prop · GT0326 · 2005-10-17 00:00:00 — Bestämmelsen syftar nämligen till att skära bort rena ytterlig- hetsfall och som ett sådant nämns i motiven till brottsskadelagen bl.a. det fallet att ett brott begåtts under flygning över svenskt territorium utan att flygplanet landar här eller att brottet begåtts ombord på ett fartyg som under färd mellan utländska orter passerar svenska farvatten. hålls i motiven att bestämmelsen är avsedd att tillämpas restriktivt (prop. 1977/78:126 s. 106). Vad direktivet föreskriver i artikel 12.2 om nationella ersättningsord- ningar föranleder därmed inga lagstiftningsåtgärder. Vad som krävs i fråga om samarbetet mellan myndigheter Beslut om ersättning för skador till följd av ett uppsåtligt våldsbrott som har begåtts i en annan medlemsstat mot någon som har hemvist i skall enligt direktivet fattas av en myndighet i den andra medlemsstaten. Det är också den utländska myndigheten som skall betala ut ersättningen. Att det måste vara en utgångspunkt för genomförandet av direktivet att detta inte får bidra till att urholka eller annars försämra det skydd som redan följer av gällande rätt har framhållits. därvid av särskild betydelse. För det första följer det av den gällande ord- ningen att en person som är bosatt i kan erhålla svensk brotts- skadeersättning även om det brott som gett upphov till skadan har begåtts Vidare är det för det andra en konsekvens av direktivets reglering av beslutsfattandet att det ersättningsbeslut som fattas av den utländska myndigheten i vissa fall kan komma att innebära lägre ersätt- ning och kräva längre handläggningstid än vad som hade varit fallet om Den gällande svenska ordningen lär bidra till att ett i bosatt brottsoffer i många fall kommer att anse sig ha ett begränsat incitament att ansöka om ersättning för sin skada i den medlemsstat där det bakom- liggande brottet har begåtts. I stället torde man ofta komma att förlita sig på möjligheten att få sin skada ersatt enligt brottsskadelagen. måste det anses ha ett värde i sig att även svenska brottsoffer kommer i åtnjutande av utländsk ersättning och att direktivet således får sin av- sedda funktion i fråga om ansvarsfördelning mellan medlemsstaterna. Enligt regeringen bör genomförandet därför ske på så sätt att direktivets regler om placeringen av beslutsfattandet får genomslag även när det gäl- ler i bosatta brottsoffer som lidit skada i annan medlemsstat sam- tidigt som det säkerställs att detta inte innebär att brottsoffret berövas det skydd som den svenska lagen hade gett. För att uppnå något sådant föreslår regeringen en lösning av följande I brottsskadelagen införs bestämmelser om europeisk brotts- Med sådan ersättning skall avses en på grund av före- skrift i annan medlemsstat i Europeiska unionen utgående ersättning av statsmedel för skada till följd av brott som begåtts i den staten. I lagen införs vidare regler av innebörd att en ansökan om brottsskadeersättning i vissa fall även skall anses utgöra en begäran om europeisk brottsskade- ersättning. Detta skall vara fallet om ansökningen grundas på en skada till följd av ett sådant brott som avses med direktivet och detta brott har begåtts i en annan medlemsstat i Europeiska unionen. Det skall ankomma på att överlämna en begäran om europeisk brottsskadeersättning till den behöriga beslutsmyndigheten i den andra staten. Ett sådant överlämnande skall dock inte innebära att Brottsoffer- myndigheten är förhindrad att fatta beslut i anledning av ansökningen om brottsskadeersättning och då också betala ut ersättning enligt brottsskade- lagen. Med en lösning som den nu beskrivna uppnås bl.a. den fördelen att ett i bosatt brottsoffer oavsett om det bakomliggande brottet har begåtts i eller i en annan medlemsstat i Europiska unionen ald- rig kommer att behöva göra något annat eller mera än att till Brottsoffer- myndigheten ge in en ansökan om brottsskadeersättning. Om förutsätt- ningarna enligt direktivet är uppfyllda, har att självmant se till att ersättningsfrågan aktualiseras vid beslutsmyndigheten i den andra medlemsstaten. Genom att är bevarad vid sin möjlighet att på vanligt sätt besluta om ersättning av svenska statsmedel säkerställs dessutom både att den utländska ersätt- ningen kan förskotteras av svenska medel och om den visat sig under- stiga vad som skulle ha utgått vid en tillämpning av svensk ersättnings- praxis kompletteras. En förutsättning för en sådan med den utländska myndigheten parallell behörighet är dock att vid sitt beslut om ersätt- ning av svenska statsmedel tar hänsyn till den andra myndighetens be- slut. Om det alltså för det första framgår att utländsk ersättning redan har utgått, bör vid sitt bestämmande av brottsskade- ersättning räkna av den utländska ersättningen. I annat fall kunde vissa skadelidande bli överkompenserade bara av det skälet att de utsatts för brott utomlands. I bl.a. förtydligande syfte bör därför brottsskadelagens nuvarande bestämmelse om avräkning kompletteras med ett särskilt stad- gande om avräkning för dessa fall. En sådan avräkning bör göras även om annan utländsk brottsskadeersättning redan har betalts. Risk för över- kompensation i förhållande till andra brottsoffer kommer att föreligga också i det fallet att beslutar att utge brottsskade- ersättning utan att avvakta den utländska myndighetens beslut. Detta lär ofta bli aktuellt särskilt när den senare myndighetens handläggningstid väntas bli lång och innebär således att den utländska ersättningen helt eller delvis förskotteras av svenska statsmedel. För att avvärja även denna risk för överkompensation bör det införas en regel som innebär att svenska staten i ett sådant fall, intill det av ut- givna beloppet, inträder i den skadelidandes anspråk på ersättning från den utländska myndigheten. Genomslaget av en sådan regel torde dock ytterst komma att bero på förhållanden i den andra medlemsstaten. Som framgått har regeringen ingen annan uppfattning än Åklagarmyn- digheten, och om vad som bör vara brukligt i fråga om beslutsfattan- Prop. 2005/06:26 de när myndigheten har överlämnat en begäran om europeisk brottsska- deersättning till en utländsk myndighet och har en ansökan om brottsskadeersättning att ta ställning till. Huvudregeln bör alltså vara att utger brottsskadeersättning utan att avvakta den utländska myndighetens beslut. Det förtjänar slutligen att påpekas att den valda lösningen naturligtvis inte hindrar ett svenskt brottsoffer från att utan den beskrivna förmed- lingen av vända sig direkt med sitt ersättnings- anspråk till beslutsmyndigheten i den medlemsstat där det bakomliggan- de brottet har begåtts. Om han eller hon emellertid väljer att utnyttja sig av möjligheten att även i de fall som regleras av direktivet bara behöva ge in en ansökan om brottsskadeersättning, kommer hanteringen hos att bli den som beskrivits. Av brottsskadeför- ordningen avses framgå att det ankommer på att se till att brottsoffrets begäran om europeisk brottsskadeersättning anpas- sas till och uppfyller de formkrav och andra krav som kan uppställas av den andra medlemsstatens beslutsmyndighet. 6.3Andra åtgärder i anledning av direktivet Regeringens bedömning: bör förordnas att vara medlem av det europeiska rättsliga nätverket på privaträttens område. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon invändning i sak mot promemorians bedömning. Skälen för regeringens bedömning beslut om utseende av besluts- och biståndsmyndighet samt om till- lämpad språkregim Enligt direktivet skall det i varje medlemsstat finnas en biståndsmyn- dighet och en beslutsmyndighet. Det ankommer på medlemsstaterna att underrätta kommissionen om vilka organ som i respektive stat har utsetts att utöva dessa uppgifter. Inom samma frist har varje medlemsstat dessutom att lämna underrättelse om vilka språk som kan godtas när handlingar sänds till dess myndigheter från myndigheter i andra medlemsstater. är i praktiken en beslutsmyndighet av det slag som avses i direktivet. De uppgifter som en biståndsmyn- dighet skall utföra är också sådana som till viss del redan utförs av . Det faller sig därför naturligt att Brottsoffer- myndigheten utses till såväl bistånds- som beslutsmyndighet i direktivets mening. Regeringen har fattat beslut om detta. Vid samma tillfälle har beslutats att de handlingar som enligt direktivet sänds till i dess egenskap av besluts- och biståndsmyn- dighet skall vara avfattade på svenska eller engelska. Kommissionen har Prop. 2005/06:26 underrättats om samtliga beslut. Utseende av central kontaktpunkt Enligt direktivet skall medlemsstaterna utse en central kontaktpunkt som skall ha i uppgift att främja nära samarbete mellan de myndigheter i med- lemsstaterna som handlägger frågor om brottsskadeersättning samt att bistå med att söka lösningar på de problem som kan uppkomma vid till- lämpningen av direktivets bestämmelser. Det är också kontaktpunktens uppgift att bistå kommissionen vid utarbetandet av en handbok, som skall innehålla information om de olika medlemsstaternas ordningar för brotts- skadeersättning och hur man ansöker om sådan ersättning. Frågan om vilket organ som för del bör utses att vara central kontaktpunkt enligt direktivet övervägs i Justitiedeparte- mentet. Förordnande av som medlem av det europeiska rättsliga nätverket på privaträttens område Genom rådets beslut /470/EG av (EGT L 174, 27.6.2001, s. 25) inrättades ett europeiskt rättsligt nätverk på privaträt- tens område. Nätverket är sammansatt av bl.a. särskilt utsedda kontakt- punkter samt centralmyndigheter och andra myndigheter med ansvar för rättsligt samarbete på privaträttens område. Medlemmarna sammanträ- der regelbundet och har till uppgift att underlätta det rättsliga samarbetet på privaträttens område och att stegvis inrätta ett informationssystem för allmänheten. Informationen består av dels upplysningar på en gemensam webbsida, dels faktablad om medlemsstaternas regleringar på olika rätts- områden. För del är det cessrätt och domstolsfrågor som är utsedd att vara kontaktpunkt i nätver- ket. Centralmyndigheter som har inrättats i enlighet med åtaganden i olika internationella instrument är medlemmar i nätverket utan särskilt förord- nande. Vid sidan av centralmyndigheterna har medlemsstaterna möjlig- het att utse även andra myndigheter att vara medlemmar i nätverket. Det förutsätts att dessa ytterligare myndigheter har ansvar för rättsligt sam- arbete på privaträttens område och att deltagandet är till nytta för nätver- ket. handlägger ärenden om brottsskadeersättning och ansvarar för information till potentiella ersättningssökande. Myndig- heten kommer att vara bistånds- och beslutsmyndighet enligt brottsoffer- direktivet. Genom beslut av regeringen kommer därför utses att vara medlem av det privaträttsliga nätverket. Regeringens förslag: De nya bestämmelserna i brottsskadelagen skall träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte någon invändning. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 18.1 i direktivet skall medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som är erforderliga för att genomföra det absoluta flertalet av direktivets bestämmelser. Enda undantaget utgörs av skyldig- heten att inrätta en ordning för ersättning åt offer för uppsåtliga vålds- brott (artikel 12.2), där datum för efterlevnad är . Det har redan framgått att de nuvarande bestämmelserna i brottsskade- lagen bedöms fullt ut motsvara vad som krävs enligt artikel 12.2 i direk- tivet. I vissa andra avseenden krävs dock lagändringar. I enlighet med direktivets krav bör dessa träda i kraft . Av artikel 18.2 i direktivet framgår att medlemsstaterna får uppställa en övergångsbestämmelse av innebörd att de bestämmelser som genom- för direktivet endast skall gälla för sökande som har drabbats av brott efter . Det saknas skäl att för del uppställa en sådan övergångsbestämmelse. Regeringens bedömning: Förslagen kan väntas leda till vissa margi- nella kostnadsökningar för det allmänna. Dessa kostnadsökningar skall finansieras inom ramen för befintliga anslag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna instämmer i prome- bedömning eller lämnar den utan erinran. Skälen för regeringens bedömning: avgjorde i genomsnitt två ärenden som rörde utlän- ningar som utsatts för brott mot sin person i . Motsvarande upp- gift för personer med hemvist i som utsatts för brott mot sin per- son i utlandet uppgår till 65. I de angivna uppgifterna har inte personer från andra medlemsstater inom Europeiska unionen särredovisats i för- hållande till personer från andra stater. Som en jämförelse kan nämnas att avgjorde totalt 10 616 ärenden om brottsskadeersättning. Mot denna bakgrund görs i promemorian bedömningen att det finns anledning att anta att de nya bestämmelserna kommer att aktualiseras i ett relativt begränsat antal fall och att åtgärderna för att genomföra direk- tivet inte initialt förväntas leda till någon ökning i utbetald brottsskade- ersättning. Som skäl härför anförs att brottsskadelagens tillämpnings- område inte påverkas av direktivet. anses dock ärendemängden kunna växa till i takt med att potentiella sökande får information om rät- ten till brottsskadeersättning. Enligt promemorian torde emellertid antalet Prop. 2005/06:26 berörda ärenden komma att utgöra en mycket liten andel av den totala För det fall brottet har be- gåtts utomlands kommer vidare viss ersättning att kunna betalas av myn- digheter i andra medlemsstater. Enligt regeringen har det inte framkommit någon omständighet som motiverar en annan bedömning än den som görs i promemorian. Som anförs i promemorian kan det vidare hållas för visst att kostnader kommer att uppstå för översättning av sådana handlingar som enligt di- rektivet skall sändas till utländska myndigheter. Mot bakgrund av det relativt begränsade antal ärenden som det är fråga om kan denna mer- kostnad finansieras inom befintliga anslag. Det är emellertid av vikt att utvecklingen av översättningskostnaderna följs. Att Brottsoffermyndigheten förordnas att vara medlem i det Europeis- ka rättsliga nätverket på privaträttens område kan också medföra vissa kostnader för myndigheten. Varje deltagare i nätverket förutsätts stå sina egna kostnader, medan kommissionen bekostar sekretariatsfunktionen. Det kommer därför främst att bli fråga om kostnader för nedlagt arbete. Även dessa kostnader kan rymmas inom ramarna för nuvarande anslag. Förslaget till lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413) 1 § Bestämmelserna i 217 §§ i denna lag gäller ersättning av svenska statsmedel för skada till följd av brott (brottsskadeersättning). Bestämmelserna tillämpas om brottet har begåtts i . Vid personskada och sådan kränkning som avses i 2 § andra stycket är bestämmelserna dessutom tillämpliga om brottet har begåtts utomlands mot någon som hade hemvist i . Bestämmelserna tillämpas dock inte, om brottet och den skadelidande har så ringa anknytning till att det inte är rimligt att skadan ersätts av svenska statsmedel. I 18 och 19 §§ finns bestämmelser om sådan ersättning som på grund av föreskrift i annan medlemsstat i Europeiska unionen betalas av statsmedel för skada till följd av brott som begåtts i den staten (europeisk brottsskadeersättning). Paragrafen anger i första och andra styckena tillämpningsområdet för 2 17 §§ brottsskadelagen, vilka bestämmelser reglerar förutsättningarna för bestämmande och utbetalning av ersättning av svenska statsmedel för skada i anledning av brott (brottsskadeersättning). Dessa förutsättningar är oförändrade. Ett par redaktionella ändringar har gjorts i anledning av införandet i brottsskadelagen av regler om europeisk brottsskadeersätt- ning. Tredje stycket är nytt och anger att det i 18 och 19 §§ finns regler om europeisk brottsskadeersättning. Därmed avses sådan ersättning som på grund av bestämmelser i en annan medlemsstat i Europeiska unionen be- talas av statsmedel för skada till följd av brott som har begåtts i den sta- ten (jfr kommentaren till 18 §). Övervägandena finns i avsnitt 6.2. 6 § Vid bestämmande av brottsskadeersättning avräknas skadestånd som har betalts eller Prop. 2005/06:26 bör kunna bli betalt till den skadelidande på grund av skadan. Har betalning skett av sådan europeisk brottsskadeersättning som avses i 18 och 19 §§ eller av annan ersättning av utländska statsmedel för skada till följd av brott, avräknas också den. I paragrafen regleras den avräkning av annan ersättning som i vissa fall skall ske vid bestämmande av brottsskadeersättning. I andra stycket, som är nytt, framhålls närmast i förtydligande syfte att också sådan europeisk brottsskadeersättning som avses i 18 och 19 §§ och annan eventuellt ut- gående statlig, utländsk ersättning skall avräknas enligt förevarande para- graf. Till skillnad från vad som enligt första stycket är fallet beträffande skadestånd skall dock avräkning av dessa ersättningsslag endast ske om ersättning faktiskt har blivit betald till den skadelidande. Någon hänsyn till vad som kan komma att utbetalas skall alltså inte tas. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. 7 § Vid bestämmande av brottsskadeersättning med anledning av personskada avräknas, utöver vad som sägs i 6 §, annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan och som inte har avräknats redan med stöd av 5 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207). Avräkning sker dock inte i den mån ersättningen motsvarar ett sparande på den skadelidandes sida. Vid bestämmande av brottsskadeersättning med anledning av kränkning eller med anled- ning av sakskada eller ren förmögenhetsskada avräknas, utöver vad som sägs i 6 §, annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan. I paragrafen regleras avräkning av viss annan ersättning som den skade- lidande kan ha rätt till. Ett par redaktionella ändringar har gjorts i anled- ning av den ändring som gjorts i 6 §. 18 § Om en ansökan om brottsskadeersättning gäller en skada till följd av ett uppsåtligt våldsbrott som har begåtts i en annan medlemsstat i Europeiska unionen, skall ansökning- en anses även vara en begäran om europeisk brottsskadeersättning. Första stycket gäller inte, om det framgår för att europeisk brottsskadeersättning redan har betalts. Paragrafen är ny och utgör en central del av det svenska genomförandet av direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Av första stycket framgår att en ansökan om ersättning av svenska statsmedel för skada i anledning av brott (brottsskadeersättning) i vissa fall skall anses vara även en begäran om europeisk brottsskadeersättning. Så skall vara fallet om skadan lidits på grund av ett sådant brott som av- ses med direktivet dvs. ett uppsåtligt våldsbrott och detta brott har be- gåtts i en annan medlemsstat i Europeiska unionen. Med begreppet vålds- brott får för svenska förhållanden förstås bl.a. flertalet av de brott som regleras i kapitel om brott mot liv och hälsa (3 kap.), frihet och frid (4 kap.) samt sexualbrotten (6 kap.). Den närmare tolkningen av begreppet ankommer emellertid på rättstillämpningen. I sista hand är det som ställd inför ett enskilt fall avgör vilket innehåll begreppet skall ha. I andra stycket anges att första stycket inte skall gälla om det framgår att europeisk brottsskadeersättning redan har betalts till den skadelidande på grund av skadan. Så kan vara fallet om den skadelidande på egen hand Prop. 2005/06:26 har vänt sig direkt till den utländska myndigheten utan att först utnyttja sig av det bistånd som annars hade lämnat enligt 19 §. 19 § Sökandens begäran om europeisk brottsskadeersättning skall av Brottsoffermyndig- heten överlämnas till en behörig myndighet i den andra medlemsstaten. får besluta om brottsskadeersättning även om ett överlämnande har skett enligt första stycket. Om en myndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen beslutar om europeisk brottsskadeersättning efter det att har betalt brottsskadeersättning, inträder staten intill det av betalda beloppet i den skadelidandes anspråk på ersättning från den utländska myndigheten. Paragrafen är ny och föreskriver i första stycket att Brottsoffermyndighe- ten skall överlämna sökandens begäran om europeisk brottsskadeersätt- ning till en behörig myndighet i den andra medlemsstaten. Närmare före- skrifter om vad som åligger inför och i samband med ett sådant överlämnande ges i brottsskadeförordningen. I andra stycket erinras om att det förhållandet att Brottsoffermyndig- heten har överlämnat sökandens begäran om europeisk brottsskadeersätt- ning till den utländska myndigheten givetvis inte hindrar att Brottsoffer- myndigheten beslutar i anledning av sökandens ansökan om svensk brottsskadeersättning. Skälen härför har berörts i avsnitt 6.2. Innebörden av den beskrivna ordningen är att kommer att vara i tillfälle att med svenska statsmedel såväl förskottera som komplet- tera den utländska ersättningen. Om Brottsoffermyndigheten har lämnat en skadelidande ersättning av svenska statsmedel utan att avvakta att myndigheten i den medlemsstat där brottet begåtts först beslutar om ersättning, inträder svenska staten intill det belopp som har utgett i den skade- lidandes anspråk på ersättning från den utländska myndigheten. Detta framgår av tredje stycket. Härigenom kan uppnås att den som utsatts för brott utomlands inte på grund av utbetalning överkompenseras i förhållande till andra brottsoffer. Denna lag träder i kraft . Enligt bestämmelsen träder lagen i kraft . Rådets direktiv /80/EG RÅDETS DIREKTIV 2004/80/EG om ersättning till brottsoffer EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenska- pen, särskilt artikel 308 i detta, med beaktande av kommissionens förslag1, med beaktande av yttrande2, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ytt- rande3, och av följande skäl: (1)Ett av Europeiska gemenskapens mål är att, medlemsstaterna emel- lan, undanröja hinder för den fria rörligheten för personer och tjänster. (2)Domstolen fastslog i Cowan-målet4 att, när gemenskapslagstiftningen garanterar fysiska personer friheten att bege sig till en annan medlemsstat skall dessa personers integritet skyddas i ifrågavarande medlemsstat, på samma sätt som när det gäller landets egna medborgare och personer som är bosatta där, vilket är en naturlig följd av rätten till fri rörlighet. Åtgärder för att underlätta ersättning till brottsoffer bör utgöra ett led i förverkligandet av detta mål. (3)Vid sitt möte i begärde att miniminormer för skydd av brottsoffer utarbetas, särskilt för offrens tillgång till rättvisa och rätt till skadestånd, inbegripet juridiska kostnader. (4)i , som sammanträdde , begärde, i uttalandet om bekämpande av terrorism, att detta direktiv antas före . (5)Rådet antog rambeslut /220/RIF om brotts- offrets ställning i straffrättsliga förfaranden5. Rambeslutet, som grundas på avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen, gör det möjligt för brottsoffer att yrka ersättning från gärningsmannen under det straffrätts- liga förfarandet. 1EUT C 45 E, 25.2.2003, s. 69. 2Yttrandet avgivet (ännu ej offentliggjort i EUT). 3EUT C 95, 23.4.2004, s. 40. 4Mål 186/87, Rec. 1989, s. 195. 5 EGT L 82, 22.3.2001, s. 1. (6) Brottsoffer i Europeiska unionen bör ha rätt till rättvis och lämplig ersättning för de skador de har lidit, oavsett var i Europeiska gemen- skapen brottet begicks. (7)I direktivet fastställs ett samarbetssystem för att underlätta möjlig- heten att få ersättning till brottsoffer i gränsöverskridande fall, vilket bör fungera på grundval av medlemsstaternas ordningar för ersättning till offer för uppsåtliga våldsbrott som begås på deras respektive territorier. Därför bör en ersättningsordning finnas i alla medlemsstater. (8)Flertalet medlemsstater har redan fastställt sådana ersättningsord- ningar, några av dem för att uppfylla sina skyldigheter enligt Europeiska konventionen av om ersättning åt offer för vålds- brott.