotterbolag skall kräva god- kännande av det överlåtande bolagets eller dess moderbolags bolags- stämma endast om överlåtelsen sker till befattningshavare i det över- låtande bolaget eller dess moderbolag eller till någon närstående till en sådan befattningshavare. Också i utkast till lag- rådsremiss gjordes bedömningen att det borde införas ett undantag för management buy-outs. Undantaget gavs emellertid en snävare omfattning och avsågs kunna tillämpas enbart i fråga om sådana transaktioner som innebär att samtliga aktier i dotterföretaget överlåts. Några remissinstanser har invänt såväl mot kommitténs förslag som förslag i utkastet till lagrådsremiss och menat att det med hänsyn till allmänhetens förtroende för aktiemarknaden är olämpligt med en sådan uppmjukning av regelverket som förslagen innebär. Vi delar den uppfatt- ningen. Det är av största vikt att regelverket förmår minimera risken för missbruk och risken för att allmänhetens förtroende för aktiemarknaden rubbas. Det kan inte uteslutas att ett undantag av detta slag skulle kunna missbrukas för olämpliga transaktioner och att allmänhetens förtroende för aktiemarknaden därmed skulle rubbas. Vi anser därför att de nuva- rande reglerna bör kvarstå i sak. Vid den bedömningen har vi också beaktat att de olägenheter som detta innebär för de seriösa företagen torde vara begränsade. När det gäller överlåtelser som sker i strid med lagens bestämmelser finns det anledning att skilja på ett par olika situationer. Om styrelsen har genomfört en sådan överlåtelse som omfattas av bestämmelserna utan att bolagsstämman över huvud taget har fått ta ställning till överlåtelsen, får styrelsen anses ha överträtt sin legala behörighet. Av allmänna aktie- bolagsrättsliga regler följer då att överlåtelsen inte blir gällande mot bolaget, oavsett om bolagets medkontrahent var i god tro om behörig- hetsöverskridandet eller inte. Detta är enligt vår uppfattning en lämplig ordning. Vi föreslår följaktligen inte någon ändring i detta avseende. Av 8 § Leo-lagen följer att detsamma gäller om en överlåtelse av angivet slag visserligen grundar sig på ett stämmobeslut men detta av någon anledning är ogiltigt. Även i dessa fall är överlåtelsen alltså ogil- tig, oavsett medkontrahentens goda tro. Kommittén har föreslagit att en sådan överlåtelse i fortsättningen skall kunna bli gällande mot bolaget, om förvärvaren varken insåg eller borde ha insett att den grundades på ett ogiltigt stämmobeslut. har invänt mot den sådan ordning och menat att den skulle öppna alltför stora möjligheter för ett kringgående av lagen. Vi delar denna uppfattning. En emission som sker i strid med Leo-lagens bestämmelser anses vara ogiltig. De särskilda krav som uppställs beträffande vissa beslut om överlåtelse av aktier m.m. syftar till att förhindra kringgåenden av emissionsbestämmelserna. För att detta syfte inte skall förfelas är det enligt vår mening nödvändigt med en kraftfullare sanktion än den som kommittén har föreslagit. Vi anser därför att rättsföljden vid överträdelser av överlåtelsebestämmelserna bör vara densamma som vid överträdelse av emissionsbestämmelsen, dvs. Till saken hör också att en ogiltighetsregel av detta slag i motsats till vad kommittén torde ha utgått ifrån inte utgör något hinder mot godtrosförvärv av tredje man (jfr 6 kap. 4 § lagen [1998:1479] om kontoföring av finansiella instrument, även 14 § lagen [1936:81] om skuldebrev). Vi föreslår mot denna bakgrund att det även i den nya lagen tas in en bestämmelse om att en överlåtelse i strid med lagen är ogiltig. Regeringens förslag: Ett beslut om sådana emissioner och överlåtelser som omfattas av de aktuella bestämmelserna skall vara giltigt endast om det har biträtts av nio tiondelar av såväl avgivna röster som vid stämman företrädda aktier. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 1997:22 s. 220 f.) Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt kom- mitténs förslag eller inte haft några invändningar mot det. Några remiss- instanser bl.a. vid , , och har emellertid ansett att emissionsbeslut bör kunna fattas med två tredjedelars majoritet. Skälen före regeringens förslag: Grundbulten i Leo-lagen kan sägas vara det stränga majoritetskrav som uppställs för de beslut som omfattas av lagen. Kravet motiverades i lagens förarbeten med risken för att rikta- de emissioner till ledande funktionärer försämrar de befintliga aktieägar- nas rätt (se prop. 1986/87:76 s. 29). Vidare framhölls att reglerna om möjlighet att genomföra emissioner med avvikelse från de gamla aktie- ägarnas företrädesrätt inte tillkommit i syfte att möjliggöra sådana emissioner. Flera remissinstanser har ansett att det stränga majoritetskravet bör tas bort och att det i fortsättningen bör vara tillräckligt med det krav på två tredjedelars majoritet som i allmänhet gäller för beslut om emissioner med avvikelser från aktieägarnas företrädesrätt. För en sådan ordning talar också, såsom kommittén och några remissinstanser har påpekat, att den svenska regleringen därmed skulle bringas i överensstämmelse med regleringen i övriga nordiska länder och i en stor del av EU:s övriga medlemsstater. Som ytterligare argument kan anföras att en sådan ord- ning inte skulle ställa minoriteten utan skydd. Särskilt kan framhållas att ett emissionsbeslut som är ägnat att bereda otillbörlig fördel åt aktieägare eller annan till nackdel för bolaget eller annan aktieägare kan angripas Prop. 2004/05:85 med stöd av aktiebolagslagens s.k. generalklausul (se 9 kap. 37 §), oav- sett om beslutet har biträtts av den i lagen föreskriva majoriteten eller ej. Enligt vår uppfattning finns det emellertid också skäl som talar för att behålla det nuvarande majoritetskravet. Den typ av transaktioner som omfattas av Leo-lagen är typiskt sett särskilt känsliga från ett aktieägar- perspektiv. Risken för att bolagets intressen inte tillvaratas på bästa sätt är rimligen större i de situationer då de befattningshavare som är inblan- dade i hanteringen av emissionen också har egna intressen att bevaka. Enligt vår uppfattning bör utrymmet för att fatta emissionsbeslut av detta slag mot aktieägarnas vilja vara högst begränsat. Ett krav på samtliga aktieägares samtycke skulle dock föra alltför långt. Det nuvarande majoritetskravet på nio tiondelar av avgivna röster och vid stämman före- trädda aktier framstår mot denna bakgrund som väl avvägt. kravet får bestå. Regeringens förslag: Ett bolag skall få ta upp lån där räntan eller det belopp med vilket återbetalning skall ske helt eller delvis är beroende av utdelningen till aktieägarna eller av bolagets resultat eller finansiella Beslut om sådana lån skall fattas av bolagsstämman eller, efter bo- lagsstämmans bemyndigande, styrelsen. Om lånet riktas till personer inom den krets som omfattas av särskilda regler för riktade emissioner, skall något bemyndigande till styrelsen inte kunna lämnas. skall det dessutom för giltigt beslut krävas att beslutet har biträtts av nio tiondelar av avgivna röster och vid stämman företrädda aktier. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. mittén har emellertid inte föreslagit några särskilda regler för riktade vinstandelslån och kapitalandelslån (SOU 1997:22 s. 231 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte haft några in- vändningar mot kommitténs förslag. ning har dock motsatt sig att det nuvarande förbudet mot kapitalandelslån Även har uttryckt viss tvek- samhet till tillåtandet av kapitalandelslån. efterlyst en grundligare genomgång av argumenten för och emot att Vidare har samfundet ifrågasatt om beslut om att bolaget skall ta upp vinstandelslån och kapitalandelslån inte borde kunna fattas av styrelsen utan stöd av stämmans bemyndigande. ansett att gränserna mellan finansieringsformer som kräver bolagsstäm- mans beslut och andra finansieringsformer borde klargöras på ett bättre ansett att de s.k. Leo-reglerna skall tillämpas på lånebeslut av detta slag. Skälen för regeringens förslag: I 7 kap. 26 § första stycket aktie- bolagslagen finns ett förbud mot upptagande av vissa penninglån. sägs att ett aktiebolag om inte annat följer av bestämmelserna om kon- vertibellån inte får ta upp penninglån på villkor att lånet skall betalas på annat sätt än med ett nominellt belopp eller med ett penningbelopp som bestäms med hänsyn till förändringar i penningvärdet. Däremot är det tillåtet att ta upp lån där räntan är helt eller delvis beroende av utdel- ningen till aktieägare i bolaget eller bolagets vinst (vinstandelslån). Beslut om upptagande av ett vinstandelslån får dock fattas enbart av bo- lagsstämman eller, efter bolagsstämmans bemyndigande, av styrelsen (se 7 kap. 26 § andra stycket). Bestämmelsen i 7 kap. 26 § första stycket aktiebolagslagen innebär bl.a. ett principiellt förbud mot s.k. kapitalandelslån, dvs. lån för vilka det kapitalbelopp som skall återbetalas är beroende av bolagets framtida fi- nansiella ställning. I förarbetena motiverades förbudet bl.a. med att lån- givaren vid ett kapitalandelslån i realiteten intar samma ställning som en aktieägare men utan att kunna delta i bolagets förvaltning och utan att kunna åberopa några av de rättigheter som gäller för aktieägare (se prop. 1975:103 s. 221). Den ställning som en sådan långivare intar ansågs vara ägnad att väcka starka betänkligheter. Som ytterligare skäl för förbudet åberopades att det inte fanns något påtagligt behov för bolagen att an- vända denna form av finansiering. Kommittén har föreslagit att förbudet mot kapitalandelslån tas bort. Vi ansluter oss till kommitténs förslag. Utgångspunkten bör vara att bolagen får använda sig av de finansieringsformer som de finner lämpliga under förutsättning att bolagets aktieägare, borgenärer och andra intressenter inte utsätts för några oacceptabla risker eller olägenheter.Vi anser inte att kapitalandelslån är behäftade med sådana risker eller olägenheter. Liksom i andra liknande situationer får parterna i ett låneavtal av detta slag väga eventuella risker som är förenade med avtalet t.ex. bristen på inflytande i bolaget mot det förväntade ekonomiska utbytet. Med hän- syn till det stora antal professionella aktörer som värderar instru- ment av detta slag kan man utgå från att marknadens prissättning på ett rimligt sätt kommer att återspegla för- och nackdelarna med lånevill- koren. Till saken hör också att instrument av detta slag tillåts i de länder som brukar jämföras med. har hävdat att ett kapitalandels- lån kan innebära nackdelar när det gäller att avgöra vem som har den reella makten i bolaget samt att det finns en risk för att man med den föreslagna regleringen kommer att sanktionera bulvanförhållanden. Det går enligt vår mening inte att helt utesluta sådana nackdelar men vi är övertygade om att de är av mindre betydelse. Mot denna bakgrund föreslår vi att förbudet mot kapitalandelslån tas bort. Liksom bör även vinstandelslån vara tillåtna. Som vi redan har nämnt har det krävts att beslut om att ta upp vinstandelslån fattas av bolagsstämman eller, efter bolagsstämmans be- myndigande, av styrelsen. Kommittén har föreslagit att denna ordning skall bestå och att motsvarande ordning i fortsättningen skall gälla för kapitalandelslån. har ifrågasatt om inte styrel- sen borde få fatta beslut om denna typ av lån utan stämmans bemyn- digande. Enligt vår uppfattning finns det emellertid goda skäl för den kompetensfördelning som kommittén har föreslagit. Genom kopplingen till bolagets resultat eller finansiella ställning skiljer sig vinstandelslån och kapitalandelslån till sin karaktär från andra typer av lån (jfr prop. 1975:103 s. 222). Villkoren för vinstandelslån och kapitalandelslån kan innebära en beaktansvärd belastning för bolaget och be- Prop. 2004/05:85 gränsa utrymmet för framtida utdelning. Vi anser därför att det är rimligt att beslutanderätten i frågor om sådana lån ligger hos bolagets aktieägare. föreslår vi därför att beslut om att ta upp vinst- andelslån eller kapitalandelslån skall fattas av bolagsstämman eller, efter bolagsstämmans bemyndigande, av styrelsen. har ansett att det vara angeläget att gränserna mellan sådana finansieringsformer som kräver bolagsstämmans beslut och andra finan- sieringsformer klargörs. Som exempel på ett gränsfall har tagit upp lån där återbetalning baseras på vinst för viss produkt eller vinst från annan intäktskälla, som inte är specifikt relaterad till bolagets ställning. Vi delar uppfattningen att gränsdragningen bör vara så tydlig som möjligt. Den principiella utgångspunkten bör vara att samtliga lånetyper där räntan eller återbetalningen knyts till bolagets vinstutdelning, aktie- kurs, resultat eller finansiella ställning bör kräva stämmobeslut. En reg- lering som har detta som utgångspunkt torde enligt vår uppfattning nor- malt inte ge upphov till några oklarheter. Vi återkommer i författnings- kommentaren till bestämmelsernas närmare innebörd. I avsnitt 9.5 har vi behandlat de s.k. Leo-reglerna, dvs. de särskilda be- slutsregler som gäller för bl.a. vissa riktade emissioner. De skäl som ligger till grund för dessa regler gör sig enligt vår mening gällande även vid den typ av lån som diskuteras här. Riskerna för ett otillbörligt gynn- ande är i princip desamma om styrelseledamöter eller någon annan när- stående erbjuds att teckna exempelvis ett kapitalandelslån som när en sådan person erbjuds att teckna aktier vid en riktad emission. Såsom ett par remissinstanser har påtalat bör Leo-reglerna därför omfatta beslut om kapitalandelslån. Vi anser att detsamma bör gälla vinstandelslån. Det innebär att bolagsstämman inte bör kunna delegera beslutanderätten till styrelsen, om lånet riktas till personer inom den krets som omfattas av särskilda regler för riktade emissioner. Det innebär vidare att det i sådana fall bör krävas nio tiondelars majoritet för stämmans beslut. 11 Värdeöverföringar från bolaget Som har framgått innehåller aktiebolagslagen ett antal bestäm- melser som skall garantera att tillgångar som svarar mot aktiekapitalet tillförs och stannar kvar i bolaget som grundval för bolagets fortsatta existens. Av central betydelse bland dessa är bestämmelserna om i vilken omfattning och i vilka former bolagets tillgångar kan överföras till aktie- ägarna eller annan. I 12 kap. aktiebolagslagen finns regler om vinstutdelning och annan användning av bolagets egendom. Där sägs bl.a. att utbetalning till aktie- ägarna av bolagets medel får ske endast enligt lagens bestämmelser om vinstutdelning, förvärv av egna aktier, utbetalning vid nedsättning av aktiekapitalet, reservfonden eller överkursfonden och utskiftning vid bolagets likvidation (utbetalningsförbudet, se 12 kap. 1 §). tillåten utbetalningsform uppställer lagen sedan olika slag av begräns- Dessa begränsningar syftar i vissa fall till att skydda aktieägar- Prop. 2004/05:85 minoriteter, i andra fall till att skydda bolagets borgenärer. som gäller omfattningen av värdeöverföringarna syftar till att skydda bolagets borgenärer. Sådana bestämmelser är tvingande i så måtto att de inte får frångås ens med samtliga aktieägares medgivande. Sålunda får ett aktiebolag inte under några omständigheter betala ut vinst till aktieägarna eller återbetala medel till dem i samband med nedsättning av aktie- kapitalet, om det skulle saknas full täckning för aktiekapitalet efter utbe- talningen. Det är detta som ligger bakom lagens uttryck att aktiekapitalet utgör bundet eget kapital (jfr avsnitt 4.10). Bestämmelserna om formerna för värdeöverföringar är däremot uppställda i aktieägarnas intresse och kan åsidosättas om samtliga aktieägare godtar det. Regeringens förslag: I lagen införs begreppet värdeöverföring som benämning på affärshändelser som medför att bolagets förmögenhet minskar och som inte har rent affärsmässig karaktär för bolaget. Kommitténs förslag: Överensstämmer väsentligen med regeringens förslag (SOU 2001:1 s. 354 f., jfr SOU 1997:168 s. 66 f.). Remissinstanserna: Den övervägande delen av remissinstanserna har tillstyrkt kommitténs förslag eller har inte haft något att invända mot det. har förordat att ett annat begrepp än värde- har framhållit att absolut avgörande för när en värdeöverföring är för handen måste vara att över- föringen har varit åsyftad från bolagets sida. vid har gett uttryck för en liknande uppfattning. Skälen för regeringens förslag: Förmögenhetsöverföringar från bo- laget till aktieägare eller utomstående kan innebära betydande risker för såväl enskilda aktieägare som bolagets borgenärer. ägaren riskerar att majoritetsaktieägare genomdriver förmögenhetsöver- föringar som gynnar dem på minoritetsaktieägarens bekostnad. borgenärer riskerar att bolaget till följd av förmögenhetsöverföringar till aktieägarna eller andra kan betala sina skulder. nande risker försöker aktiebolagslagen avvärja genom det ovan nämnda s.k. utbetalningsförbudet och därtill anknytande regler. Enligt vår mening gör sig skälen för ett förbud av detta slag fortfarande Minoritetsaktieägarna och borgenärerna behöver emellertid uppenbarligen skyddas inte enbart vid utbetalningar i pengar utan också vid andra slag av förmögenhetsöverföringar. Den nu gällande aktiebo- lagslagens ordalydelse (utbetalning /.../ av bolagets medel) ger intryck av att utbetalningsförbudet omfattar endast överföringar av pengar. lagens förarbeten liksom i praxis och doktrin ges begreppet utbetalning en väsentligt vidare innebörd. Det anses omfatta även andra fall då egendom vederlagsfritt överförs till aktieägare. Också dolda eller för- täckta utbetalningar hör hit, t.ex. avhändelse av egendom till underpris och förvärv till överpris. Mot den bakgrunden har kommittén förslagit att begreppet värdeöverföring införs i lagtexten som en samlande benäm- ning på transaktioner av detta slag. Vi delar uppfattningen att värde- överföring ett uttryck som redan synes ha vunnit hävd i den rättsliga litteraturen är lämpligare än utbetalning. Vi föreslår alltså att de reg- ler i aktiebolagslagen som begränsar möjligheterna till förmögenhets- överföringar från bolaget i den nya lagen skall anknyta till begreppet värdeöverföring. Frågan är emellertid vad som närmare bestämt bör rymmas i begreppet värdeöverföring och alltså vara underkastat olika slag av begräns- ningar. I ett bolag förekommer regelmässigt ett stort antal transaktioner som minskar (eller ökar) bolagets tillgångar men som utgör ett naturligt led i bolagets verksamhet. Som exempel kan nämnas att ett aktiebolag måste kunna betala ut lön till en aktieägare som är anställd i bolaget utan att tillämpa de särskilda regler som lagen uppställer för utbetalning av bolagets medel. Normala affärshändelser av det slaget bör uppenbarligen inte omfattas av de begränsningar som bör gälla för värdeöverföringar. Enligt vår mening bör det därför av lagtexten framgå att med värdeöver- föring avses affärshändelser som medför att bolagets förmögenhet minskar och som är av affärsmässigt slag. Härefter återstår frågan hur gränsen mellan å ena sidan affärsmässiga transaktioner och å andra sidan andra minskningar av bolagets förmögen- het bör dras. Att vinstutdelning, utbetalning i samband med förvärv av egna aktier och återbetalning till aktieägarna i samband med nedsättning av aktiekapitalet bör räknas som värdeöverföring står helt klart (se vidare avsnitt 11.3). Kommittén har ansett att också utskiftning i samband med bolagets likvidation bör anses som värdeöverföring. Enligt vår mening bör dock begreppet inte omfatta utskiftning. Det sammanhänger med att utskiftning är en del av avvecklingen av ett bolag och att skyddet för aktieägare och borgenärer därvid tillgodoses genom andra slag av regler än de som enligt vår mening bör knytas till begreppet värdeöverföring. Vi gör samma bedömning när det gäller sådan överföring av tillgångar som sker i samband med fusion eller delning av aktiebolag (se vidare avsnitten 17.2 och 17.3). Inte heller sådana överföringar bör alltså be- handlas som värdeöverföring i den bemärkelse som avses här, trots att det rent faktiskt är fråga om ett frånhändande av tillgångar från bolaget. Ännu mera vanskligt är att avgöra i vad mån andra slag av transaktio- ner som, när de medför att bolagets förmögenhet minskar, skall anses som värdeöverföringar. I doktrinen finns olika synsätt. Ett av dessa är att bedömningen skall utgå från värdet av parternas prestationer (värde- diskrepansen). Om värdet av bolagets prestation överstiger aktieägarens prestation, föreligger en värdeöverföring. Bedömningen grundas alltså på de objektiva förutsättningar som är för handen (se t.ex. , J., Kapitalskyddet i aktiebolag, 4 uppl., s. 33 f.). Ett annat synsätt är att låta bedömningen utgå från subjektiva faktorer, såsom att bolagets ställ- företrädare medvetet har företagit en värdeöverföring till aktieägaren (se t.ex. , Aktiebolagslagen 12:e och 13:e kap. Kapitalskydd och likvidation, 2 uppl. 1995 s. 41). Kommittén har förespråkat att frågan om vad som i det enskilda fallet utgör en värdeöverföring avgörs med hänsyn till värdediskrepansens storlek, transaktionens karaktär, mottagarens relation till bolaget och övriga omständigheter, dvs. i huvudsak objektiva kriterier. Några remiss- instanser har i stället förordat att man vid bedömningen i första hand prövar om en värdeöverföring har varit åsyftad från bolagets sida. Enligt vår mening talar övervägande skäl för den lösning som kom- Prop. 2004/05:85 mittén har förordat, nämligen att frågan i första hand bör avgöras utifrån objektivt iakttagbara kriterier, främst förekommande värdediskrepans mellan parternas prestationer.