prop · GT0347 · 2005-11-11 00:00:00 — En ef- fekt av förbättrad samverkan är också en enhetlig rättstillämpning, dvs. en likvärdig tillsyn. Som redan nämnts har livsmedelslagen ändrats så att kommunerna får samma möjligheter att anlita andra kommuner för att utföra uppgifter inom livsmedelstillsynen som de har på miljöområdet. Frågan om samverkan inom livsmedelstillsynen har även behandlats i och om åtgärder för att främja och underlätta för landsbygdsföretag att utveckla den småskaliga livsmedelsförädlingen (Rapport 2005:10). I rapporten föreslås att Livs- medelsverket, i samarbete med regionala och kommunala tillsynsmyn- digheter, bör skapa samverkansområden för olika sakområden inom kontrollen, t.ex. mjölk, kött och fisk. Livsmedelsinspektörer vid mindre verksamheter bör ha tillräckligt många tillsynsobjekt inom enskilda sakområden för att kunna upprätthål- la en hög kompetens. Många kommunala inspektörer har ensamma an- svar för livsmedelstillsynen i kommunen. Detta ökar kommunens sårbar- het vid sjukskrivningar och nyanställningar och bidrar till en tillsyn som inte är konkurrensneutral. Samverkan mellan kommuner bör övervägas i de fall där det finns alltför få tillsynsobjekt inom ett sakområde i en sär- skild kommun. Antal samverkande kommuner för ett specifikt sakområ- de beräknas variera i storlek beroende på hur många tillsynsobjekt som det finns inom det aktuella sakområdet. För tillsynsmyndigheterna är de positiva effekterna ett samutnyttjande av kompetenser inom sakområden, en ökad kompetens inom sakområdet för inspektörerna och en mer lik- värdig tillsyn. bör i samarbete med regionala och kom- munala tillsynsmyndigheter stimulera att samverkansområden för olika sakområden som t.ex. mjölk, kött och fisk utvecklas. Branschföreträdare, inklusive representanter för småskaliga producenter, kan också bidra till detta arbete. För att underlätta för de lokala livsmedelsinspektörerna att bedriva en effektiv och likvärdig tillsyn utarbetar tillsynsvägled- ningar för olika områden. Särskilt angeläget har det bedömts vara att till- synsvägledningar för verksamheter som är mer riskfyllda tas fram. Även arbete med att ta fram vägledningar som är särskilt inriktade mot småska- lig verksamhet bedrivs. Med vägledningar och på vissa områden check- listor för livsmedelskontrollen samt tillgång till branschriktlinjer vid oli- ka typer av verksamheter underlättar livsmedelsinspektörernas arbete, detta gäller inte minst kontrollen vid småskaliga producenter som ofta kan ha unika lösningar för sin produktion. Vägledningar och checklistor är också viktiga för att säkerställa att företagare får en god och effektiv kontroll oavsett till vilken del av landet de är lokaliserade. Regeringen anser också att vägledning som en del i kontrollen fyller en viktig funktion som kunskapskälla för livsmedelsföretagarna. Genom en systematisk kontakt mellan kontrollmyndigheter och verksamhetsutövare sker ett ömsesidigt utbyte av kunskap och erfarenheter som kan bidra till att öka konsumentskyddet. Regeringen bedömer också att den offentliga kontrollen underlättas om kontrollmyndigheten för en löpande dialog med sina kontrollobjekt. Avgifter för offentlig kontroll En särskild utredare (om avgifter för foder, livsmedels- och djurskyddstillsyn /Jo 2004:07/) har lämnat förslag till ett nytt avgiftssy- stem för foder-, livsmedels-, djurhälso- och djurskyddstillsyn. I utreda- rens uppdrag ingick att lämna förslag till en avgiftskonstruktion som ba- seras dels på de kriterier som återfinns i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedels- lagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd, dels på principen att varje tillsynsmyndighet (i tillämpliga fall kommunfullmäk- tige) själv beslutar om avgiftens storlek för sina respektive tillsynsobjekt. Utredaren skulle också beakta att kommunerna bör få möjlighet att i sin helhet avgiftsfinansiera livsmedelstillsynen. Utredaren skall också ta ställning till hur behovet av att styra avgifternas storlek för att både sä- kerställa en likvärdig tillsyn och att företag i olika delar av landet be- handlas likvärdigt kan balanseras mot grundprincipen att varje tillsyns- myndighet skall kunna nå full kostnadstäckning för sina tillsynsverksam- heter. I uppdraget ingår också att överväga om och hur företag med låg omsättning eller som är lokaliserade till regioner med geografiska be- gränsningar bör få sänkt tillsynsavgift. Utredarens förslag i betänkandet Avgiftsfinansierad livsmedels-, djur- Skr. 2005/06:47 skydds- och foderkontroll för en högre och jämnare kvalitet (SOU 2005:52) innebär ett avgiftssystem som skall ge full kostnadstäckning för kontrollmyndigheten. Utgångspunkten för systemet är en lokalt fastställd timtaxa som skall appliceras på kontrollobjekten enligt en schablon för inspektionstid som skall tas fram av . Utredaren före- slår också att respektive kontrollmyndighet skall kunna besluta om att sätta ned avgiften med högst för företag lokaliserade till regioner med geografiska begränsningar eller som använder traditionella produk- tionsmetoder. Betänkandet har remissbehandlats och förslagen bereds i . Regeringen avser att återkomma till i denna fråga. Förenklad hantering av tillfälliga tillstånd Regeringens bedömning: Förenklingsarbetet bör fortsätta. Regeringen avser att återkomma till i denna fråga. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: Bedömningen kommenteras endast sporadiskt av remissinstanserna. Inga invändningar mot bedömningen framförs. Skälen för regeringens bedömning: Tillstånd för tillfällig yrkesmäs- sig hantering av livsmedel regleras i 16 § livsmedelsförordningen (1971: 807). Närmare bestämmelser som rör det s.k. § 16-tillståndet har delege- rats till . Från har hanteringen av till- fälliga hanteringstillstånd förenklats så att det inte krävs tillstånd för sa- luhållande eller hantering på annat ställe än i livsmedelslokal om hante- ringen inte medför mer än små hygieniska risker. Saluhållande av icke värmebehandlat kött, fiskeriprodukter eller hantering av hela maträtter kräver tillstånd men saluhållande av förpackat godis eller färsk frukt krä- ver inte tillstånd. De nya EG-reglerna innehåller inga särskilda bestäm- melser om tillfällig hantering av livsmedel. Frågan om tillfälliga tillstånd blir därför en del i den nationella anpassningen av livsmedelslagstiftning- en till de nya EG-reglerna om hygien och kontroll som tidigare nämnts. Därmed blir lokaliseringen av underordnad betydelse om de krav som ställs på en tillfredsställande hygienisk hantering uppnås. Regeringen av- ser att återkomma i denna fråga i samband med en proposition om an- passning av den svenska lagstiftningen till nya EG-bestämmelser om livsmedel, djurhälsa, foder, djurskydd och växtskydd m.m. Regeringens bedömning: Behovet av förenklingar av regler om dricks- vatten har väl tillgodosetts genom de åtgärder som har vidtagit. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: Förbundet tycker det är bra att kraven på provtagning för småföretagare med egen brunn har förenk- lats. anser att kraven på vatten skall utgå från slutproduktens tjänlighet. Möjligheterna till förenklingar välkomnas dock överlag av instanserna. Skälen för regeringens bedömning: dricksvatten- föreskrifter (SLVFS 2001:30), som bygger på ett EG-direktiv, trädde i kraft . Dessa bestämmelser gäller allt vatten, inklusive sådant vatten som används i livsmedelsindustrin. er- farenheter av de nya reglerna har visat att kravet på provtagning av vatt- net i företagens egenkontroll har varit betungande för de mindre livsme- delsföretag som använder vatten från egen brunn. Av detta skäl har ver- ket beslutat att ändra föreskrifterna så att den provtagningsfrekvens som krävs för att kontrollera dricksvattnets kvalitet minskas för de minsta fö- retagen. Dessutom har verket tydliggjort i några vägledningar att allt vat- ten som används i livsmedelsföretag inte behöver vara av dricksvatten- kvalitet. Olika krav ställs på vattnet beroende på användningsområde. Vatten avsett att ingå i livsmedel skall vara av dricksvattenkvalitet och uppfylla kraven i föreskrifter om dricksvatten. Av 12 § livsmedelsförordningen framgår att vatten för rengöring, kylning och annan livsmedelshantering skall vara av drickvattenkvalitet eller motsva- rande, om inte verket medger annat. Det är med stöd av denna paragraf som verket i sina föreskrifter meddelat att vattnet för viss hantering inte behöver vara av dricksvattenkvalitet. Ändring av begreppet enskilt hushåll Regeringens bedömning: Frågan om tolkningen av begreppet enskilt hushåll är en del i den nationella anpassningen av livsmedelslagstift- ningen till de nya EG-reglerna om hygien och kontroll. Regeringen avser att återkomma till i denna fråga. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med re- geringens bedömning. Remissinstanserna: i ser möjligheten till en individuell bedömning som mycket positiv men påpekar att ett så- dant förfarande ställer stora krav på kompetens inom tillsyns- och kon- trollverksamheten. menar att det är en missuppfattning att matservering i anslutning till rum- och frukostverksamheter generellt skulle kunna undantas från kraven i de kommande reglerna bara därför att man inte har en särskild matsal. Skälen för regeringens bedömning: Varken den gällande svenska livsmedelslagen eller omfattar privat konsumtion i enskilt hushåll. I den nuvarande svenska livsmedelslagstift- ningen uttrycks detta så att lagen inte gäller hantering i enskilt hushåll, medan motsvarande undantag i uttrycks i att detta inte gäller privat enskild konsumtion. De nuvarande svenska bestämmelserna har i praktiken gjort det svårt att utnyttja kök i privata bostäder för bered- ning av livsmedel som skall saluhållas eller serveras till allmänheten, ef- Skr. 2005/06:47 tersom de detaljerade kraven på utformningen av en livsmedelslokal för sådant ändamål i normalfallet inte är möjliga att uppfylla i ett privatkök. Såvitt avser den nuvarande svenska livsmedelslagstiftningen har en del verksamheter som inte självklart är privat enskild konsumtion bedömts omfattas av begreppet enskilt hushåll. Bland annat har servering av mål- tider i s.k. bed and breakfast-verksamhet om verksamheten omfattar högst fyra gästrum och högst åtta bäddar bedömts falla utanför lagens tillämpningsområde. Det nya innebär att alla livsmedel som släpps ut på marknaden omfattas av reglerna, och att endast livsmedel som hanteras för privat enskild konsumtion undantas. Det finns ingen uttrycklig defini- tion av begreppet privat enskild konsumtion i nämnda lagstiftning. Det är dock rimligt att tolka begreppet så att det avser konsumtion av livsmedel tillagade i hemmet som är avsedda att konsumeras inom familjen eller under familjeliknande förhållanden. Gränsdragningen mellan vad som kan hänföras till privat enskild konsumtion och vad som innefattar ett ut- släppande på marknaden är inte helt klar. Det torde till exempel vara tveksamt i vad mån sådan bed and breakfast-verksamhet som faller utanför lagens tillämpningsområde generellt kan undantas. Enligt regeringens bedömning bör dock servering av måltider vid bed and breakfast kunna falla utanför regelverkets tillämpningsområde även fortsättningsvis om måltiderna t.ex. intas i samma lokal som värdfamiljen normalt äter och maten tillagas med den utrustning som är avsedd för fa- miljen. Om det däremot finns särskilda utrymmen, t.ex. en matsal avsedd endast för bed and breakfast-gästerna torde serveringen inte utan vida- re kunna undantas från livsmedelsreglerna. I sammanhanget bör det också påpekas att för sådan verksamhet som faller inom det nya regelverkets tillämpningsområde finns möjlighet för kontrollmyndigheten att i varje enskilt fall och baserat på de för verksam- heten relevanta riskfaktorerna göra en individuell bedömning. Regering- en vill understryka att det är av vikt att den flexibilitet som de nya regler- na medger utnyttjas av kontrollmyndigheterna. Härvidlag anser regering- en också att stor hänsyn skall tas till att viss livsmedelshantering kan be- drivas under s.k. familjeliknande förhållanden. Sådan verksamhet som bedrivs och som genom erfarenhet visat sig inte orsaka någon risk för konsumenterna bör kunna fortsätta. Regeringen återkommer i denna fråga i samband med en proposition om anpassning av den svenska lag- stiftningen till nya EG-bestämmelser om livsmedel, djurhälsa, foder, djurskydd och växtskydd m.m. 5 Rådgivning och kompetensutveckling Regeringens bedömning: De mindre livsmedelsförädlarna har behov av rådgivning och kompetensutveckling inom livsmedelshygien samt för ut- veckling av produkter, företagande och marknadsföring. Möjligheter finns att tillgodose dessa utvecklingsbehov genom de åtgär- der som ingår i det svenska miljö- och landsbygdsprogrammet. Genom de nationella center och projekt för nätverk, rådgivning och kunskaps- spridning som regeringen har beslutat att stödja har utvecklingsmöjlighe- terna ökat ytterligare. En mängd aktörer nationellt och regionalt är aktiva inom fältet nätverk, projekt, utbildning, kurser m.m. Det stora utbudet visar på ett betydande intresse för lokal, småskalig, regional mat med kopplingar till landskapsturism, besöksnäring och natur- och kulturevenemang. De in- satser som framgent utformas bör ta sin utgångspunkt i de aktörer och nätverk m.m. som redan finns och inriktas på att få en ökad samverkan mellan olika insatser. Regionerna har en viktig roll i koordineringen med annan utvecklings- och näringspolitik. Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer i huvud- sak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser framhåller behovet av kompetensutveckling och rådgivning till de småskaliga livsmedelsföräd- larna i fråga om bl.a. livsmedelshygien och kvalitetssystem (HACCP). Kvalitetssäkring av kurserna framhålls som viktigt. Eventuellt bör de ge- nomföras inom ramen för miljö- och landsbygdsprogrammet (LBU). Till- syn med vägledning för producenterna menar andra är en bättre lösning. Andra utvecklingsbehov är allmänna företagsekonomiska kunskaper, marknadsföring m.m. Några instanser tar upp frågan om kompetenscheckar, dvs. en check för betalning av valfri kurs eller utbildning. Metoden prövas redan i Väs- terbottens, och och uppges ha givit gott ut- fall. Även för livsmedel och bioteknik AB () stöder kompe- tenscheckar som instrument. Andra stöder inte ett införande av kompe- tenscheckar utan menar att kurser skall erbjudas inom ramen för LBU- programmet. Flera instanser framför att generella småföretagsfrågor och kompetens- behov i högre grad borde kunna tillgodoses genom befintliga institutioner och stöd inom regional- och näringspolitiken som dock måste anpassas så att lantbruksföretag också kan ges utvecklingsmöjligheter. Livsmedels- företagen (Li) anser att rådgivningen till små företag kan förbättras avse- värt genom ökad samverkan mellan kommunerna, specialisering av till- synspersoner och samutnyttjande av kompetenser, vilket kan tillföra småföretagen praktiskt användbar rådgivning. Nätverk och plattformar för utbildning och kompetensutveckling (kompetenscenter) ses av många som angelägna åtgärder. på- pekar flera instanser att nya institutionella lösningar kanske inte är nöd- vändiga eller önskvärda. Erfarenheter från nu aktuella nätverk och pro- jekt för småskalig förädling (, m.fl.) kan utgöra basen för fortsatt arbete. Flera instanser, bl.a. (), ifrågasätter behovet av ytterligare regionala aktörer och hän- visar till de som redan finns, t.ex. . () framhåller för sin del vikten av att bygga på det kunnande och de kunskapsbärare som finns i institutioner som t.ex. lant- bruksuniversitet (SLU), andra högskolor och universitet, , landsbygdscenter som t.ex. JILU (), samt bruks- och miljöteknik (JTI). Utöver satsningen på Eldrimner behövs en- ligt LRF satsningar på forskning, teknikutveckling, produktions- och marknadskunskap. i ställer sig mycket tveksam till att utveckla regionala kompetenscentra utöver redan befint- lig verksamhet på . LBU-programmet är, menar man, till- räcklig bas för insatser och samverkan inom området. Vikten av samver- kan med andra näringspolitiska insatser lyfts också fram mot bakgrund av att småskaliga producenter har många utvecklingsproblem gemensamt med andra småföretag. Företagen skall själva driva utvecklingsfrågor menar bl.a. . Bran- schsamverkan är dock svårt att uppnå med företagsstorlek som grund. Befintliga organisationer som Li bör kunna organisera flera av dessa fö- retagare. framför i sitt yttrande kritik över att de något större småska- liga företagens behov inte har beaktats i den fördelning av medel till re- surscenter som regeringen beslutade om . Ett ökat fokus be- hövs på mellangruppen 1050 anställda. Slutligen framför LRF, Li m.fl. att befintliga branschorgan också bör kunna inordna många av de mindre företagen. Li framhåller att merparten () av deras medlemsföretag har 049 anställda. Skälen för regeringens bedömning: De utredningar och undersök- ningar som har genomförts, bl.a. och Livsmedelsver- kets utredning Åtgärder för att främja och underlätta för småskalig livs- medelsförädling (Rapport 2005:10), visar att framför allt de mindre livs- medelsproducenterna har behov av rådgivning och kompetensutveckling. Vidare framkommer att utbildningsbehoven kan variera mycket mellan olika företag. De områden där kunskapsbehoven är störst är livsmedels- och hygienområdet, yrkeskunskap och hantverk samt i fråga om företags- ekonomi och marknadsföring. Den rådgivning som efterfrågas behöver i många fall vara konkret och handgriplig, t.ex. inom livsmedelslagstift- ning som det också finns behov av att få hjälp med en mera strategisk rådgivning som gäller det egna företagets utveckling i frågor som gäller produktion och ekonomi. Utöver de rådgivnings- och utbildningsbehov som har identifierats efterlyser många producenter nå- gon form av nätverk för att stärka samarbete och samhörighet med andra producenter. I fråga om kompetensutveckling och rådgivning för småskaliga livs- medelsproducenter och livsmedelsförädlare pekar flera remissinstanser på de möjligheter som finns genom de åtgärder som ingår i det svenska miljö- och landsbygdsprogrammet. Utöver att erbjuda kom- petensutveckling eller kurser kan stöd till förädling och projektstöd er- bjudas. I flera län har man utvecklat en tillämpning där företagare först erbjuds rådgivning om utbildningsbehov och därefter genom en s.k. kom- petenscheck kan få ekonomiskt stöd till kompetensutveckling. Frågan om inriktningen av nästa landsbygdsprogram behandlas närmare i kapitel 6. Regeringen har härutöver genom beslut anvisat me- del till tre nationella nätverk och resurscenter med inriktning på att främ- ja småskalig livsmedelsförädling. Bidraget fördelades till som är ett bolag inom och som redan är etablerat som ett nationellt centrum för praktisk livsmedelsteknik med inriktning på produktutveckling, modern livsmedelsteknik och kvalitetssäkring, till i för att utveckla ett nationellt centrum för småskalig och hantverksmässig livsmedelsförädling samt till projektet för utökat nätverksbyggande mellan aktörer inom livsme- dels- och näringsområdet, vilket också omfattar anordnandet av en euro- peisk konferens i . De initiativ till nationella center som staten har tagit har avsett att kom- plettera det utvecklingsarbete som bedrivs inom privata och ideella orga- nisationer. Som flera remissinstanser påpekar finns viktig kunskap i de verksamheter som pågår exempelvis inom , landsbygdscenter som JILU () m.fl., JTI samt inom SLU och andra universitet och högskolor runt om i landet. En viktig bas för utveckling och samarbete mellan producenter och företagare är de nätverk som finns genom Hus- hållningssällskapens regionala organisation samt inom LRF. Inom länen har dessutom flera projekt med temat regional mat uppstått och givit gott utfall. Inom finns också nätverk som arbetar med regional mat och kulturarv, Regional Matkultur. Det kan redan således konstateras att det finns ett stort antal offentliga och privata aktörer och projekt som har förutsättningar att stöt- ta den småskaliga livsmedelsförädlingen med kunskaper, teknik, nätverk och samarbetsformer. Det stora utbudet visar på en kraftfull dynamik i intresset för lokal, småskalig, regional mat med kopplingar till landskap, kulturarv och regional besöksnäring. Inom ramen för näringslivspolitiken finns vidare institutioner för stöd till näringslivs- och företagsutveckling, t.ex. inom . Utvecklingsinsatser görs också inom ramen för den regionala utvecklingspolitiken genom de utvecklingsprogram som regionerna genomför i partnerskap. Flera länsstyrelser har också på eget initiativ utvecklat projekt som syftar till att aktivt stödja företagsut- veckling inom den småskaliga livsmedelsförädlingen. Enligt regeringens bedömning visar det stora antalet aktörer och pro- jekt som pågår på att det finns en kraftfull dynamik och utvecklingspo- tential i den småskaliga, lokala och regionala livsmedelsförädlingen, inte minst i kombination med insatser för marknadsföring av regional kultur och besöksnäring. är det angeläget att samordningsvinster och synergier mellan olika insatser kan tas till vara och tillgodose att de sam- lade insatser som finansieras med statliga medel används långsiktigt ef- fektivt. Det fortsatta arbetet vad gäller stöd till den småskaliga, lokala och regionala livsmedelsförädlingen bör därför i första hand inriktas på att finna synergier och starkare samverkan mellan olika insatser och ini- tiativ och bygga på de institutioner, myndigheter, nätverk och projekt som redan existerar. Detta bör kunna ske genom att öka samordningen på framför allt regional nivå mellan de insatser som görs inom ramen för landsbygdspolitiken och de insatser som genomförs inom andra politik- områden. Det bör också vara möjligt att i ökad grad ställa krav på breda- re partnerskap vid projektfinansiering med statliga medel i syfte att öka Ett viktigt instrument för politiken blir det nya lands- Skr. 2005/06:47 bygdsprogram som skall gälla för perioden 20072013. En naturlig bas för stöd och utveckling till de småskaliga livsmedels- förädlarna är en stärkt samverkan med andra producenter och med bran- schorgan. Av den utredning som har gjorts av och (Rapport 2005:10) framgår att en stor del av de små- skaliga livsmedelsförädlarna inte tillhör någon branschorgansation och saknar permanenta nätverk inom sin bransch. Denna bild komplette- ras emellertid av vissa remissinstanser som bl.a. påpekar att småskalighet i sig inte kan utgöra bas för branschtillhörighet utan i stället måste grun- das på produktområde. Remissvaren visar också att möjligheter att anslu- ta sig till branschorgan inte alltid utnyttjas. Producenterna behöver också själva vara aktiva i att söka samarbete med branschorgan och andra pro- ducenter. Vad gäller frågan om kursplaner för utbildningsaktörer som anordnar utbildningar i livsmedelshygien och HACCP delar regeringen den be- dömning som görs i promemorian, nämligen att frågan bör behandlas in- om ramen för det uppdrag som har fått av regeringen att redovisa en bedömning av kunskapsläget i livsmedelshygien inom livsmedels- och restaurangnäringarna. I uppdra- get ligger också att lämna förslag till åtgärder för att höja kompetensni- vån. Regeringen bedömer också att även andra institutioner som SLU, och m.fl. bör kunna medverka till att höja kompetens- nivån inom detta område. Härutöver kan även andra utbildningsfrågor vara viktiga att beakta. Bland annat gäller detta vikten av bra grundutbildningar för att kunna re- krytera unga till livsmedelsbranschen. I sammanhanget kan nämnas att regeringen i propositionen Kunskap och kvalitet elva steg för utveck- lingen av gymnasieskolan (prop.