prop · GS0385 · 2005-03-16 00:00:00 — Enligt konventionens artikel 6 skall det finnas en rätt till domstolsprövning i tvister om civila rättigheter och skyldigheter, under bl.a. den förutsättningen att det rör sig om en reell och seriös tvist. har påpekat om att den prövning som skiljenämnden eller domstolen har att göra i dessa fall kan vara av tämligen enkel beskaffenhet saknar då betydelse, så länge som tvisten kan betecknas som reell och seriös. Av praxis framgår att det inte krävs särskilt mycket för att detta krav skall anses vara uppfyllt (jfr , H., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2 uppl., 2002 s. 134). Mot denna bakgrund anser vi att övervägande skäl talar för att skilje- nämndens avgörande i en fråga om förhandstillträde skall meddelas i form av en särskild skiljedom. Vi föreslår att det tas in en uttrycklig bestämmelse om detta i den nya lagen. Beträffande talan mot en sådan skiljedom bör gälla samma regler som för talan mot den slutliga domen i en inlösentvist (se vidare avsnitt 16.3.10). Liksom bör, sedan rätten till förhandstillträde har inträtt, mino- ritetsaktieägarna vara skyldiga att överlämna sina aktiebrev till majori- tetsaktieägaren eller, när det är fråga om aktier i avstämningsbolag, låta majoritetsaktieägaren registreras som ägare till aktierna i avstämnings- registret. Som kommittén har uppmärksammat saknar den nuvarande lagen be- stämmelser om hur en minoritetsaktieägare, som i samband med för- handstillträde har överlämnat aktiebrev eller avregistrerats ur avstäm- ningsregistret, skall styrka sin rätt att uppbära lösenbeloppet. Frågan har inte heller behandlats i lagens förarbeten. anser vi att denna avsaknad av regler är otillfredsställande. Vi föreslår därför att det tas in regler om betalningslegitimation avseende lösenbeloppet i den nya lagen. När det gäller frågan om vilken innebörd dessa regler bör ha an- sluter vi oss till kommitténs bedömningar och föreslår följande. Majo- ritetsaktieägaren skall vara skyldig att säkerställa att minoritetsaktieägar- na kan styrka sin behörighet att uppbära de lösenbelopp som tillkommer dem. Detta skall ske genom att majoritetsaktieägaren antingen utfärdar bevis till minoritetsaktieägarna om deras rätt till blivande lösenbelopp (lösenbevis) eller för minoritetsaktieägares räkning registrerar en motsva- rande rätt på konto i avstämningsregister. Den som har ett sådant lösen- bevis eller som på en av den centrala värdepappersförvararen fastställd avstämningsdag är antecknad i avstämningsregistret skall vara behörig att uppbära lösenbeloppet (se vidare avsnitt 16.3.8). Vi återkommer i avsnitt 16.3.6 till frågan om minoritetsaktieägarnas rätt att i samband med förhandstillträde få ut en del av lösenbeloppet som tillkommer dem. 16.3.4 Återkallelse av talan Regeringens förslag: Om den som har begärt att frågan om inlösen prö- vas av skiljenämnd återkallar sin talan, är han eller hon ändå skyldig att fullfölja inlösenförfarandet om svaranden yrkar det. Detsamma skall gälla i de fall då majoritetsaktieägaren underrättar skiljenämnden eller domstolen om att han eller hon har överlåtit aktier i sådan omfattning att han eller hon inte längre har rätt till inlösen. I det senare fallet får dock yrkande om inlösen inte framställas beträffande aktier som ägdes direkt eller indirekt av majoritetsaktieägaren på påkallandedagen. Om majoritetsaktieägaren har ställt säkerhet enligt reglerna om för- handstillträde, skall han eller hon inte därefter kunna återkalla sin talan. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Kommitténs förslag innebär dock att minoritetsaktieägarna inte skall ha rätt att begära prövning om majoritetsaktieägaren återkallar talan innan svaromål har avgetts (SOU 2001:1 s. 137 och SOU 1997:22 s.271 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte haft några in- vändningar mot kommitténs förslag. det är onödigt att så lätt ge motparten en möjlighet att fortsätta inlösen- Prop. 2004/05:85 förfarandet i de fall då majoritetsaktieägaren har återkallat sin talan. Skälen för regeringens förslag: Den nuvarande aktiebolagslagen innehåller inte några bestämmelser om vad som gäller när en part, som har begärt tvångsinlösen återkallar sin talan. Inte heller lagen om skilje- förfarande innehåller några regler om vad som skall gälla om en part, som har begärt skiljedom, återtar sin begäran om skiljedom. Kommittén har uppfattat innebörden av gällande rätt så, att den part som har begärt skiljedom kan återkalla sin talan utan att motparten har rätt att begära att skiljedom ändå meddelas. Om ett moderbolag på grund av förhands- tillträde har blivit ägare till minoritetsaktierna, torde det dock enligt kommitténs bedömning inte längre kunna återkalla sin talan. Rättsläget avviker därmed från vad som gäller i vanliga dispositiva tvistemål enligt 13 kap. 5 § . Där föreskrivs att svaranden har rätt att påkalla prövning av saken om käranden har återkallat sin talan sedan svaranden ingått i svaromål. Kommittén har ansett att motsvarande bör gälla i tvister om tvångsinlösen. Enligt vår uppfattning kan svaranden i ett mål om tvångsinlösen oavsett om det är minoritets- eller majoritetsaktieägarna som är svarande ofta ha ett fullt berättigat intresse av att få inlösenfrågan prövad, även om den påkallande parten vill avbryta förfarandet. Att svaranden i denna situation skall vara hänvisad till att själv inleda ett inlösenförfarande framstår inte som någon tillfredsställande ordning. Vi anser därför att lagen bör ge svaranden en möjlighet att begära dom i de fall då den påkallande parten har återkallat sin talan. Det förhållandet att, såsom har framhållit, en majoritetsaktieägares återkallelse kan ha sin grund i oförmåga att fullfölja den ekonomiska förpliktelse som är förenad med inlösen föranleder inte någon annan bedömning. I de fall då majoritetsaktieägaren har begärt tvångsinlösen och sedan återkallat sin talan skall, enligt kommitténs förslag, den gode mannen och minoritetsaktieägarna kunna framtvinga en dom endast om åter- kallelsen har gjorts sedan svaromål avgavs. Om partsförhållandet är det omvända, har kommittén ansett att svarandens, dvs. majoritetsaktieäga- rens, rätt att begära dom bör gälla oberoende av om svaromål har avgetts eller inte. Vi anser att reglerna i detta avseende bör ha samma innebörd oavsett vem som har begärt skiljeförfarandet. I annat fall ges en majori- tetsaktieägare som har begärt ett sådant förfarande en möjlighet att, fram till dess att svaromål avges, spekulera i aktiernas värde, medan den mino- ritetsaktieägare som har inlett ett förfarande inte ges någon motsvarande möjlighet. Valet står då mellan att i båda fallen göra svarandens rätt att begära dom beroende av om svaromål har avgetts och att inte i någotdera fallet uppställa en sådan begränsning. Av dessa alternativ framstår det senare som lämpligast. En sådan ordning är bäst ägnad att förebygga den typ av spekulation som har berörts och den ligger också i linje med vad som normalt gäller i detta avseende i skiljeförfaranden (se 28 § lagen om skiljeförfarande). Vi föreslår alltså att svaranden oavsett vem som intar denna partsställning skall ha rätt att begära dom efter att den påkallande parten har återkallat sin talan även om svaromål inte har avgetts före återkallelsen. har föreslagit bör majoritetsaktieägarens skyldighet att fullfölja förfarandet gälla endast i förhållande till den som har framställt yrkande om det. En särskild fråga är vad som skall gälla om majoritetsaktieägarens aktieinnehav under förfarandets gång har kommit att understiga det innehav som krävs för lösningsrätt. Innebörden i gällande rätt anses vara att majoritetsaktieägaren förlorar sin lösningsrätt men inte kan stoppa en av minoritetsaktieägarna inledd inlösningsaktion genom att under för- farandet avhända sig aktier i bolaget (se prop. 1975:103 s. 531). Vi anser att detta är rimligt. Moderbolaget har som regel inte något berättigat intresse av att fullfölja ett inlösenförfarande när aktieinnehavet inte längre når upp till den nivå som krävs. Från minoritetsaktieägarens perspektiv skulle det emellertid, som vi har varit inne på (avsnitt 16.1.3), vara otillfredsställande om majoritetsaktieägaren skulle kunna undandra sig sin lösningsskyldighet genom att under förfarandets gång överlåta sitt aktieinnehav till ett närstående företag. En sådan möjlighet skulle strida mot de syften som ligger bakom reglerna om att minoritets- aktieägarna skall ha rätt att få sina aktier inlösta. Mot denna bakgrund anser vi, liksom kommittén, att minoritetsaktie- ägarnas rätt att yrka att inlösenförfarandet fullföljs bör omfatta även de fall då majoritetsaktieägaren begär att målet avskrivs under hänvisning till att han eller hon inte längre äger det antal aktier som krävs för inlösen. De skyddsintressen som en sådan regel syftar till att tillgodose kan dock bara anses föreligga i förhållande till de aktier som var mino- ritetsaktier när inlösentvisten inleddes. Att ge personer som har förvärvat aktier av majoritetsaktieägaren sedan tvisten hänsköts till skiljemän rätt att begära inlösen skulle strida mot bestämmelsernas syfte. Vi föreslår att reglerna utformas i enlighet med det. Som vi redan har varit inne på anses enligt gällande rätt ett moderbolag inte kunna återkalla sin talan, om det har blivit ägare till aktierna på grund av förhandstillträde. Denna ordning bör bestå och fortsättningsvis komma till uttryck i lagtexten. Bestämmelsen bör omfatta även det fallet då återkallelsen grundar sig på att majoritetsaktieägarens aktieinnehav har sjunkit under den för inlösen erforderliga nivån till följd av av- yttringar. Regeringens förslag: Om frågan om majoritetsaktieägarens rätt eller skyldighet till inlösen är tvistig, skall skiljenämnden på yrkande av part kunna avgöra frågan genom mellandom (särskild skiljedom). Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 2001:1 s. 137 och SOU 1997:22 s. 271). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot kommitténs förslag. Skälen för regeringens förslag: Frågan om lösenbeloppet behöver prövas endast i de fall då det föreligger en rätt respektive skyldighet till inlösen. Processekonomiska skäl talar därför för att inlösenfrågan skall kunna avgöras genom mellandom. En sådan möjlighet finns också enligt gällande rätt (se 14 kap. 33 § första stycket aktiebolagslagen). Det ansågs Prop. 2004/05:85 tidigare vara oklart huruvida skiljemännen får meddela en sådan dom utan samtycke av båda parter. Sedan den nya lagen om skiljeförfarande har trätt i kraft torde det emellertid stå klart att en särskild skiljedom kan meddelas i frågan även om ena parten motsätter sig det (jfr 29 § lagen om skiljeförfarande). Vi anser att detta är en lämplig ordning. I lagråds- remissen föreslogs, för tydlighetens skull, att en bestämmelse om detta skulle tas in i den nya aktiebolagslagen. Lagrådet har ansett att en sådan bestämmelse inte behövs. Vi vidhåller dock vårt förslag. Enligt vår me- ning kan bestämmelsen vara av pedagogiskt värde, särskilt om den parallella frågan om deldom såsom vi föreslår regleras i lagen (se avsnitt 16.3.6). 16.3.6 Deldom avseende medgivet belopp Regeringens förslag: Om förhandstillträde har ägt rum, skall skilje- nämnden i en deldom kunna förplikta majoritetsaktieägaren att betala förskott på lösenbeloppet till minoritetsaktieägarna. En sådan deldom skall avse det belopp som har medgetts i processen. Kommitténs bedömning: Kommittén har ansett att det inte bör in- föras regler om förskott på lösenbeloppet (SOU 1997:22 s. 270 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte haft några in- vändningar mot kommitténs bedömning. vid , och Aktie- sparares har ansett att det bör finnas en möjlighet för skilje- nämnden att i deldom besluta om förskott på lösenbeloppet. Skälen för regeringens förslag: Den nuvarande aktiebolagslagen innehåller inte några bestämmelser om att skiljenämnden får meddela dom avseende en del av ett mål, s.k. deldom. Kommittén har övervägt om det bör införas regler om att majoritetsaktieägaren i en deldom skall kunna förpliktas att utge belopp som han eller hon har erbjudit för de aktier som omfattas av inlösentvisten. Som skäl för att skiljenämnden skall kunna meddela en sådan deldom har angetts att parterna i en tvist om lösenbeloppet som regel torde vara ense om ett visst minsta lösen- belopp. Det borde då, har det sagts, vara möjligt för skiljenämnden att i en deldom besluta att majoritetsaktieägaren skall utge detta ostridiga belopp såsom ett förskott på det slutliga lösenbeloppet. Kommitténs slutsats är emellertid att sådana regler inte bör införas. Kommitténs argu- mentation kan sammanfattas enligt följande. Den rimliga utgångspunkten är att låta förskottet motsvara det lösenbelopp som majoritetsaktieägaren har erbjudit. En sådan regel skulle, för att tvister om återbetalning av för- skott skall kunna undvikas, förutsätta att det slutliga lösenbeloppet inte får bestämmas till ett lägre belopp än förskottet. Detta skulle dock kunna medföra att majoritetsaktieägaren kommer att erbjuda ett mycket lågt lösenbelopp och, om beslutet skall kunna överklagas särskilt, att tvisten om förskottet utvecklar sig till en process i processen. En sådan bestäm- melse skulle också kunna försvåra accepter av offentliga uppköpserbju- danden, eftersom aktieägarna då kan vara säkra på att inte få ett sämre utfall genom att vänta. vid , Svenska Revisor- Prop. 2004/05:85 samfundet SRS och har invänt mot kommitténs bedömning och argumenterat för en möjlighet till deldom. Enligt skulle risken för att majoritetsaktie- ägaren erbjuder ett för lågt belopp kunna minskas genom en regel om att dröjsmålsränta skall utgå på lösenbeloppet från exempelvis tidpunkten för ett eventuellt förhandstillträde. Revisorsamfundet har ansett att skilje- männen i deldom bör kunna besluta om att endast en del av det belopp som parterna är överens om skall betalas ut som förskott. Enligt vår uppfattning finns det starka skäl som talar för att skilje- nämnden skall kunna meddela deldom i tvister om lösenbeloppet. Det framstår som otillfredsställande att minoritetsaktieägaren, när parterna är överens om att ett åtminstone ett visst lösenbelopp skall utgå, inte skall kunna få tillgång till detta belopp förrän tvisten är slutligt avgjord. själv har noterat finns en möjlighet till förskott också i den snarlika situation som uppkommer i samband med förhandstillträde en- ligt expropriationslagen. Vi anser att skälen för att införa en möjlighet till deldom i inlösen- tvister är av sådan tyngd att de överväger de nackdelar som kommittén har pekat på. Vi bedömer dessutom att nackdelarna blir väsentligt mindre om reglerna om kompensationsränta ges den innebörd som vi har före- slagit i avsnitt 16.2.5. Det kan på goda grunder antas att majoritets- aktieägarens skyldighet att betala sådan ränta kommer att utgöra ett starkt incitament för denne att medge att betala ut rimliga förskottsbelopp. Vi anser därför att skiljenämnden genom deldom bör kunna förplikta majoritetsaktieägaren att utge förskott på lösenbeloppet till minoritets- aktieägarna. En förutsättning för detta bör emellertid vara att rätten till aktierna har övergått till majoritetsaktieägaren. Deldom bör därför, i lik- het med vad som gäller beträffande förskott på expropriationsersätttning (se 5 kap. 17 § tredje stycket expropriationslagen, 1972:719), kunna meddelas endast då förhandstillträde har ägt rum. För att undvika att möjligheten till förskott såsom kommittén har befarat leder till att majoritetsaktieägaren före inlösenprocessen erbjuder ett omotiverat lågt lösenbelopp, bör en sådan deldom avse i processen medgivet belopp (jfr 17 kap. 4 § och 29 § andra stycket lagen om skilje- förfarande). I lagrådsremissen föreslogs att det skulle tas in en särskild bestäm- melse i den nya lagen med den innebörd som har framgått ovan. Lag- rådet har ifrågasatt behovet av en sådan bestämmelse och menat att be- stämmelserna om deldom i lagen om skiljeförfarande bör kunna tilläm- pas även i inlösentvister. Enligt Lagrådet är avvikelserna mellan be- stämmelserna i den lagen och lagrådsremissens förslag utan praktisk betydelse. Vi delar inte den uppfattningen. Det behandlade kravet på att deldom får meddelas endast då förhandstillträde har ägt rum är enligt vår mening en betydelsefull och sakligt motiverad inskränkning i rätten att meddela deldom i förhållande till vad som gäller enligt lagen om skiljeförfarande. Vi vidhåller därför lagrådsremissens förslag om att den nya lagen skall innehålla en särskild bestämmelse om deldom. 16.3.7 Dom avseende lösenbeloppet Regeringens förslag: I mål om inlösen skall det vara möjligt att föra talan om fullgörelse avseende lösenbeloppet. Regeringens bedömning: Det bör inte införas några processuella be- stämmelser om vad en dom om lösenbeloppet skall innehålla. Kommitténs förslag: Enligt kommitténs förslag skall skiljenämnden i en dom avseende lösenbeloppet självmant ålägga den inlösenberättigade att betala fastställt belopp för inlösta aktier. Vidare innehåller kommit- téns förslag bestämmelser om den närmare utformningen av ett sådant domslut. Kommittén har inte föreslagit att det skall vara tillåtet att föra talan om fullgörelse avseende lösenbeloppet (SOU 2001:1 s. 137 och SOU 1997:22 s. 265 ff.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot kommitténs förslag. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Som har framgått kan skiljenämnden pröva dels frågor om huruvida det finns rätt eller skyldighet till inlösen, dels frågor om lösenbeloppets storlek. Det framgår inte av lagtext eller motiv om en dom i en tvist av det senare slaget skall utgöra en dom på fastställelse eller en dom på fullgörelse. Enligt kommittén har rättsläget i skiljemannapraxis i allmänhet uppfattats så, att skiljedomar i inlösentvister i huvudsaken endast kan gå ut på fast- ställelse, antingen av lösningsrätt eller av lösenbelopp. I vissa skiljedo- mar i tvister där endast moderbolaget har begärt inlösen har dock skilje- nämnden ibland ansett sig på yrkande av den gode mannen och mino- ritetsaktieägare kunna förplikta moderbolaget att utge fastställt inlösen- belopp. Kommittén har ansett att varken lagtextens avfattning eller förarbetena antyder att avgörandet avseende lösenbeloppet skall kunna ha något annat innehåll än att beloppet fastställs. Även inlösenreglernas systema- tik och allmänna skiljeprocessuella regler talar enligt kommittén för att skiljedomar avseende lösenbelopp enligt gällande rätt endast kan ha karaktär av fastställelsedomar. Kommittén har också pekat på att det av 13 kap. 1 § följer att en talan om fullgörelse som huvudregel förutsätter att svarandens förpliktelse är förfallen till presta- tion. Det lösenbelopp som majoritetsaktieägaren skall utge torde emeller- tid vara förfallet till betalning först när beloppet har fastställts genom en skiljedom som har vunnit laga kraft. Vi delar kommitténs bedömning av rättsläget och anser i likhet med kommittén att detta rättsläge inte är tillfredsställande. En skiljedom som går ut på enbart fastställelse är inte verkställbar. Om majoritetsaktieäga- ren vilket har förekommit vägrar att betala ut fastställda lösenbelopp, är minoritetsaktieägarna tvungna att vid allmän domstol väcka en sär- skild fullgörelsetalan. Den nuvarande ordningen riskerar således att leda till ytterligare kostnader och en onödig omgång för minoritetsaktie- ägarna. Enligt kommittén bör en dom avseende lösenbeloppet även fortsätt- ningsvis ha karaktären av fastställelsedom. För att komma till rätta med de ovan beskrivna olägenheterna har emellertid kommittén föreslagit att skiljenämnden i domslutet inte bara skall fastställa lösenbeloppet utan också förplikta majoritetsaktieägaren att till minoritetsaktieägarna betala det fastställda beloppet och ränta. Denna skyldighet skall åvila skilje- nämnden även utan yrkande av part och gälla oavsett vem av parterna som har begärt inlösen. På så sätt kommer skiljedomen att utgöra en exekutionstitel och kunna verkställas enligt utsökningsbalken. Mot kommitténs förslag kan invändas att det innebär ett avsteg från den processrättsliga principen att domslutet i ett dispositivt tvistemål eller en skiljetvist inte får gå utöver de yrkanden som har framställts i målet. Förslaget är också mindre väl förenligt med vårt i avsnitt 16.3.6 framförda förslag att tillåta deldomar i form av fullgörelsedomar. Om den slutliga domen, vilket kommittén alltså föreslår, i grunden skall ut- göra en fastställelsedom, kan det tyckas ologiskt att en part i samma mål skall kunna få en deldom om fullgörelse. Vi anser mot denna bakgrund att de problem som finns med den nuvar- ande regleringen bör lösas på ett något annorlunda sätt. Enligt vår upp- fattning är den mest ändamålsenliga lösningen att i lag införa en bestäm- melse om att en fullgörelsetalan avseende lösenbeloppet får tas upp till prövning. Därmed öppnas en möjlighet för minoritetsaktieägarna att få en verkställbar dom inom ramen för en processuell ordning som bygger på den befintliga systematiken och på etablerade processuella principer. Det förhållandet att den förpliktelse som avses med domen inte är förfallen till betalning förrän domen om lösenbeloppet har vunnit laga kraft utgör enligt vår uppfattning inte något hinder mot en sådan ordning som vi föreslår här (jfr i Tvångsinlösen av minoritetsaktier kommer den nya aktiebolagslagen att lösa problemen?, 2003, s. 34 f.). Enligt vår bedömning finns det inte heller några andra hinder mot att tillåta fullgörelsetalan på detta område. Det är givetvis viktigt att en fullgörelsedom uppfyller högt ställda krav på klarhet och fullständighet. Det måste stå helt klart vem eller vilka som skall fullgöra den prestation som avses i domen och vem eller vilka som är rätt mottagare av prestationen. Det kan därför förefalla ändamålsenligt att, såsom kommittén har föreslagit, införa särskilda processuella bestäm- melser om domslutets innehåll. Från processrättsliga principiella ut- gångspunkter framstår det emellertid som mindre lämpligt. Vi har föreslagit att det skall vara tillåtet att i mål om inlösen föra talan om fullgörelse avseende lösenbeloppet. Ramen för skiljenämndens prövning av en sådan talan utgörs av de yrkanden som framställs i målet och möjligheten att vinna bifall till ett yrkande beror på bl.a. om detta har stöd i materiell rätt. Mot denna bakgrund anser vi att lagen inte bör inne- hålla sådana processuella bestämmelser om domslutets innehåll som kommittén har föreslagit. I stället bör det införas materiella bestämmelser om vem som skall antas vara berättigad att uppbära det fastställda lösen- beloppet. Lagrådet har framfört synpunkter när det gäller vilken närmare innebörd och utformning dessa bestämmelser bör ges. Vi återkommer till de synpunkterna i författningskommentaren. 16.3.8 Nedsättning av lösenbelopp Regeringens förslag: Om något aktiebrev eller lösenbevis inte har över- lämnats till majoritetsaktieägaren inom en månad från den dag domen vann laga kraft, skall majoritetsaktieägaren sätta ned lösenbeloppet hos Prop. 2004/05:85 . För avstämningsbolag skall detsamma gälla om en aktie- ägare är okänd. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 2001:1 s. 136 och 1997:22 s. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot kommitténs förslag. Skälen för regeringens förslag: Om en aktieägare som är berättigad till ett fastställt lösenbelopp inte hör av sig för att få lösen- beloppet mot att han eller hon överlämnar aktiebrev, är majoritetsaktie- ägaren skyldig att sätta ned lösenbeloppet hos (se 14 kap. 34 § aktiebolagslagen). Kommittén har ansett att detta bör gälla även fortsättningsvis och att motsvarande bör gälla i de fall då innehavare av utställda lösenbevis inte vänder sig till majoritetsaktieägaren för att få Vi är av samma uppfattning. När det gäller avstämningsbolag uppkommer normalt inte några