prop · GT0350 · 2005-12-08 00:00:00 — produkter också när det gäller kommersiellt ointressanta läkemedel och produkter, till exempel nya antibiotika. För produktion och vidare ut- veckling av sådana är det enligt regeringens mening viktigt att hitta olika sätt att närma politiska beslutsfattare och övriga berörda aktörer i arbetet. Regeringen avser att genom samverkan både inom EU och internationellt aktivt undersöka möjligheterna för nya forsknings-, produktions- och handelsinitiativ samt nya former av finansiering och partnerskap mellan den privata och den offentliga sektorn för att möjliggöra utveckling av kommersiellt ointressanta läkemedel. tog tillsammans med initiativ till att skapa en internationell arbetsgrupp för globala nyttigheter (så kallade global public goods) där bland annat frågan om kommersiellt ointressanta läke- Arbetsgruppen för globala nyttigheter kommer att pre- sentera sina slutsatser . verka för att resultat och erfarenheter från arbetet i arbetsgruppen för globala gemensamma nyttigheter sprids i olika internationella samman- har tillsammans med de övriga nordiska länderna varit initia- tivtagare till och drivande i arbetet med den resolution om åtgärder för att förbättra arbetet mot antimikrobiell resistens som antogs av Världshälso- Det är viktigt att fortsätter att aktivt stötta WHO:s arbete med att genomföra resolutionen. För att nå fram- gång med det internationella arbetet mot antibiotikaresistens krävs ett ökat engagemang för att stötta och utveckla arbetet globalt och inte bara i länder i och västvärlden. bör aktivt bidra till detta arbete och verka för att nya allianser mellan länder och regioner kommer till Regeringens bedömning: () bör i sin roll som expertmyndighet inom smittskyddet särskilt stödja arbetet mot vårdrelaterade sjukdomar samt antibiotikaresistens och annan anti- mikrobiell resistens. förslag till handlingsplan: Överensstämmer huvud- sakligen med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som har kommenterat de organisatoriska aspekterna i förslaget till handlingsplan påpekar att arbetsfördelningen och ansvarsförhållandena mellan kommuner, lands- ting, staten och organisationer bör vara mycket klara om förslagen i handlingsplanen skall kunna genomföras. SMI menar att de som expert- myndighet bör leda arbetet mot antibiotikaresistens eftersom antibiotika- resistens är att betrakta som ett epidemiologiskt problem. Skälen för regeringens bedömning: Enligt smittskyddslagen (2004:168) ansvarar för samordning av smittskyddet på nationell nivå och skall ta de initiativ som krävs för att upprätthålla ett skall även följa och vidareutveckla SMI skall som expertmyndighet följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt och föreslå åtgärder för att landets smittskydd skall fungera effektivt. På grund av den roll som SMI har enligt smittskyddslagen avser regeringen att föra in i förordningen (1996:609) med instruktion för att SMI särskilt skall följa och analysera utveck- lingen i fråga om vårdrelaterade sjukdomar samt antibiotikaresistens och annan antimikrobiell resistens samt lämna och andra berörda information om utvecklingen och åtgärder som denna kan för- Dessa uppgifter förtydligar SMI:s roll som expertmyndighet i smitt- skyddsarbetet enligt smittskyddslagen. användning och minskad antibiotikaresistens (Strama) bör, under för- utsättning att beslutar i enlighet med vad regeringen före- slagit i budgetpropositionen för , fortsättningsvis finansieras via de medel som finns avsatta för folkhälsopolitiska åtgärder. förslag till handlingsplan: Överensstämmer huvud- sakligen med regeringens bedömning. Remissinstanserna: I många fall finns redan lokalt utarbetade pro- gram som är framtagna inom ramen för Strama, men då dessa inte är tydligt antagna i verksamheten brister följsamheten påpekar menar att ansvaret för att kräva och följa upp att dylika program är styrande för verksamheten vilar på Flera remissinstanser, bland andra , Västra och , framför att om Strama ges utökade ansvarsområden i enlighet med de förslag som fram- förs i handlingsplanen, till exempel rörande övervakning av vårdrela- terade infektioner eller underlag för rekommendationer för diagnostik, kommer Stramas roll mer att likna en myndighets och Stramas organisa- tionsformer bör då ses över. Skälen för regeringens bedömning: Ett nära samarbete mellan alla sektorer, såväl myndigheter som organisationer och företag är av stor vikt för att uppnå målen i strategin. Strama bildades som ett fri- villigt nationellt nätverk mellan alla de olika aktörer som arbetar med Syftet med Stramas arbete är att bevara möj- ligheten att effektivt använda antibiotika vid bakteriella infektioner. Strama har begränsat sin verksamhet till problemställningar utgående Strama består av lokala grupper på landstingsnivå samt en nationell samordningsgrupp. Främst arbetar Strama med infor- mations- och erfarenhetsåterföring genom aktiviteter på lokal och regio- De lokala grupperna leds av smittskyddsläkarna och består i övrigt av representanter från olika kliniska specialiteter (t.ex. allmän- medicin, infektion, barnsjukdomar, öron-näsa-halssjukdomar) samt från mikrobiologiska laboratorier, vårdhygien och apotek. finansierats inom ramen för den särskilda överenskommelsen mellan regeringen och om vissa ersättningar till hälso- och sjukvården, så kallade Dagmarmedel. De tecken som finns när det gäller ökad sprid- ning av resistenta bakterier medför att det finns behov av en fortsatt sam- verkan mellan myndigheter, landsting och kommuner inom ramen för Strama i syfte att öka kunskapen och medvetenheten om problemen med antibiotikaresistens och hur det kan förebyggas. I syfte att ge bättre förut- sättningar för att långsiktigt planera den verksamhet som bedrivs inom Strama anser regeringen att Strama fortsättningsvis bör finansieras via de medel som finns avsatta för folkhälsopolitiska åtgärder och att anslaget till Strama fortsättningsvis bör uppgå till . ning av detta föreslog regeringen i budgetpropositionen för en höjning av anslaget 14:7 Folkhälsopolitiska åtgärder med 10 miljoner För att ge Strama och regeringen tydliga förutsättningar för en god dialog behöver Stramas organisation ses över och regeringen avser att hantera frågan så att olika aktörers roller och ansvarsområden på ett bättre sätt klargörs. 13.3Strategigrupp för rationell antibiotikaanvändning och minskad antibiotikaresistens inom veterinärmedicin och livsmedel Regeringens bedömning: En strategigrupp för rationell antibiotika- användning och minskad antibiotikaresistens inom veterinärmedicin och livsmedel (Strama VL) bör tillskapas genom ett uppdrag till () att formalisera samarbetet med övriga myndigheter och organisationer samt med . Strama VL bör i strategiska frågor arbeta i nära samråd med Strama. förslag till handlingsplan: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Att bilda en veterinär motsvarighet till Strama välkomnas av flera instanser bland andra för miljö, areella näringar och samhällsbyggande (FORMAS), veterinär- vidare att Strama VL organisatoriskt bör kopplas till SVA. läns landsting påpekar att dagens Strama är uppbyggd till stor del på frivillig basis, men att eventuellt tillskapande av en veterinär motsvarig- het till Strama enligt de förslag som framförs i handlingsplanen kommer att få myndighetsfunktioner, till exempel rörande övervakning och diag- Därför tycker att Strama VL:s roll och organisering bör klargöras. Skälen för regeringens bedömning: Ett nära samarbete mellan alla sektorer, såväl myndigheter som organisationer och företag, är av stor vikt för att uppnå målen i strategin. En organisation, motsvarande Strama, för sektorövergripande samverkan på veterinär- och livsmedels- området, Strama VL, bör inrättas. De praktiska arbetsmetoderna för att motverka antibiotikaresistens inom human- respektive veterinärsidan skiljer sig markant åt och därför bör de två organisationerna arbeta i separata operativa spår, medan däremot Strama VL i strategiska frågor bör arbeta i nära samråd med Strama. Kansliet för Strama VL bör place- ras på SVA som bland annat har i uppdrag att fortlöpande följa resistens- utvecklingen avseende antibiotika inom olika former av djurhållning, samt att genom målinriktat forsknings- och utvecklingsarbete öka kom- petensen för att stärka myndighetsrollen. SVA har ett nära samarbete med övriga myndigheter och organisationer samt med . bör formaliseras genom inrättandet av Strama VL. Regeringens bedömning: Som ett led i arbetet med att uppnå målet för smittskyddet och inom ramen för sin samordnande roll i enlighet med smittskyddslagen (2004:168) bör samordna upp- följningen av Strategin för ett samordnat arbete mot antibiotikaresi- stens och vårdrelaterade sjukdomar. förslag till handlingsplan: Handlingsplanen skall kontinuerligt följas och uppdateras och skall en rapport läm- nas till regeringen. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser framför att ansvaret för att rapportering sker till regeringen tydligt bör anges och att ett effektivt uppföljningssystem bör tillskapas. Skälen för regeringens bedömning: I smittskyddslagen (2004:168) anges att målet för smittskyddet är att tillgodose befolkningens behov av skydd mot spridning av smittsamma sjukdomar. Vidare anges att lands- tingen har ansvar för att behövliga smittskyddsåtgärder som riktar sig till Smittskyddsläkaren skall ha det samlade ansvaret för smittskyddet inom det område där han eller hon verkar. skall ansvara för samordning av smittskyddet på nationell nivå och ta de initiativ som krävs för att upprätthålla ett effektivt smittskydd. skyddsinstitutet skall som expertmyndighet ha till uppgift att följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt och föreslå åtgärder för att landets smittskydd skall fungera effektivt. bör i enlighet med sitt ansvar att samordna smittskyd- det på nationell nivå ansvara för att erfarenheterna från arbetet med genomförandet av strategin för ett samordnat arbete mot antibiotikaresi- stens och vårdrelaterade sjukdomar följs upp. komma till regeringen med en delrapport och en större översyn Uppföljningen skall göras i samråd med övriga be- Att göra uppskattningar av samhällsekonomiska kostnader för en ökad förekomst av antibiotikaresistenta bakterier och vårdrelaterade sjuk- domar möter betydande svårigheter då det saknas en heltäckande bild av det epidemiologiska läget. Internationella erfarenheter låter sig inte så lätt översättas till svenska förhållanden då förutsättningarna för vård och omsorg skiljer sig betydligt mellan olika länder. Vid infektioner med meticillinresistenta gula stafylokocker (MRSA) ökar kostnaderna för antibiotikabehandling mycket kraftigt och vårdtiderna förlängs markant. En MRSA-situation i i paritet med den som råder i skulle kosta den svenska sjukvården lågt räknat och högt räknat . Även om siffrorna bör tolkas med försiktighet i ljuset av de skäl som anförs ovan så visar de på att en ökad förekomst av resistenta bakterier kan komma att medföra betydande kostnader. Förslagen rörande stärkta krav på god hygienisk standard och smitt- skyddsläkarens uppgifter och anmälningsförfarandet vid sjukdomar som är vårdrelaterade är att betrakta som förtydliganden av åligganden som redan finns för landsting och kommuner. Genom att huvudmännen på detta sätt ges en konkretisering av vad som behöver göras underlättas arbetet mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar och där- med bör förslagen innebära ett mer kostnadseffektivt arbetssätt. Förtyd- ligandena kan utgöra ett stöd i det fortsatta arbetet, men ålägger inte huvudmännen några nya ansvarsområden. Förutom frågan om ning och minskad antibiotikaresistens (Stramas) finansiering, som enligt regeringens förslag i budgetpropositionen för fortsättningsvis bör uppgå till , gör regeringen bedömningen att strategin för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar sammantaget innebär förtydliganden av redan gällande princi- per och att den inte medför några ökade utgifter. Arbetet mot antibiotika- resistens och vårdrelaterade sjukdomar är för stat, kommun och landsting ett gemensamt ansvar att komma till rätta med problemen på området och på så sätt undvika markant ökade samhällskostnader för läkemedel, för- längda vårdtider och sjukskrivningsperioder. 16.1Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.1.1, uppställs som krav på hälso- och sjukvården att den skall bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Vidare preciseras närmare vad detta innebär för vårdens innehåll samt vilka skyldigheter som åligger vårdgivarna. De tillägg som föreslås till paragrafens första stycke, första punkten förtydligar att vårdgivarna är skyldiga att tillgodose en god hygienisk standard i vården och behandlingen. Skyldigheten omfattar hela vård- kedjan och oavsett om vården ges i öppna eller slutna former. Vård- givarna är skyldiga att vidta samtliga de åtgärder som är nödvändiga för att uppfylla kravet på en god hygienisk standard. Utöver tillgång till vårdhygienisk kompetens krävs exempelvis att utrustning och lokaler som används i vården svarar mot behoven på en god vårdhygien samt att verksamheten är planerad och organiserad så att vårdrelaterade sjuk- domar i största möjliga utsträckning kan förebyggas eller begränsas. 16.2Förslaget till lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125) Se kommentaren till 2 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 16.3Förslaget till lag om ändring i smittskyddslagen (2004:168) Ändringen har kommenterats i avsnitt 8.1.2. En ny andra strecksats införs i bestämmelsen av vilken framgår att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela närmare föreskrifter om uppgifter som avses i 6 § 5. Av 6 § framgår vilka uppgifter en behand- lande läkare, läkare vid laboratorium som utför mikrobiologisk diagnos- tik och den som är ansvarig för sådant laboratorium samt läkare som utför obduktion skall anmäla till smittskyddsläkaren och . En sådan anmälan skall innehålla personuppgifter eller sam- ordningsnummer (punkt 1), den sannolika smittkällan (punkt 2), de san- nolika smittvägarna (punkt 3), de åtgärder som läkaren vidtagit för att hindra smittspridning (punkt 4) och andra uppgifter av betydelse för smittskyddet (punkt 5). Andra uppgifter som kan vara av betydelse för smittskyddet är till exempel förekomst i relation till viss vårdsituation (operation, blodtransfusion m.m.), speciell undergrupp av sjukdomen eller om personen är blodgivare. Smittskyddsläkaren har ansvar för att adekvata smittskyddsåtgärder vid- tas vid i princip varje utbrott av smittsamma sjukdomar i det område inom vilket han eller hon verkar. Genom ett tillägg i bestämmelsen framgår nu att i smittskyddsläkarens uppgifter ingår att följa att vårdgivare vidtar de åtgärder som krävs för att förebygga smittspridning. Övervägandena bakom ändringen har behand- lats i avsnitt 8.1.2. Smittskyddsläkaren kan få information om inträffade vårdrelaterade sjukdomar genom att behandlande läkare och viss annan hälso- och sjuk- vårdspersonal skall anmäla misstänkta eller konstaterade fall av allmän- farliga sjukdomar eller andra anmälningspliktiga sjukdomar till smitt- skyddsläkaren och (se 2 kap. 5 §). Vårdgivare i bestämmelsen har samma innebörd som i 1 kap. 3 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Med vårdgivare avses fysisk eller juridisk person som yrkesmässigt bedriver hälso- och sjukvård. Vårdgivaren kan vara såväl en statlig myndighet, ett landsting eller en kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, eller kommunen har ansvar för (offentlig verk- samhet) som en enskild som bedriver hälso- och sjukvård (privat vård- givare). Även verksamhet som omfattas av tandvårdslagen (1985:125) ingår i begreppet hälso- och sjukvård i denna lag. Då en vårdgivare inte vidtar tillräckliga åtgärder skall smittskydds- läkaren påtala för vårdgivaren vilka åtgärder som krävs. Skulle åtgärder ändå inte vidtas kan smittskyddsläkaren anmäla detta till tillsynsmyndig- heten. Enligt 9 kap. 1 § är det som har tillsyn över smitt- skyddet i landet. har möjlighet att utfärda ett före- läggande förenat med vite (se 9 kap. 1 § smittskyddslagen och 6 kap. 13 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- eller sjukvårdens område). En ny bestämmelse införs i smittskyddslagen. Bestämmelsen har be- handlats i avsnitt 8.1.2. Av denna framgår att smittskyddsläkaren skynd- samt skall underrätta vårdgivare om iakttagelser som är av betydelse för att förebygga smittspridning inom det verksamhetsområde som vård- givaren ansvarar för. Genom i första hand de anmälningar som skall göras till smittskyddsläkaren enligt 2 kap. 5 §, kan det ges indikationer på behovet av att uppmärksamma vissa förhållanden hos en specifik vårdgivare. Flera patienter som vårdats hos vårdgivaren kan exempelvis ha smittats av samma vårdrelaterade sjukdom. Det är då viktigt att smitt- skyddsläkaren skyndsamt underrättar vårdgivaren om situationen, så att vårdgivaren kan vidta åtgärder. Det är inte alltid så att den behandlande läkare som gör anmälan är anställd av vårdgivaren. Det är då viktigt att sekretesslagens (1980:100) bestämmelser beaktas. Vårdgivare i bestämmelsen har samma innebörd som i 1 kap. 3 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (se kommentaren till 6 kap. 2 §). 1 - 3 Humanmedicin Övervakning av antibiotikaresistens såväl lokalt som nationellt är nöd- vändig för att följa problemets omfattning och kontrollera effekten av vidtagna åtgärder. Det är särskilt angeläget att snabbt upptäcka bakterier med allvarlig2 antibiotikaresistens för att göra det möjligt att ingripa mot deras spridning, såväl inom sjukvårdsinrättningar som i samhället i övrigt. Kunskap om resistensläget är även en nödvändig grund för att fastställa riktlinjer om hur antibiotikaförskrivningen bör förändras. Över- vakningen av resistensläget bygger i första hand på undersökningar som rutinmässigt utförs på patientprover vid landets mikrobiologiska labora- torier men dessa måste kompletteras med riktade undersökningar med specifika frågeställningar. En fullgod resistensövervakning kan endast uppnås genom kontinuerlig utbildning och kvalitetsmätning samt natio- nella sammanställningar och analyser av lokala resistensdata. De långsiktiga trenderna avseende antibiotikaresistens skall kunna följas systematiskt. Målet bör uppnås . Förekomst av allvarlig antibiotikaresistens på vårdinrättningar och i samhället skall snabbt upptäckas. Målet bör uppnås . ansvarar för att utveckla ett nationellt program för registrering och bearbetning av kvantitativa mätvärden för antibiotika- resistens och för epidemiologisk typning av resistenta bakteriestammar. Landstingen ansvarar för att programmet kan förses med mätvärden av fullgod kvalitet. Konsekvent provtagning utförd i enlighet med programmet Multi- resistenta bakterier i svensk hälso- och sjukvård (se sid 46) genomförs på patienter och all personal som uppfyller fastställda riskkriterier. Vårdhygienisk expertis och lokala mikrobiologiska laboratorier har ett särskilt ansvar för genomförandet. följer upp tillämp- ningen . 2 Allvarlig antibiotikaresistens = resistens hos bakterier vars spridning skulle innebära en betydelsefull begränsning av behandlingsmöjligheterna eller som kräver förändringar i nu- varande behandlingsrutiner för vanliga bakterieinfektioner. I finns en förhållandevis god kunskap om försäljning och förbrukning av läkemedel genom den statistik som tillhandahåller genom avtal med staten. Kunskapen om läkares förskriv- ningsmönster är dock bristfällig liksom uppgifter om förskrivnings- orsaker för antibiotika. Flera undersökningar såväl i som utom- lands har visat att om sådana uppgifter görs tillgängliga för förskrivaren de kan vara ett effektivt sätt att öka följsamheten med gällande tera- piriktlinjer. Det är därför angeläget att system utvecklas för kontinuerlig uppföljning av antibiotikaförskrivning och förskrivningsorsaker. Ett nationellt system för att kontinuerligt kunna följa och analysera antibiotikaförskrivningen och dess orsaker såväl inom den slutna som den öppna vården skall ha utvecklats . Staten garanteras även fortsättningsvis kostnadsfri tillgång till för- säljnings- och receptstatistik. Berörda myndigheter och organisationer utarbetar ett system för kontinuerlig uppföljning av antibiotikaförskrivning och förskriv- ningsorsaker. Ett sådant system skall bland annat innebära möjligheter för den enskilda förskrivaren / kliniken att regelbundet erhålla uppgifter om sin egen förskrivning och förskrivningsorsaker för att kunna jämföra dessa med andra. I avvaktan på att ovanstående system har utvecklats genomför STRAMA3 . rikstäckande undersökningar avseende antibiotikaförskriv- ning och förskrivningsorsaker inom såväl öppen som sluten vård. tillsammans med sjukvårdshuvudmännen verkar inom ramen för programmet Verksamhets Uppföljning inom Hälso- och Sjukvården (VU 99) för att primärvården regelbundet ur journaldata- baser kan göra sammanställningar av diagnos och terapi vid infektions- sjukdomar. och utvecklar instrument för att analysera antibiotikaförskrivningen i relation till sjukligheten i infek- tioner i samhället. 3 STRAMA ; och minskad antibiotika- resistens bildades och har representanter från Svenska refe- rensgrupp för antibiotikafrågor, , , , Smitt- skyddsinstitutet, , Stiftelsen , för sterilisering och sjukhushygien, , , När Strama omnämns i denna handlingsplan avses detta nätverk för samverkan mellan berörda myndigheter och organisationer. Människor med god grundhälsa har bättre förutsättningar att motstå angrepp av smittämnen. Allmän hälsoinformation och förebyggande hälsovård är därför viktig. Den allmänna hygienen i samhället, inom livsmedelshanteringen, sjukvården och omsorgen är en viktig faktor för att minska spridningen av sjukdomar däribland de som orsakas av antibiotikaresistenta bakterier. Virusinfektioner t.ex. förkylning eller influensa sprids lätt i samhället och banar ofta väg för antibiotika- krävande bakterieinfektioner. I vissa miljöer underlättas smittspridning genom utbyte av mikroorganismer mellan individer. Exempel på sådana miljöer är förskolor, vårdinrättningar och vissa former av äldreboende som kännetecknas av att många människor finns tätt tillsammans inom- hus i en miljö med hög antibiotikaanvändning och med många individer med omoget eller nedsatt immunförsvar. Dessa miljöer är således hög- riskmiljöer för antibiotikaresistens och behandlas därför särskilt nedan. Införandet av vaccinationer har varit den mest effektiva medicinska åtgärden för att förhindra sjukdom. Genom att svåra infek- tionssjukdomar såsom stelkramp, difteri och polio försvunnit ur det all- männa medvetandet har motivationen hos föräldrar att låta barnen vacci- neras till viss del minskat. Tydlig information behövs därför om varför vaccinationsprogrammet för barn är grunden för god barn- hälsa. En fortsatt hög vaccinsäkerhet måste upprätthållas. Vaccination av äldre och av vissa riskgrupper t.ex. patienter med hjärt- och kärl- sjukdomar har också fått ökad betydelse för en minskad sjuklighet i vissa infektioner, varför informationsinsatser behövs för att öka omfattningen av dessa. Följsamheten med barnvaccinationsprogrammet bör framgent inte understiga . Vaccinationsgraden mot influensa och pneumokocker bör successivt öka och omfatta av individer och av övriga medicinska riskgrupper. utarbetar tillsammans med och en metodik för nationell och strukturerad upp- följning av barnvaccinationer. utarbetar informationsmaterial till föräldrar och all- mänhet samt en vaccinationshandbok för sjukvårdspersonal med information om vaccinerna i barnvaccinationsprogrammet. utarbetar tillsammans med smittskyddsläkarna metoder för att mäta följsamheten med vaccinationsprogrammen för influensa