prop · GS03170 · 2005-05-31 00:00:00 — 5 § En utlänningsdomstols beslut i en fråga som avses i 4 § får över- klagas till Utlänningsöverdomstolen. En utlänningsdomstols beslut som fastställer ett beslut av får dock inte överklagas, om verket i sitt beslut har förordnat om avvisning med omedelbar verkställighet, eller fastställt en polismyndighets beslut om avvisning. Om ett beslut som avses i andra stycket rör ett asylärende, får dock utlänningsdomstolens beslut överklagas, om domstolen i sitt beslut inte delar bedömningen av ansökan som uppenbart ogrundad. Beslut om flyktingförklaring och resedokument 6 § Statens invandrarverks beslut i fråga om flyktingförklaring eller resedokument samt om återkallelse av flyktingförklaring får överklagas till utlänningsdomstol. Utlänningsdomstolens beslut får överklagas till Utlänningsöverdom- stolen. Beslut vid sidan av beslut om avvisning eller utvisning 7 § När , en utlänningsdomstol eller Utlännings- överdomstolen avgör ett överklagat ärende eller mål om avvisning eller utvisning, får verket eller domstolen också fatta beslut i fråga om uppe- hållstillstånd. Detta gäller även om denna fråga inte har tagits upp av utlänningen. En utlänningsdomstol och Utlänningsöverdomstolen får vid prövning av ett beslut om avvisning eller utvisning besluta att utlänningen förbjuds att återvända till , även om ingen lägre instans har meddelat ett sådant förbud. När Invandrarverket, en utlänningsdomstol eller Utlänningsöver- domstolen prövar ett beslut om avvisning eller utvisning, får verket eller domstolen meddela ett sådant beslut om barn som står under utlänningens vårdnad. Detta gäller även om ingen lägre instans har prövat denna fråga. I mål hos en utlänningsdomstol eller Utlänningsöverdomstolen gäller detta dock inte, om det för barnet har åberopats sådana omständigheter som avses i 5 kap. 2 §, såvida det inte är uppenbart att det inte finns grund för asyl. När regeringen avgör ett ärende som enligt 4 § överklagats dit, gäller bestämmelserna i förstatredje styckena om domstolarna i stället regeringen. 8 § Ett beslut om förvar får överklagas till utlänningsdomstol, om det har fattats av en polismyndighet eller av , till Utlänningsöverdomstolen, om det har fattats eller fastställts av en utlänningsdomstol. Om beslutet har fattats av det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden enligt denna lag, prövar Regeringsrätten på framställning av utlänningen om åtgärden skall bestå. 9 § Beslut om förvar får överklagas utan samband med ärendet i övrigt och utan begränsning till . 10 § Statens invandrarverks beslut i särskilda fall i frågor om förvar enligt 10 kap. 516 §§ får överklagas till utlänningsdomstol. Utlänningsdomstolens beslut får överklagas till Utlänningsöverdom- stolen. Beslut att ta hand om biljetter 11 § En polismyndighets eller Statens invandrarverks beslut enligt 7 kap. 5 § att ta hand om biljetter får överklagas till utlänningsdomstol. Utlänningsdomstolens beslut får överklagas till Utlänningsöverdom- stolen. Beslut om kostnadsansvar för transportör 12 § En polismyndighets eller Statens invandrarverks beslut att ålägga en transportör betalningsskyldighet enligt 16 kap. 3 § får överklagas till utlänningsdomstol. Utlänningsdomstolens beslut får överklagas till Utlänningsöverdom- stolen. Beslut om offentligt biträde, ersättning, ombud eller jäv 13 § Följande beslut av en förvaltningsmyndighet får överklagas till utlänningsdomstol 1.beslut i fråga om offentligt biträde, 2.beslut om ersättning i ett ärende som handläggs enligt denna lag 3.beslut att avvisa ett ombud eller biträde, eller 4.beslut i en jävsfråga. Utlänningsdomstolens beslut får överklagas till Utlänningsöverdom- stolen. Beslut som avses i denna paragraf får överklagas utan samband med ärendet i övrigt. Dom eller beslut om utvisning på grund av brott 14 § En dom eller ett beslut om utvisning på grund av brott får över- klagas enligt vad som gäller om överklagande av allmän domstols dom eller beslut i brottmål. Överlämnande av ärenden till domstol 15 § får med eget yttrande lämna över ett ärende till en utlänningsdomstol eller till Utlänningsöverdomstolen för avgö- rande, om ärendet på grund av familjeanknytning eller av någon annan liknande orsak har samband med ett ärende enligt denna lag som prövas av domstolen. Överlämnande får dock endast ske om den mottagande domstolen och utlänningen medger det. En utlänningsdomstol får under motsvarande förutsättningar lämna över ett ärende till Utlänningsöverdomstolen för avgörande. Överlämnande av ärenden till regeringen 16 § får med eget yttrande lämna över ett ärende till regeringen för avgörande, om ärendet på grund av familjeanknytning eller av någon annan liknande orsak har samband med ett ärende enligt denna lag som prövas av regeringen. En utlänningsdomstol eller Utlänningsöverdomstolen får av samma skäl lämna över ett mål till regeringen för avgörande. Överlämnande får dock endast ske om utlän- ningen medger det. Vad som föreskrivs i 7 § om rätt för och domstolarna att meddela beslut vid sidan av dom eller beslut om avvisning eller utvisning gäller också regeringen, när den avgör ett överlämnat ärende. Återförvisning av mål till 17 § Finner utlänningsdomstolen vid prövning av ett beslut om avvisning med omedelbar verkställighet som fattats med stöd av 5 kap. 4 § andra stycket 3, 4 eller 5 att ett sådant beslut inte borde ha fattats, skall domstolen visa målet åter till för ny prövning. 18 § Om det under handläggningen av ett mål i utlänningsdomstol eller i Utlänningsöverdomstolen visar sig att målet bör handläggas som ett säkerhetsärende, skall domstolen visa målet åter till Statens invandrar- verk för ny prövning. 19 § Utlänningar som har rätt att överklaga en dom eller ett beslut om avvisning eller utvisning kan förklara att de avstår från att överklaga beslutet eller domen i den delen (nöjdförklaring). 20 § Nöjdförklaring får avges inför den myndighet som har meddelat beslutet eller domen. Nöjdförklaring får också avges inför 1.en polismyndighet som inte har meddelat beslutet, eller 2.chefen för en kriminalvårdsanstalt eller chefen för ett häkte eller någon annan tjänsteman där som har förordnats att ta emot en sådan förklaring. Om nöjdförklaringen avges inför en annan myndighet än den som har meddelat beslutet eller domen, krävs dock ett vittnes närvaro. Vidare krävs att den som tar emot förklaringen har tillgång till en utskrift av beslutet eller domen eller ett bevis om vad avgörandet innehåller. 21 § En nöjdförklaring kan inte tas tillbaka. Om utlänningen har över- klagat beslutet eller domen när nöjdförklaringen avges, skall utlänningen genom nöjdförklaringen anses ha tagit tillbaka sitt överklagande av avvisningen eller utvisningen. Om utlänningen har ansökt om uppe- hållstillstånd, arbetstillstånd, resedokument, flyktingförklaring eller främlingspass, skall utlänningen genom nöjdförklaringen anses ha tagit tillbaka sin ansökan. Handläggningen av ärenden hos regeringen 22 § Innan regeringen avgör ett ärende, skall yttrande inhämtas från , om inte ett sådant yttrande av särskilda skäl är obehövligt. skall yttra sig över samtliga omständigheter av betydelse i ärendet. I yttrandet skall särskilt anges om det finns hinder mot verkställighet enligt 9 kap. 13 §§. Finner att det finns hinder mot verkställighet enligt 9 kap. 1 § första stycket får verkställighet av beslutet inte ske. Om ärendet gäller en utlänning som omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) är domstolens yttrande också bindande för regeringen. skall innan den avger yttrande hålla förhandling i ärendet. 23 § Vid förhandling enligt 22 § i skall utlänningen höras. skall vara utlänningens motpart. får bestämma att även andra än utlänningen skall höras vid förhandlingen. Om någon av parterna åberopar muntlig eller skriftlig bevisning, prövar rätten om bevisningen skall tillåtas. Därvid tillämpas 35 kap. 7 § . I fråga om inställelse till förhandlingen tillämpas 8 kap. 19 §. Om ett beslut av enligt 4 § har överklagats till regeringen, skall förhandling som avses i 8 kap. 12 § hållas vid . 24 § Vid förhandlingen skall noga utredas de omständigheter som kan inverka på hur ärendet blir avgjort. skall redogöra för omständigheterna i ärendet och ges tillfälle att ställa frågor till utlänningen och andra som hörs i ärendet. skall även lämna andra upplysningar som behövs för att genomföra förhandlingen. Utlänningen skall få tillfälle att ange sin ståndpunkt och att uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet. Genom frågor och påpekanden skall rätten försöka avhjälpa otyd- ligheter och ofullständigheter i de uppgifter som lämnas. Utöver vad som följer av 5 kap. 1 § får Högsta domstolen besluta att förhandlingen skall hållas inom stängda dörrar, om det kan antas att det vid förhandlingen kommer fram uppgifter, för vilka i domstolen gäller sekretess som anges i sekretesslagen (1980:100). övrigt gäller 8 kap. 21 och 22 §§. Högsta domstolens yttrande enligt 22 § får grundas även på handlingar eller annat material som enligt 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen inte får lämnas ut till parter. 1 § De länsrätter som regeringen bestämmer skall vara utlänningsdom- stolar. Regeringen föreskriver domkretsen för varje utlänningsdomstol. Kammarrätten i skall vara Utlänningsöverdomstol. 2 § Utlänningsdomstolarna och Utlänningsöverdomstolen handlägger mål enligt vad som föreskrivs i denna lag eller i annan lag eller i för- fattning som beslutats av regeringen. 3 § Ett beslut av en förvaltningsmyndighet enligt denna lag överklagas till den utlänningsdomstol inom vars domkrets ärendet först prövats, om inte regeringen för ett visst slag av mål föreskriver något annat. 4 § Nämndemän skall delta i avgörandet av mål i Utlänningsöverdom- stolen som rör avvisning eller utvisning och som avgörs efter muntlig förhandling, om nämndemän har deltagit i handläggningen i utlän- ningsdomstolen. Om inte något annat följer av denna lag eller annan lag eller av för- fattning som har beslutats av regeringen, gäller om utlänningsdomsto- larna och Utlänningsöverdomstolen i tillämpliga delar vad som är före- skrivet i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar om läns- rätt och kammarrätt. 5 § Mål som rör avvisning eller utvisning skall handläggas skyndsamt. Om inte något annat följer av denna lag eller av författning som har beslutats av regeringen, gäller om förfarandet i utlänningsmål i tillämp- liga delar vad som är föreskrivet i förvaltningsprocesslagen (1971:291) om rättskipningen i länsrätt och kammarrätt. 6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fastställa hur många nämndemän som skall finnas i Utlänningsöver- domstolens domkrets för tjänstgöring i domstolen. Regeringen eller myndigheten skall vidare för varje län fastställa det antal nämndemän som skall utses. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fastställa hur många nämndemän som skall finnas i domkretsen för varje utlänningsdomstol för tjänstgöring i domstolen. Regeringen eller myndigheten skall vidare för varje län fastställa det antal nämndemän som skall utses. 1 § När utlänningar har ansökt om asyl i får de avvisas eller utvisas endast om muntlig handläggning har ingått i Statens invandrar- verks handläggning av deras ärende. Asylärenden skall också handläggas muntligen, om utlänningen begär det och om en sådan handläggning inte saknar betydelse för att ärendet skall kunna avgöras. 2 § får bestämma att även andra personer än utlänningen skall höras vid muntlig handläggning. Andra personer som på kallelse har inställt sig vid handläggningen för att höras har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för kostnader och tidsspillan med anledning av inställelsen. Förskott får beviljas på ersättning för resa och uppehälle. 3 § Ersättning och förskott beslutas av den myndighet som genomför den muntliga handläggningen. 4 § Regeringen får meddela närmare bestämmelser om ersättning och förskott. Parts rätt att få del av uppgifter 5 § I ärenden om visering, tidsbegränsat uppehållstillstånd, arbetstill- stånd och återkallelse av permanent uppehållstillstånd tillämpas bestämmelserna i 17 § förvaltningslagen (1986:223) om rätt för en part att få del av uppgifter endast när utlänningen är bosatt eller annars vistas i . 6 § I ärenden enligt denna lag tillämpas bestämmelserna i 20 § förvalt- ningslagen (1986:223) om motivering av beslut med de undantag som följer av 7 §. 7 § Ett beslut i fråga om uppehållstillstånd skall alltid innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet. Vid beslut om visering eller arbetstillstånd får skälen som ligger till grund för beslutet utelämnas. En utlänning har dock alltid rätt till moti- vering av ett beslut om visering, om utlänningen omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) utan att vara med- borgare i ett EES-land och om beslutet går utlänningen emot. 8 § Den som är tolk vid handläggning av ett ärende enligt denna lag inför en förvaltningsmyndighet har rätt att av allmänna medel få arvode och ersättning för kostnader och tidsspillan. Detta gäller dock inte om uppdraget har fullgjorts i tjänsten. Frågan om ersättning prövas av den myndighet som handlägger ärendet. Närmare bestämmelser om ersättning meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 9 § En myndighet får besluta om rättelse av sitt beslut om en utlänning har lämnat oriktig uppgift om sitt namn, sin nationalitet eller någon annan omständighet av betydelse för att utlän- ningens identitet skall kunna fastställas, och om den oriktiga uppgiften tagits in i myndighetens beslut. 14 kap. Skyldighet att lämna uppgifter 1 § skall lämna ut uppgifter om en utlännings personliga förhållanden om en polismyndighet, , en utlänningsdomstol, Utlänningsöverdomstolen eller regeringen begär det, och om uppgifterna behövs för att avgöra ett ärende om uppehållstill- stånd eller för att verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. 2 § Om en utlänning i ett ärende enligt denna lag åberopar ett intyg om sin psykiska eller fysiska hälsa, skall hälso- och sjukvårdsmyndigheten på begäran av den myndighet eller domstol som handlägger ärendet lämna de upplysningar som behövs för att bedöma uppgifterna i intyget. 1 § Ett offentligt biträde skall i följande slag av ärenden förordnas för den som ärendet gäller, om det inte måste antas att det inte behövs något I ärenden som handläggs av en polismyndighet skall dock offentligt biträde förordnas endast om utlänningen enligt 8 kap. 2 eller 3 § hållits i förvar . 2.Utvisning enligt 6 kap. 6 §. 3.Verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning enligt denna lag, om enligt 9 kap. 18 § anmält ärendet till utlänningsdomstolen eller om utlänningen hållits i förvar enligt 8 kap. 2 eller 3 § . 4.Hemsändande enligt 18 kap. 2 §. Offentligt biträde skall alltid förordnas för barn som hålls i förvar enligt 8 kap. 3 §, om barnet saknar vårdnadshavare här i landet. 2 § I ärenden som skall avgöras av regeringen prövas frågor om offent- ligt biträde av den departementstjänsteman som regeringen bestämmer. 3 § Den som är förordnad som offentligt biträde för ett barn som saknar vårdnadshavare här i landet är utan särskilt förordnande barnets ställföreträdare i det ärende som förordnandet avser. 1 § Utlänningar som avvisas eller utvisas är skyldiga att betala för sin egen resa till den ort dit de sänds eller åläggs att resa. 2 § Om en utlänning som har kommit till med ett fartyg eller luftfartyg avvisas därför att utlänningen saknar pass eller de tillstånd som krävs för att resa in i landet eller medel för hemresan, är transportören skyldig att ersätta kostnaderna för utlänningens resa från . Transportören är också skyldig att ersätta reskostnaderna från och tillbaka för den bevakningspersonal som behöver följa med. 3 § Om det kan antas att en transportör kommer att bli betalningsskyldig enligt 2 §, skall polismyndigheten i det polisdistrikt där utlänningen reste in göra den utredning som krävs och yttra sig över transportörens betalningsansvar. Transportören skall ges tillfälle att yttra sig. Betalningsskyldighet skall beslutas av eller av den polismyndighet som verkställer avvisningen. 4 § Transportören kan helt eller delvis befrias från betalningsskyldig- heten enligt 2 § om 1.transportören visar att han eller hon haft skälig anledning att anta att utlänningen hade rätt att resa in i , eller 2.det med hänsyn till kostnadens storlek eller av andra skäl framstår som uppenbart oskäligt att kräva ut kostnaden. 5 § Om en utlänning som är anställd ombord på ett fartyg eller ett luft- fartyg lämnar det under dess uppehåll i och olovligen reser in i och avvisas, är fartygets eller luftfartygets ägare eller brukare ersätta kostnaderna för utlänningens resa från , och svara för kostnaderna för utlänningens uppehälle från inresan. Det som sägs om en utlänning som är anställd ombord på ett fartyg eller luftfartyg gäller också i fråga om en utlänning som utan tillåtelse har följt med ett sådant fartyg. Har fartyget eller luftfartyget utländsk ägare eller brukare, är befäl- havaren skyldig att på ägarens eller brukarens vägnar svara för kostnader enligt första stycket, om det inte är uppenbart oskäligt. 1 § Till böter döms 1.utlänningar som uppehåller sig i utan föreskrivet tillstånd och utan att de inom föreskriven tid har ansökt om ett sådant tillstånd, 2.utlänningar som har anställning eller bedriver verksamhet som kräver arbetstillstånd, utan att de har ett sådant tillstånd, och 3.utlänningar som på ett otillåtet sätt passerar en yttre gräns. Med yttre gräns i första stycket 3 avses inte gräns mot annan stat som anslutit sig till . I ringa fall skall åtal för brott enligt denna paragraf inte väckas annat än om det är motiverat från allmän synpunkt. 2 § Till böter döms 1.den som har anställt en utlänning trots att utlänningen inte har föreskrivet arbetstillstånd, 2.den som inte gör anmälan som föreskrivs i en författning som har utfärdats med stöd av denna lag. När omständigheterna är försvårande döms för brott enligt första stycket 1 till fängelse i högst . Att det skall betalas en särskild avgift vid brott enligt första stycket 1 framgår av 1011 §§. 3 § Till böter döms den som i en anmälan eller ett ansökningsärende enligt denna lag eller enligt en författning som har utfärdats med stöd av denna lag medvetet lämnar oriktiga uppgifter eller medvetet låter bli att tala om något förhållande av betydelse. När omständigheterna är försvårande döms för brott enligt första stycket till fängelse . 4 § Till fängelse i högst döms en utlänning som uppehåller sig i trots att utlänningen enligt ett verkställt beslut om utvisning enligt 6 kap. 7 § inte har haft rätt att återvända hit. Detta gäller dock inte om utlänningen har flytt hit för att undgå förföljelse. När omständigheterna är mildrande döms för brott enligt första stycket I ringa fall skall åtal för brott enligt första stycket inte väckas annat än om det är motiverat från allmän synpunkt. 5 § Till fängelse i högst döms den som genom att dölja en utlän- ning eller genom någon annan åtgärd försöker hindra att ett beslut om avvisning eller utvisning verkställs, om detta görs i vinstsyfte. När omständigheterna är mildrande döms för brott enligt första stycket 6 § Till fängelse eller, när omständigheterna är mildrande, till böter döms den som hjälper en utlänning att komma in i i strid med föreskrifter i denna lag eller i en författning som har utfärdats med stöd av lagen. Är ett brott enligt första stycket att anse som grovt döms till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen 1.utförts mot ersättning, 2.avsett ett stort antal personer, eller 3.utförts under hänsynslösa former. För försök eller förberedelse till brott enligt denna paragraf döms till ansvar enligt 23 kap. . 7 § Till fängelse i högst döms den som i vinstsyfte planlägger och organiserar verksamhet som är inriktad på att främja att utlänningar reser till utan pass eller utan de tillstånd som krävs för inresa i . Om ett brott enligt första stycket är mindre allvarligt döms till böter eller fängelse . För medhjälp till brott enligt första stycket döms den som hjälper en utlänning att resa till utan pass eller utan de tillstånd som krävs för inresa i . Detta gäller om medhjälparen insåg eller hade skälig anledning att anta att resan anordnats i vinstsyfte genom verksamhet enligt första stycket. 8 § Ersättning till den som har begått brott enligt 5, 6 eller 7 § skall förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. Transportmedel som använts vid brott enligt 6 eller 7 § får förverkas, om ägaren eller befälhavaren eller någon annan som var i ägarens ställe begått brottet eller medverkat till det och förverkandet behövs för att förebygga brott eller det annars finns särskilda skäl till detta. Trans- portmedlet får dock inte förverkas om det är uppenbart oskäligt. 9 § Om ägaren till ett fartyg som kan förverkas enligt 8 § andra stycket inte är känd eller saknar känt hemvist i får talan om förverkande föras mot befälhavaren på fartyget. 10 § Fysiska eller juridiska personer som har anställt utlänningar trots att dessa inte har arbetstillstånd skall betala en särskild avgift oavsett om ansvar krävs ut enligt 2 § eller inte. Avgiften tillfaller staten. För varje utlänning utgör avgiften hälften av det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde när överträdelsen upphörde. Om överträdelsen har pågått än , utgör avgiften för varje utlänning i stället hela basbeloppet. Avgiften får minskas eller efterskänkas om särskilda skäl talar för det. 11 § Allmän domstol prövar efter ansökan, om särskild avgift skall tas ut enligt 10 § eller inte. Ansökan skall göras av allmän åklagare från det att överträdelsen upphörde. I fråga om sådan talan tillämpas bestämmelserna i om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare straff än böter och bestämmelserna om kvarstad i brottmål. Avgift får inte tas ut när har gått efter det att överträdelsen upphörde. 12 § Den särskilda avgiften skall betalas till från det att allmänna domstolens beslut vann laga kraft. En upplysning om detta skall tas in i beslutet. Om avgiften inte betalas , skall dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. Den obetalda avgiften och dröjsmålsavgift skall lämnas för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. Bestämmelserna om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Avgiften får inte drivas in när har gått efter det att beslutet vann laga kraft. 1 § Regeringen får, utöver vad som förut har angetts i denna lag, med- dela föreskrifter om 1.skyldighet att anmäla utlänningars vistelse eller anställning i , 2.sådana inskränkningar i utlänningars rätt att vara anställda i ett visst företag eller i företag av visst slag som är nödvändiga med hänsyn till rikets säkerhet. 2 § Regeringen får meddela föreskrifter om att sända hem utlänningar som inte är flyktingar och som har tagits om hand enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Efter avtal med annat land om behandling av fripassagerare får regeringen föreskriva avvikelser från bestämmelserna i denna lag och meddela de föreskrifter i övrigt som behövs för tillämpningen av avtalet. 3 § Regeringen får meddela föreskrifter som skall gälla i krig, vid krigsfara eller under sådana utomordentliga förhållanden som är för- anledda av krig eller krigsfara som har befunnit sig i. Före- skrifterna får gälla utlänningars 1.inresa och vistelse i landet, 2.utresa ur landet, 3.rätt att ha anställning eller offentliga förtroendeuppdrag här i landet, 4.avlägsnande från landet, och 5.omhändertagande i anstalt eller förläggning. 4 § En föreskrift enligt 3 § 4 eller 5 som har meddelats i andra fall än då är i krig skall läggas fram för inom en månad från ikraftträdandet.