prop · GT0365 · 2005-12-22 00:00:00 — I rättsfallet RÅ79 1:39 har en skattskyldig som sålt sitt fordon betalningsmånadens första dag ansetts som ägare till fordonet vid betalningsmånadens ingång. 3 § Fordonsskatten för ett skatteår eller en skatteperiod skall betalas under månaden före ingången av skatteåret eller skatteperioden (betalningsmånaden). Om fordonet har blivit skattepliktigt efter ingången av den månad som avses i första stycket, skall fordonsskatten betalas senast efter det att skatte- plikten började gälla. Om fordonsskatt i det fall som avses i andra stycket skall betalas för högst en kalendermånad under skatteåret eller skatteperioden, skall fordonsskatt för närmast följande skatteår eller skatteperiod betalas . Även denna bestämmelse är oförändrad i förhållande till fordonsskatte- lagen. Första stycket avser den ordinarie betalningen, dvs. när ett fordon är skattepliktigt vid betalningsmånadens ingång. Om ett fordon blir skattepliktigt under en betalningsmånad skall enligt andra stycket skatten betalas senast efter det att skatteplikten inträdde. Om denna skattebetalning avser högst en kalendermånad skall fordons- skatt för närmast följande skatteår eller skatteperiod, enligt tredje stycket, betalas . 4 § Om skatten enligt 2 kap. 14 § skall tas ut med ett högre belopp än tidigare, skall skatten betalas 1.vid ändring av fordonets beskaffenhet, senast efter utgången av den kalendermånad under vilken registreringsbesiktningen skedde eller senast skulle ha skett, och 2.vid ändring av fordonets användning, senast efter den dag då ändringen skedde. Bestämmelsen anger när fordonsskatten skall betalas i de fall som skatten enligt 2 kap. 14 § skall tas ut med ett högre belopp på grund av att fordo- nets beskaffenhet eller användning har ändrats. 5 § Tillkommande fordonsskatt enligt 13 § skall betalas senast efter det att skatteändringen har trätt i kraft. Om en traktor eller tung terrängvagn som hör till skatteklass II tillfälligt skall användas på sådant sätt som avses i 2 kap. 16 § 1 eller 16 § 3, skall fordons- skatten enligt 2 kap. 18 § betalas efter det att användningen anmäldes. Om tillkommande skatt, på grund av en skattehöjning, inte kan debiteras i samband med den ordinarie debiteringen framgår av första stycket att en särskild debitering får göras. Skatten skall i sådana fall betalas inom tret- efter tidpunkten för skattehöjningens ikraftträdande. Av andra stycket framgår att fordonsskatt, när en skattebefriad traktor Prop. 2005/06:65 eller tung terrängvagn tillfälligt används för beskattade ändamål, skall betalas efter det att användningen anmäldes. 6 § Saluvagnsskatt skall betalas senast efter det att saluvagnslicens har meddelats. Om skattskyldighet gäller vid ingången av december månad, skall skatten betalas före ingången av det skatteår som skatten avser. Dessa bestämmelser återfinns i 2 och 3 §§ förordningen (1976:767) om uppbörd av saluvagnsskatt, m.m. För att undvika att dela upp bestäm- melserna om betalningstid över flera författningar placeras de nu i stället i lagen i direkt anslutning till motsvarande bestämmelser på fordons- skatteområdet. Gemensam bestämmelse om betalningstider 7 § Vägtrafikskatt som har fastställts genom beslut om omprövning enligt 4 kap. skall betalas från beslutsdagen. Bestämmelsen avser såväl fordonsskatt som saluvagnsskatt och tar sikte på de fall när skatt har fastställts genom omprövning. Bestämmelsen motsvarar 16 kap. 6 § andra stycket skattebetalningslagen. Anstånd med betalning av skatt Anstånd vid omprövning eller överklagande 8 § får bevilja anstånd med betalning av vägtrafikskatt om 1.den skattskyldige har begärt omprövning av eller har överklagat ett beskattningsbeslut och det är tveksamt om betalningsskyldighet kommer att gälla, eller 2.det i andra fall kan antas att den skattskyldige kommer att bli helt eller del- vis befriad från skatten. Bestämmelserna i 19 kap. 6 § första och tredje styckena skattebetalnings- lagen (1997:483) om kostnadsränta vid anstånd skall då tillämpas. Anståndstiden får bestämmas till längst efter den dag då beslut fattades med anledning av begäran om befrielse eller omprövning eller med anledning av överklagandet. Bestämmelsen har moderniserats efter förebild från 17 kap. 2 § skatte- betalningslagen. Paragrafens tidigare utformning baserades på motsva- rande regler i den numera upphävda lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. I första stycket anges de förutsättningar som skall gälla för att anstånd skall kunna beviljas. Andra stycket har förtydligats såtillvida att ordet kostnadsränta lagts till för att göra hänvisningen till skattebetalningslagen klarare. Av tredje stycket framgår att anståndstiden får bestämmas till längst efter den dag då beslut fattades med anledning av begäran om befrielse eller omprövning eller med anledning av överklagandet. Tiden överensstämmer med vad som gäller enligt skattebetalningslagen. Anstånd i övriga fall 9 § Om det finns synnerliga skäl, skall bevilja anstånd med att betala vägtrafikskatt även i andra fall eller på annat sätt än som avses i 8 §. Paragrafen är avsedd att täcka de undantagssituationer som enligt gäl- lande reglering uttryckligen anges i fordonsskattelagen. anges såle- des i 59 § att anstånd kan medges om den skattskyldiges skattebetal- ningsförmåga är nedsatt på grund av sjukdom eller någon annan omstän- dighet som han inte kunnat råda över och det föreligger syn- nerligen ömmande omständigheter. Bestämmelsen har omformulerats efter förebild från 17 kap. 7 § skattebetalningslagen. Beträffande bestäm- melsens tillämpning anförde departementschefen i förarbetena till for- donsskattelagen att bestämmelsen borde tillämpas restriktivt och att anstånd inte borde komma i fråga annat än i enstaka mycket speciella fall (prop. 1987/89:159 s. 42). Genom rekvisitet synnerliga skäl tydliggörs paragrafens begränsade tillämpningsområde. Såsom nämnts i kommenta- ren till den föregående bestämmelsen har anståndsbestämmelserna i for- donsskattelagen sin grund i motsvarande reglering i lagen om punkt- skatter och prisregleringsavgifter. Som en del av bestämmelsen gäller att anstånd endast kan sökas för skatt som ännu inte hade förfallit till betalning. Genom paragrafens nu föreslagna lydelse bortfaller det kravet. Motsvarande skedde beträffande punktskatterna i samband med att dessa skatter insorterades under skattebetalningslagens regler. I praktiken inne- bär denna ändring för vidkommande att i vissa fall ett beslut om anstånd måste meddelas i stället för ett beslut om avvisning. Gemensamma bestämmelser om anstånd 10 § En ansökan om anstånd med att betala vägtrafikskatt skall ges in till . Av bestämmelsen framgår till vilken instans den skattskyldige skall vända sig med en ansökan om anstånd. 11 § Om de förhållanden som ligger till grund för anstånd har förändrats väsentligt sedan anstånd beviljats eller om det finns andra särskilda skäl, får beslutet om anstånd omprövas. I paragrafen återfinns bestämmelser som ger möjlighet att ompröva ett anståndsbeslut om de förhållanden som ligger till grund för anstånd har förändrats väsentligt sedan anstånd beviljats eller om det finns andra särskilda skäl. Motsvarande bestämmelse finns i fordonsskat- telagen. Bestämmelsen är utformad i enlighet med vad Lagrådet har för- ordat. Återbetalning samt betalning av tillkommande skatt i vissa fall 12 § Om skatteplikten för fordonsskatt för ett fordon upphör under tid för vilken skatt har betalats, skall den överskjutande skatten återbetalas till den som var skattskyldig när skatteplikten upphörde. Om skatten i det fall som avses i 2 kap. 14 § sänks, skall den överskjutande skatten återbetalas till den som var skattskyldig när registreringsbesiktning med anledning av ändringen skedde eller, om sänkningen beror av ändrad Prop. 2005/06:65 användning, när användningen ändrades. Om skatteplikt för saluvagnsskatt upphör under tid för vilken skatt har betalats, skall överskjutande belopp efter ansökan återbetalas till den skattskyldige sedan utlämnad saluvagnsskylt har återställts. I paragrafen har i första och tredje styckena samlats bestämmelser om återbetalning av fordonsskatt respektive saluvagnsskatt för de fall då skatteplikten för dessa skatteslag upphör. I andra stycket regleras de fall av återbetalning av fordonsskatt som föranleds av att ett fordons beskaf- fenhet eller användningssätt ändras. I enlighet med vad Lagrådet förordat har paragrafen utformas som ett åliggande att i de angivna fallen återbe- tala den överskjutande skatten. 13 § Om fordonsskatten för ett fordon på grund av ändring i denna lag skall tas ut med ett annat belopp än tidigare och fordonsskatt har beslutats för tiden efter ikraftträdandet enligt äldre bestämmelser, skall tillkommande skattebelopp betalas för tiden från och med dagen för ändringen till utgången av skatteåret eller, om fordonsskatt har beslutats för en skatteperiod, till utgången av skatte- skall överskjutande skattebelopp som har betalats Den som är skattskyldig vid ikraftträdandet av lagändringen skall betala till- kommande skattebelopp och är berättigad till återbetalning av överskjutande Syftet med bestämmelsen är att minska behovet av övergångsbestämmel- ser i de fall fordonsskattesatserna ändras (se prop. 1987/88:159 s. 49). Således reglerar första stycket hur skatten skall betalas i sådana fall. kommande skatt skall enligt 5 kap. 5 § betalas senast efter det att skatteändringen trätt i kraft. Av andra stycket framgår vem som skall betala, eller återfå den skatt som beräknats med stöd av första stycket. 14 § Om skatt som enligt 12 och 13 §§ skall återbetalas inte har betalats skall den utestående skatten sättas ned. Fordonsskatt enligt beslut som anges i 13 § behöver inte betalas om den Återbetalning skall inte göras av belopp som I första stycket regleras situationen att den skatt som skall återbetalas enligt 12 och 13 §§ inte har betalats. Den utestående skatten skall då sät- Bestämmelsen motsvarar 66 § fordonsskattelagen. ändring i sak är inte avsedd. Syftet med regleringen i andra stycket är att minska antalet debite- ringar och återbetalningar av små belopp som kan uppkomma genom tillämpning av 5 kap. 13 §. Motsvarande bestämmelse finns i 19 § for- Beloppet har höjts till vad beträffar skyldig- heten att betala in tillkommande skatt. Gränsen för återbetalning skall dock ligga fast vid vilket, såsom Lagrådet påpekat, står i överensstämmelse med motsvarande reglering i skattebetalningslagen (18 kap. 7 § första stycket 1). 15 § Om en lastbil eller en släpvagn har transporterats på järnväg inom skall , om förutsättningarna i andra stycket är uppfyllda, efter ansö- kan besluta att hela eller halva den fordonsskatt som har betalats för fordonet för det skatteår då transporten har ägt rum skall återbetalas. 1. helt, om fordonet har transporterats på järnväg sammanlagt Prop. 2005/06:65 under skatteåret, och 2. med hälften, om fordonet har transporterats på järnväg under men mindre än . Bestämmelsen behandlar kombinerade transporter (kombitrafik) och är, liksom den följande bestämmelsen oförändrad i sak. Ett flertal redaktio- nella ändringar har dock gjorts. Med kombitrafik avses normalt att lastbil eller släpvagn transporteras på järnväg. I direktiv /106/EEG2 om gemensamma regler för vissa former av kombinerad transport av gods mellan medlemsstaterna (kombitrafikdirektivet) finns bestämmelser som avser att underlätta sådana kombinerade transporter. Enligt direktivets artikel 6 skall medlemsstaterna återbetala eller sätta ned fordonsskatten när lastbilar, dragbilar, släpvagnar eller påhängsvagnar transporteras på järnväg i kombitransport. Den vanligaste typen av fordon som transpor- teras på järnväg är påhängsvagnar. I är påhängsvagnar skattefria, eftersom fordonsskatten ligger på dragbilen. har implementerat direktivets tvingande bestämmelser genom en regel i 70 a § fordonsskat- telagen som medger återbetalning för dessa fall. Bestämmelsen har delats upp på denna och nästföljande paragraf. 16 § Berättigad till återbetalning enligt 15 § är den som är skattskyldig för fordonet vid utgången av skatteåret eller, om skatteplikten för fordonet har upp- hört av någon annan anledning än avställning, den som då var skattskyldig för fordonet. Ansökan om återbetalning prövas endast om den har kommit in till Skatte- verket efter skatteårets utgång. För beslut tillämpas 4 kap. 2 §. Bestämmelsen anknyter till 5 kap. 15 § och reglerar bl.a. vem som är berättigad till återbetalning, se kommentar ovan. 17 § En avgift (dröjsmålsavgift) skall tas ut för varje fordon där vägtrafikskatt inte betalas inom den tid och i den ordning som har bestämts enligt denna lag. Om anstånd med betalning av skatten har beviljats enligt 8 eller 9 §, skall dröjsmålsavgift tas ut endast på det skattebelopp som inte har betalats senast vid anståndstidens slut. I övrigt gäller bestämmelserna i lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. De nuvarande reglerna om dröjsmålsavgift återfinns i 6163 §§ fordons- skattelagen. Dessa bestämmelser kortas emellertid nu ned och samlas i en paragraf, mot tidigare tre. Med begreppet varje fordon framgår att dröjs- målsavgift skall betalas för varje separat fordon om en skattskyldig inne- har flera fordon. Bestämmelsen i 63 § fordonsskattelagen om befrielse från skyldigheten att betala dröjsmålsavgift slopas, eftersom den är över- flödig, och då detta framgår redan av 6 § lagen (1997:484) om dröjsmåls- avgift till vilken tredje stycket hänvisar. Att bestämmelserna om skatte- beslut enligt lagen även gäller beslut om sådan befrielse framgår av 1 kap. 7 §. Beträffande den närmare tillämpningen av reglerna om dröjs- 2 Rådets direktiv /106/EEG av om gemensamma regler för vissa former av kombinerad tranport av gods mellan medlemsstaterna (EGT L 368, 17.12.1992, s. 38, Celex 31992L0106). målsavgift kan hänvisas till rekommendationer m.m. om dröjsmålsavgift på fordonsskatt m.m. (RSV SV 1996:1). Effekter av att skatt inte har betalats Förbud att använda fordon på grund av att skatt inte har betalats 1 § Ett skattepliktigt fordon får inte användas, om fordonsskatten inte har beta- lats inom den tid som har bestämts enligt denna lag. Användningsförbudet gäller till dess skatten har betalats. Fordonet får dock användas, om det är fråga om 1.skatt som avser tid före det närmast föregående skatteåret, 2.skatt som en tidigare ägare av fordonet är skyldig att betala och som har fastställts genom beslut om efterbeskattning enligt 4 kap. 6 § eller avser ytterli- gare skatt som har beslutats efter ägarbytet, eller 3.skatt för vilken anstånd med betalningen gäller. Om det finns särskilda skäl, skall medge att ett visst fordon får användas trots bestämmelserna i första stycket. Bestämmelsen är oförändrad i sak i likhet med övriga bestämmelser i 6 kap. Genomgående gäller emellertid att de tidigare använda uttrycken brukar och brukandeförbud ersatts med uttrycken använder och användningsförbud. En andra mening har i förtydligande syfte lagts till i första stycket. I andra stycket redovisas de undantagssituationer då ett fordon får användas trots att fordonsskatt inte har betalats. Andra stycket punkterna 1 och 2 infördes genom vägtrafikskatteförordningen (1973:601) och var ett resultat av en allmän bedömning av hur omfattande användnings- förbudet borde vara (se SOU 1972:42 s. 219). Följande exempel illustrerar tillämpningen av punkten 2 och återfinns i (nu ) Handledning för fordonsskatt 1998. A säljer en bil till B . beslutar att A skall betala ytterligare fordonsskatt för bilen. Sista betalningsdag för skatten bestäms till . Även om A inte betalar skatten får B använda bilen, eftersom beslut meddelades efter ägarbytet. Andra stycket punkten 3 motiveras av anståndsreglerna i 5 kap. 811. Användningsförbud inträder om ett medgivet anstånd löper ut utan att skatten har betalats (se prop. 1987/88:159 s. 57). I tredje stycket finns en dispensmöjlighet från reglerna om använd- ningsförbud. Således kan medge att ett visst fordon får användas även om förutsättningar för användningsförbud föreligger. Som förutsättning härför gäller att särskilda skäl skall anses föreligga. I förar- betena till fordonsskattelagen uttalades beträffande denna bestämmelse att den dittillsvarande restriktiva tillämpningen borde bestå (se prop. 1987/88:159 s. 57). Mot bakgrund av syftet med reglerna om använd- ningsförbud saknas anledning att frångå dessa uttalanden. Vad gäller frå- gan om när särskilda skäl skall anses föreligga redovisar i verkets Handledning för fordonsskatt 1998 ett antal situationer där sådana särskilda skäl kan anses föreligga (s. 85). 2 § Om ett fordon har sålts vid en exekutiv försäljning eller av ett konkursbo, får det användas av den nya ägaren även om fordonsskatt, som en tidigare ägare är skattskyldig för, inte har betalats. Detsamma gäller för fordon som tillhör ett konkursbo i fråga om skatt som konkursgäldenären eller en tidigare ägare är Prop. 2005/06:65 skattskyldig för. Fordon som sålts vid exekutiv försäljning får användas av den nye äga- ren, trots att fordonsskatt som tidigare ägare är skattskyldig för, inte har betalats. Undantaget gäller även om bilen säljs vidare av den som förvär- vat den vid den exekutiva försäljningen. Motsvarande ordning skall gälla även för fordon som tillhör ett konkursbo. Användning av fordon trots att skatt inte har betalats 3 § Om ett fordon används i strid mot 1 § och har gått från den dag, då den skatt som har föranlett användningsförbudet senast skulle ha betalats, skall polisen ta hand om fordonets registreringsskyltar. Polisen skall ta hand om registreringsskyltarna även på ett avställt fordon, om förutsättningarna för en sådan åtgärd skulle ha förelegat enligt första stycket, om fordonet hade varit skattepliktigt. Den polis som har tagit hand om fordonets registreringsskyltar får medge att fordonet förs till närmaste lämpliga avlastningsplats eller uppställningsplats. Syftet med bestämmelsen är att träffa de fall där användningsförbudet kan antas ha överträtts avsiktligt. Därvid bör den skattskyldige inom den tidsram som anges i första stycket ha hunnit få såväl ett inbetalningskort avseende fordonsskatten som en påminnelse om att betala. Han eller hon torde därför inte vara ovetande om att fordonet inte får användas. Genom andra stycket görs bestämmelsen tillämplig även för avställda fordon. Beträffande dessa fordon kan nämnas att den tvåmånadersfrist som anges i första stycket löper oavbrutet även om fordonet ställs av. Flyttning av fordonet enligt tredje stycket bör enligt förarbetena till bestämmelsen bl.a. medges om fordonet annars skulle utgöra en trafikfara (se prop. 1981/82:225 s. 56). Fordonet bör också få flyttas om det är lastat med gods som skulle kunna innebära problem om färden avbröts direkt, t.ex. levande djur och kylvaror. 4 § En fordonsägare som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder fordonet eller låter det användas i strid mot 1 § sedan fordonets registreringsskyltar har tagits om hand enligt 3 §, döms till böter eller fängelse . Första stycket gäller även när ett avställt fordon används, om fordonets registreringsskyltar har tagits om hand enligt 3 §, och användningsförbud skulle ha gällt för fordonet enligt 1 §, om fordonet hade varit skattepliktigt. En fordonsägare som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder fordonet eller låter det användas på något annat sätt i strid mot 1 § döms till penningböter. Bestämmelsen motsvarar 79 § fordonsskattelagen och är oförändrad i sak. I första stycket ges straffbestämmelser för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder, eller låter använda, ett fordon som blivit avskyltat på den grunden att det använts i strid mot ett användningsför- bud. Liksom föregående bestämmelse skall även denna bestämmelse tillämpas på avställda fordon. Detta framgår av andra stycket. I tredje stycket ges en straffbestämmelse för den som använder, eller låter använda, ett fordon i strid mot ett användningsförbud, utan att fordonet Till skillnad mot första stycket gäller här endast penningböter som påföljd. Även för tillämpning av denna straff- bestämmelse krävs att uppsåt eller oaktsamhet förelegat. 5 § Den som uppsåtligen använder någon annans fordon utan lov döms i ägarens ställe enligt 4 §. Detsamma gäller den som innehar fordonet med nyttjanderätt och har befogenhet att bestämma om förare av fordonet eller anlitar någon annan förare än den ägaren utsett. Bestämmelsen motsvarar 80 § fordonsskattelagen och är i princip oför- ändrad i sak. I förtydligande syfte har den nuvarande bestämmelsen kompletterats på så sätt att det uttryckligen anges att det krävs uppsåt i förhållande till att fordonet används utan ägarens lov. melsen föreskrivs att den som uppsåtligen använder någon annans fordon utan lov kan drabbas av samma rättsverkningar som ägaren enligt 6 kap. Hänvisningen till 4 § innebär bl.a. att det på motsvarande sätt krävs uppsåt eller oaktsamhet i förhållande till att fordonet har användnings- Motsvarande gäller den som innehar fordonet med nyttjanderätt och har befogenhet att bestämma om förare av fordonet eller anlitar någon annan förare än den som ägaren har utsett. 6 § Bestämmelserna i 4 § gäller även föraren, om han eller hon kände till att fordonet inte fick användas. Detta gäller dock inte när fordonet provkörs vid kontroll, prövning, tillsyn eller haveriundersökning enligt 3 kap. 4 § fordons- lagen (2002:574). Bestämmelsen motsvarar 81 § fordonsskattelagen och är oförändrad i Enligt paragrafen kan även föraren dömas om han eller hon känt till att fordonet inte fick användas. Detta gäller dock inte när fordonet prov- körs i vissa särskilt angivna sammanhang. Bestämmelsen skiljer sig från 5 § på så sätt att ägarens lov saknar betydelse och att det krävs att föraren har uppsåt i förhållande till att fordonet har användningsförbud. 7 § Ansvarsbestämmelserna för ägare eller användare av fordon skall i fråga om fordon som tillhör eller används av staten eller kommun tillämpas på förarens Om denne har gjort vad som ankommer på honom eller henne för att hindra att ett brott mot lagen begås men sker detta ändå på grund av en överordnads åtgärd eller vållande, tillämpas ansvarsbestämmelserna i stället på I fråga om fordon som tillhör eller används av dödsbo, aktiebolag, ekonomisk förening eller annan juridisk person, skall ansvarsbestämmelserna tillämpas på den eller dem som har rätt att företräda den juridiska personen. på begäran av en juridisk person godtagit en viss fysisk person som bärare av ägares ansvar, skall dock bestämmelserna i stället gälla denne. Bestämmelsen motsvarar 82 § fordonsskattelagen och är oförändrad i Orden brukare och brukas ersätts med de enklare orden använ- dare och används. 1 § Beslut enligt denna lag får, utom i de fall som avses i andra stycket, överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den skattskyldige och av det allmänna ombudet hos om inte något annat följer av andra beslut om vägtrafikskatt genom automatiserad behand- ling med stöd av 4 kap. 1 § får dock överklagas av den skattskyldige först när Prop. 2005/06:65 beslutet har omprövats av enligt 4 kap. 2 §. klagande av ett sådant beslut innan beslutet har omprövats skall anses som en begäran om omprövning. Beslut om skatterevision och föreläggande vid vite får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I bestämmelsens första stycke anges att beslut enligt lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om inte annat följer av andra bestämmelser. Av bestämmelsen följer t.ex. att beslut med stöd av ansvarsbestämmelserna i 6 kap. 47 §§ överklagas till allmän domstol. Detta är en generell överklaganderegel som ersätter den nuvarande formen överklagande i allmän ordning som återfinns i 84 och 84 a §§ fordonsskattelagen. Liknande bestämmelse återfinns i 22 kap. 1 § skatte- betalningslagen. Av första stycket andra meningen framgår att ett beslut om vägtrafikskatt som har fattats av enligt 4 kap. 1 § får över- klagas först när beslutet har omprövats av enligt 4 kap. 2 §.