prop · GS0385 · 2005-03-16 00:00:00 — Det råder delade meningar om huruvida det för återbetalningsskyldighet även krävs att mottagaren insett eller bort inse att utbetalningen överskrider utbetalningsbegränsningarna (se Nerep, Aktiebolagsrättslig analys, 2003, s. 457 och , J., Om vinstutdelning från aktiebolag, 1995 s.694 f.). Med hänsyn till omsättningens intresse är det nödvändigt med ett visst godtrosskydd även i dessa situationer. Det finns emellertid inte anledning att ge mottagaren ett lika starkt godtrosskydd som vid värdeöverföring som har skett i de former som lagen föreskriver. Har mottagaren känt till eller bort känna till att en viss rättshandling hade karaktären av värde- överföring dvs. en förmögenhetsöverföring från bolaget utan affärs- mässig karaktär och har de för värdeöverföring föreskrivna formerna inte iakttagits, kan mottagaren inte anses ha något befogat intresse av att få behålla den överförda egendomen. Enligt vår mening är det godtros- skydd som har utvecklats i praxis för detta slag av värdeöverföringar därför väl avvägt. anser vi att godtrosregeln nu bör regleras i lag. I lagen bör alltså tas in en bestämmelse om att mottagaren när det gäller detta slag av värdeöverföring är återbäringsskyldig om han eller hon insåg eller bort inse att den aktuella rättshandlingen ut- gjorde en värdeöverföring. Enligt vår mening bör återbäringsskyldig- heten däremot inte förutsätta att mottagaren även insett eller bort inse att värdeöverföringen stod i strid med beloppsspärren eller försiktighets- regeln. En särskild fråga är vem som skall ha bevisbördan för att mottagaren var i ond tro. har ifrågasatt om det inte vid förtäckt vinstutdelning borde gälla en omvänd bevisbörda, dvs. mottagaren skulle ha att visa att han eller hon inte varit i ond tro. En sådan ordning skulle ge bolaget och dess borgenärer ett bättre skydd vid olagliga värdeöver- föringar. Den skulle emellertid också leda till en besvärande osäkerhet i omsättningen. En person som träffar ett avtal med bolaget skulle löpa risken av att i efterhand behöva visa att avtalet inte innefattade någon värdeöverföring. Detta kan givetvis utgöra en allvarlig hämsko också för seriös affärsverksamhet. Vi vill därför inte förorda någon regel om omvänd bevisbörda. En annan sak är att det kan finnas anledning att ställa olika höga krav på be- visningens styrka i olika situationer. Den frågan lämpar sig emellertid inte för lagreglering utan bör överlämnas till rättstillämpningen. Vi åter- kommer till frågan i författningskommentaren. Regeringens förslag: Om det uppkommer brist vid återbäringen, skall de som har medverkat till beslutet om värdeöverföringen vara solidariskt skyldiga att ersätta bristen. Detsamma skall gälla dem som har medverkat till att verkställa beslutet eller till att upprätta eller fastställa en oriktig balansräkning som har legat till grund för beslutet. Styrelseledamöterna, den verkställande direktören, revisorerna, lek- mannarevisor och särskilda granskare skall ansvara om de har handlat med uppsåt eller av oaktsamhet. Aktieägare och andra skall ansvara om de har handlat med uppsåt eller av grov oaktsamhet. De som tar emot egendom som härrör från en olaglig värdeöverföring skall skall vara bristtäckningsansvariga, dock endast om de kände till att egendomen härrörde från en olaglig värdeöverföring. Bristtäckningsansvaret skall kunna jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art, bristens storlek och omständigheterna i övrigt. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I kommitténs lagförslag finns inte någon uttrycklig bestämmelse om bristtäckningsansvar för den som tar emot egendom som härrör från en olaglig värdeöverföring. Kommittén har dock motivledes uttalat att bristtäckningsansvar skall föreligga även för den som är mottagare från någon som återbäringsskyldig (SOU 2001:1 s. 112 och 1997:168 s. 85 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt kom- mitténs förslag eller har inte haft något att invända mot det. , och advokat- samfund har dock invänt mot förslaget att utvidga ansvaret till att omfatta även andra än organledamöter och aktieägare. och har även framfört synpunkter när det gäller det föreslagna subjektiva rekvisitet för sådana personers ansvar. vid har förordat att ansvaret för tredje man i stället regleras i en särskild regel om vindi- kation hos tredje man som har insett eller bort inse att det förelåg en olovlig vinstutdelning. har påpekat att kommitténs lagför- slag inte omfattar bristtäckningsansvar för den som har mottagit den överförda egendomen. Hovrätten har ifrågasatt om frågan bör detaljregleras. Bakgrund: I 12 kap. 5 § andra stycket aktiebolagslagen finns bestäm- melser som innebär att vissa personer kan bli ersättningsskyldiga för den brist som kan uppkomma vid återbäring av olaglig utbetalning (brist- täckningsansvar). Ansvaret förutsätter att den som är återbäringsskyldig enligt paragrafens första stycke inte kan eller behöver återbära vad han eller hon har uppburit, t.ex. på grund av insolvens eller god tro. Bristtäckningsansvar kan göras gällande mot stiftare, styrelseledamot, verkställande direktör, revisor, lekmannarevisor och särskild granskare (jfr 15 kap. 1 och 2 §§ aktiebolagslagen). Ansvaret kan också göras gällande mot aktieägare (jfr 15 kap. 3 §). Av rättsfallet NJA 1997 s. 418 framgår att även andra personer kan bli ersättningsskyldiga med analog tillämpning av bristtäckningsbestämmelsen. För ansvar krävs att personen har medverkat till beslutet om den olagliga utbetalningen eller till verkställande därav eller till upprättandet eller fastställandet av en till grund för beslutet liggande oriktig balans- räkning. Ansvaret är alltså konstruerat som ett medverkansansvar. I rätts- fallet NJA 1997 s. 418 uttalade att ansvar även kunde göras gällande mot den vars medverkan väsentligen består i att han är mottagare, från någon som är återbetalningsskyldig, av något som härrör från en olovlig utbetalning. För att en stiftare, en styrelseledamot, verkställande direktören, en revisor, en lekmannarevisor eller en särskild granskare skall kunna åläg- gas bristtäckningsansvar fordras att vederbörande har handlat med uppsåt eller av oaktsamhet. För aktieägare krävs uppsåt eller grov oaktsamhet. I rättsfallet NJA 1997 s. 418 har slagits fast att det för andra personer än de nämnda krävs uppsåt för att bristtäckningsansvar skall inträda. Skälen för regeringens förslag Medverkansansvar för organledamöter och aktieägare Som har framgått ovan kan vissa till ett aktiebolag knutna personer som har medverkat till en olaglig värdeöverföring bli skyldiga att ersätta den del av ett olagligt överfört belopp som inte på annat sätt har åter- burits till bolaget. Enligt vår uppfattning behövs det bestämmelser om sådant s.k. bristtäckningsansvar även i fortsättningen. Liksom bör bristtäckningsansvaret utformas som ett medverkansansvar. I likhet med kommittén anser vi att de nuvarande bestämmelserna om medverkans- ansvar för organledamöter och aktieägare är väl avvägda och får anses motsvara de krav som hänsynen till säkerheten i omsättningen och det praktisk ekonomiska livet ställer. För brist som uppkommer vid återbäringen bör alltså styrelseledamot, verkställande direktör, revisor, lekmannarevisor, särskild granskare och aktieägare ansvara, om de har medverkat till beslutet om värdeöverfö- ringen eller till verkställandet av detta eller till upprättande eller fast- ställande av en till grund för beslutet liggande oriktig balansräkning. Ansvaret bör, liksom , vara solidariskt. I fråga om styrelse, verk- ställande direktör, revisor, lekmannarevisor och särskild granskare bör för ansvar förutsättas uppsåt eller oaktsamhet. För aktieägare bör för- utsättas uppsåt eller grov oaktsamhet. Organledamöternas respektive aktieägarnas ansvar kommer härigenom att motsvara det skadestånds- ansvar som de bär enligt aktiebolagslagens bestämmelser. Liksom bör ansvaret kunna jämkas enligt samma principer som gäller för jämkning av skadestånd. Sålunda bör jämkning kunna ske efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art, bristens storlek och omständigheterna i övrigt. Bristtäckningsansvar för andra än organledamöter och aktieägare En särskild fråga är om och, i så fall, under vilka förutsättningar andra personer än de som intar organställning skall kunna åläggas bristtäck- ningsansvar. Frågan har behandlats av i rättsfallet NJA 1997 s. 418. I det fallet ansågs bestämmelserna om bristtäckningsansvar i 12 kap. 5 § aktiebolagslagen i viss utsträckning kunna tillämpas analogt på den som utan att inta organställning mottar medel som härrör från en olovlig värdeöverföring. Av rättsfallet följer att ansvar i sådana fall förut- sätter att den som har mottagit medlen har haft uppsåt, dvs. vetskap, om att medlen härrör från en olovlig utbetalning. Den princip som fastslogs i rättsfallet har sedermera bekräftats i rättsfallet NJA 1999 s. 426, låt vara att såsom Lagrådet har poängterat två justitieråd var av avvikande uppfattning i det målet. En första fråga är om det över huvud taget är lämpligt att lagreglera bristtäckningsansvaret för andra personer än de som intar organställning eller är aktieägare. Några remissinstanser har ansett att det även framgent bör överlämnas till rättstillämpningen att avgöra när bristtäckningsansvar för annan kan komma i fråga. I likhet med kommittén är vi dock av den uppfattningen att ansvaret bör komma till uttryck i lagtext, så att det klart framgår vilka risker den löper som på ett eller annat sätt medverkar till en olaglig värdeöverföring. vid har förordat att det i stället för särskilda regler om bristtäckningsansvar införs en generell regel om vindikation hos tredje man. Även Lagrådet har förordat en sådan ordning. En sådan regel skulle enligt fakultetsnämndens förslag ut- formas med konkursrättens återvinningsregler som förebild och innebära att olagligt utdelad egendom kan återkrävas från den tredje man som i ond tro har förvärvat egendomen från utbetalningsmottagaren (jfr 4 kap. 18 § konkurslagen [1987:672]). Enligt vår uppfattning talar emellertid övervägande skäl för att i stället låta den nya lagen i detta avseende bygga på nuvarande väl etablerade aktiebolagsrättsliga regler och den rättspraxis som har utvecklats i anslutning till dessa (se särskilt NJA 1997 s. 418, jfr , J, Kapitalskyddet i aktiebolag, 4 uppl. s. 116 f.). Varken kommitténs förslag eller remissutfallet ger enligt vår mening stöd för en sådan radikal förändring av rättsläget som den som fakultetsnämnden och Lagrådet har förordat. Såsom har framhållits i lagrådsremissen skulle en sådan ordning också riskera att gå ut över säkerheten i omsättningen. De systematiska fördelarna med att bygga upp de aktiebolagsrättsliga reglerna om rättsföljderna av olagliga värde- överföringar enligt samma principer som konkursrättens återvinnings- regler väger enligt vår bedömning inte heller tillräckligt tungt för att motivera en förändring. Vi anser att rätten att återkräva olagligt överförda värden från tredje man i första hand bör gälla endast i förhållande till dem som på något sätt har medverkat till den olagliga värdeöverföringen. I den delen bör reg- leringen ta sin utgångspunkt i en bristtäckningsregel av det slag som finns i den nuvarande aktiebolagslagen och som vi i det föregående har föreslagit skall gälla för organledamöter och aktieägare. I linje med de principer som har fastställts rättsfall bör emellertid bristtäck- ningsansvar kunna drabba även den vars medverkan väsentligen består i att han eller hon har mottagit egendom som härrör från en olaglig värdeöverföring från någon som är återbäringsskyldig. De särskilda syn- punkter Lagrådet har lämnat beträffande sådana fall kommer vi att disku- tera närmare i författningskommentaren. En särskild fråga är vad som bör krävas i subjektivt hänseende för att ålägga någon annan än en organledamot eller en aktieägare bristtäck- ningsansvar. Kommittén har föreslagit att det för ansvar skall vara till- räckligt att den aktuella personen har varit vårdslös eller grovt vårdslös beträffande den olagliga värdeöverföringen. Flera remissinstanser har in- vänt mot detta. Bl.a. och har framhållit att det är viktigt att ansvaret inte förs så långt att det försvårar genomförandet av normala affärstransaktioner eller Prop. 2004/05:85 utgör ett hinder i affärslivet. I lagrådsremissen gjordes bedömningen att kommitténs förslag i denna del var alltför långtgående. Det befarades att en sådan ordning som kom- mittén hade föreslagit skulle tvinga fram långtgående undersökningar även i normala affärsförhållanden och därmed lägga hinder i vägen för en effektiv kreditgivning och drabba den seriösa affärsverksamheten. Det befarades vidare att liknande konsekvenser skulle kunna inträda också vid den rådgivning eller faktiska hjälp som banker, advokatbyråer m.fl. erbjuder i frågor av detta slag. Mot denna bakgrund föreslogs det att en utomstående skulle vara bristtäckningsansvarig enbart om han eller hon uppsåtligen hade medverkat till den olagliga värdeöverföringen eller uppsåtligen hade tagit emot egendom som härrör från en sådan värde- överföring. Förslaget låg i linje med den bedömning som gjordes rättsfall. Lagrådet har invänt mot lagrådsremissens förslag. Lagrådet har bl.a. menat att det av kommittén föreslagna kravet på grov vårdslöshet utgör en lämplig kompromiss och på ett rimligt sätt tillgodoser de kritiska synpunkter som har förts fram mot gällande rätt. Vi anser att det finns fog för Lagrådets ståndpunkt i denna del. De far- hågor som låg bakom lagrådsremissens förslag bör inte överskattas. Om gränsen för ansvar, såsom kommittén har föreslagit, läggs vid vårdslöshet av kvalificerat slag, torde regleringen inte tvinga fram några mera långt- gående undersökningar än de kontroller som förekommer i seriös affärsverksamhet. Med en sådan ordning torde det inte heller finnas någon beaktansvärd risk för att seriösa aktörer inom bank- eller rådgivningsbranschen drabbas av orimliga konsekvenser. Till detta kom- mer såsom Lagrådet har påpekat att en sådan reglering som föreslogs i lagrådsremissen kan leda till oönskade konsekvenser i form av vårdslös kreditgivning och annan oseriös verksamhet. Vi anser därför att övervägande skäl talar för att bristtäckningsansvar för denna kategori av personer, liksom för aktieägare (se ovan), bör inträ- da för den som uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har medverkat till den olagliga värdeöverföringen. Däremot anser vi inte att den som endast har tagit emot egendom som härrör från en olaglig värdeöver- föring bör bli bristtäckningsansvarig annat än om han eller hon har varit medveten om egendomens olagliga härkomst. I det avseendet vidhåller vi således det i lagrådsremissen föreslagna kravet på uppsåt. Med en sådan ordning torde regleringen inte få några konsekvenser för bankers normala rutiner för hantering av kontotransaktioner. Bristtäckningsansvaret bör, på samma sätt som i fråga om organleda- möter (jfr ovan), kunna jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art, bristens storlek och omständigheterna i övrigt. Regeringens bedömning: Det bör inte införas några särskilda pre- skriptionsregler för fordringar på grund av olagliga värdeöverföringar. Kommitténs bedömning: Kommittén har inte behandlat frågan Prop. 2004/05:85 särskilt. Remissinstanserna: har i ett yttrande över promemorian Vinstutdelningsreglerna och utvecklingen på redovisnings- området förordat att försiktighetsregeln kompletteras med en särskild preskriptionsregel av innebörd att en värdeöverföring som inte har an- gripits två eller skall anses vara lovlig. har varit inne på liknande tankegångar. Övriga remiss- instanser har inte berört frågan. Skälen för regeringens bedömning: En fordran på återbäring eller bristtäckning på grund av olaglig värdeöverföring faller under all- männa preskriptionsbestämmelser. Det innebär att en sådan fordran pre- skriberas , om inte preskriptionsavbrott har skett . Om den egendom som skall återbäras finns i behåll hos mottagaren utan att vara sammanblandad med annan, torde dock någon preskriptionstid inte löpa. Egendomen kan då återkrävas utan någon begränsning (se NJA 2003 s. 302). har ansett att denna ordning inte är tillfredsställande när det gäller värdeöverföringar som påstås ha skett i strid med försiktighetsregeln. Samfundet har föreslagit en särskild preskriptionsregel som innebär att en värdeöverföring skall anses ha varit förenlig med regeln om talan inte väcks två eller efter utgången av det räkenskapsår då värdeöverföringen beslutades. En särskild preskriptionsregel av det slag som advokatsam- fund har förordat skulle i och för sig kunna bidra till tryggheten för dem som av olika skäl tar emot utbetalningar från aktiebolag. Mot detta skall dock vägas de negativa effekter som en sådan förändring skulle kunna få för bolagets borgenärer. Det är inte ovanligt att frågor om olagliga värde- överföringar aktualiseras först en förhållandevis efter att värde- överföringen har genomförts. Detta gäller inte minst när bolagets trans- aktioner blir föremål för granskning inom ramen för en konkursutred- ning. Vi anser dessutom att det inger betänkligheter att i detta avseende behandla fordringar olika beroende på vilken regel som har överträtts i samband med beslutet om värdeöverföring. Beloppsspärren och försik- tighetsregeln har ett sådant nära materiellt och systematiskt samband att det är naturligt att de bör vara likställda även när det gäller möjligheterna att göra rättsföljder gällande. Alternativet att generellt tillämpa kortare preskriptionstider när det gäller anspråk på grund av olagliga värdeöver- föringar framstår inte heller som någon lämplig lösning. Vi är därför inte beredda att förorda en sådan särskild preskriptions- regel som har förordat. I stället bör, liksom , allmänna regler om preskription tillämpas på anspråk som grundar sig på överträdelser av värdeöverföringsreglerna. 11.6.1 Beslut om värdeöverföring vid ordinarie och extra bolagsstämma Regeringens förslag: Beslut om värdeöverföring skall fattas av bolags- stämman. Beslut skall kunna fattas både på ordinarie och extra bolags- På extra stämma skall endast få beslutas om s.k. efterut- delning, dvs. utdelning av fritt eget kapital enligt den senast fastställda balansräkningen efter avdrag för vad som redan har delats ut. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 2001:1 s 111 f. och SOU 1997:168 s. 69 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt kom- mitténs förslag eller inte haft några invändningar mot det. Riksskattever- ket har emellertid ansett att beslut om vinstutdelning endast skall få fattas vid ordinarie bolagsstämma. För det fall att kommitténs förslag ändå genomförs, har verket föreslagit att revisorn i lagen åläggs en skyldighet att kontrollera att beslut om efterutdelning anmäls för registrering. Vidare har verket förordat ett uttryckligt förbud mot förskottsutdelning. Även har ställt sig tveksam till förslaget att tillåta vinstutdelningsbeslut vid extra stämma. har förordat att det införs en begränsad möjlighet till förskottsutdelning. Skälen för regeringens förslag: Enligt den nuvarande aktiebolags- lagen ligger beslutanderätten i frågor om vinstutdelning hos bolagsstäm- man. Detsamma gäller beslut om nedsättning av aktiekapitalet för åter- betalning till aktieägarna och med några smärre undantag övriga lag- reglerade former för värdeöverföring. Vi anser, i likhet med kommittén, att denna ordning bör bestå. Frågor om värdeöverföring är av sådan grundläggande betydelse för bolaget att det är rimligt att den exklusiva beslutanderätten ligger hos bolagets ägare. Liksom bör det därför normalt inte vara möjligt att genom stämmobeslut eller föreskrifter i bolagsordningen överlämna beslutanderätten i dylika frågor till styrelsen eller annan. Vi återkommer i avsnitt 12.2 och 14.4 till de undantag som bör tillåtas i detta avseende. Den nuvarande aktiebolagslagen utgår från att beslut om vinstutdel- ning fattas på den ordinarie bolagsstämma som fastställer resultat- och balansräkningarna och i samband därmed beslutar om dispositioner av bolagets resultat (årsstämman). Ett beslut om återköp av egna aktier eller nedsättning av aktiekapitalet för återbetalning till aktieägarna kan även fattas på annan bolagsstämma. Frågan om det är tillåtet att besluta om vinstutdelning även på annan ordinarie bolagsstämma eller på extra bolagsstämma är omstridd. I doktrinen har det framförts olika uppfatt- ningar. Enighet synes dock råda om att vinstutdelning kan beslutas på vilken stämma som helst under förutsättning att aktieägarna är överens om det. Enligt kommittén finns det inte något principiellt hinder mot att ett aktiebolag i den nya lagen ges en uttrycklig möjlighet att på en extra stämma som hålls efter den ordinarie stämman, besluta om värdeöver- föring, under förutsättning att värdeöverföringen inte överstiger det fria egna kapital som redovisas i den senast fastställda balansräkningen, minskat med vad som redan har delats ut eller överförts på annat sätt. Vi har samma uppfattning. Under förutsättning att reglerna säkerställer att aktieägarna får ett fullgott beslutsunderlag och att borgenärsskyddsreg- lerna iakttas kan vi inte se några nackdelar med att tillåta sådan s.k. efter- utdelning. I syfte att garantera aktieägarna ett fullgott underlag inför ett beslut om efterutdelning har kommittén föreslagit följande. Styrelsen, eller om förslaget har väckts av någon annan, förslagsställaren skall upprätta ett förslag till dispositioner beträffande den del av det fria kapitalet enligt den senast fastställda balansräkningen som finns kvar efter det senaste stämmobeslutet om disposition av detta kapital. Förslaget skall utformas efter samma modell som används vid ordinarie stämma. Till förslaget skall, utöver de handlingar som fanns tillgängliga vid den senaste ordi- narie bolagsstämman, fogas en redogörelse från styrelsen över händelser av väsentlig betydelse för bolagets ställning som har inträffat efter det att årsredovisningen lämnades med uppgift om förändringar i det bundna egna kapitalet . Bolagets revisor skall granska styrelsens redogörelse och yttra sig över denna. Även revisorsyttrandet skall fogas till beslutsförslaget. När det gäller skyddet för borgenärerna har kommittén föreslagit att utrymmet för efterutdelning begränsas på så sätt att summan av de värdeöverföringar som beslutas fram till nästa ordinarie stämma inte får överstiga vad som återstår av det fria egna kapitalet enligt den senast fastställda balansräkningen. Vinster som har upparbetats efter det att balansräkningen fastställdes får däremot inte tas i anspråk. Vidare har kommittén ansett att det bör krävas att beslut om värdeöverföringar vid extra bolagsstämma genast anmäls för registrering och att bolagets revisor skall kontrollera att så sker. Några regler om detta har dock inte tagits med i kommitténs lagförslag. Enligt vår uppfattning är den reglering som kommittén har föreslagit väl ägnad att ge såväl aktieägare som borgenärer ett gott skydd vid beslut om värdeöverföring vid extra bolagsstämma. Om reglerna utformas på det sättet, ser vi inte några hinder mot att tillåta beslut om efterutdelning. Vi föreslår alltså att lagen uttryckligen tillåter efterutdelning men endast på de av kommittén angivna förutsättningarna Dessa bör preciseras i lagen. När det gäller beslut om vinstutdelning som har fattats på årsstämman skall detta enligt gällande rätt antecknas på den kopia av årsredovis- ningen som ges in till (se 8 kap. 3 § årsredovisningslagen). Beslutet blir därmed allmänt tillgängligt. Det är rimligt att bolagets intressenter på motsvarande sätt kan skaffa sig in- formation om beslut om efterutdelning. I lagen bör därför tas in en bestämmelse om att beslut om efterutdelning skall anmälas för regist- rering. har föreslagit en särskild bestämmelse om att revisorn skall vara skyldig att kontrollera att sådan anmälan har gjorts.