prop · GT0327 · 2005-10-10 00:00:00 — Det föreslagna funktionskravet bör därför utformas så att det anger en miniminivå för leveranssäkerheten. I de fall det nuvarande kravet på god kvalitet innebär att strängare krav kan ställas på elöverföringen, dvs. att inte ens tjugofyra timmars avbrott kan godtas, skall de strängare kraven gälla. Utgångspunkten vid den bedömningen är, liksom tidigare, att nät- företagen skall avhjälpa brister hos överföringen i den utsträckning kost- naderna är rimliga i förhållande till de olägenheter för elanvändarna som är förknippade med bristerna. Införandet av kravet på högst tjugofyra timmars avbrott kan alltså inte leda till några försämringar i leverans- säkerheten för de elanvändare som har en hög leverans- säkerhet. Hur de små nätföretagen klarar av det nya funktionskravet beror till stor del på vilken leveranskvalitet företagen har . Det finns ingen motsättning mellan att vara ett litet företag och att ha ett driftsäkert nät. Funktionskravet i sig innebär inte ett krav på nedgrävda ledningar. Kravet kan uppfyllas på annat sätt, t.ex. genom att företagen har en organisation som fungerar väl när avbrott inträffar. är det svårt att motivera införandet av olika regler för små och stora nätföretag. Elanvändarna hos ett mindre nätföretag skulle då komma i en sämre ställning än elanvändarna hos ett större företag. Enligt regeringens mening bör därför det föreslagna kravet gälla för samtliga nätföretag. Funktionskravet anger en absolut nivå som inte får överträdas. Men att dimensionera elnätet så att elanvändarna garanteras en hundraprocentig elleverans är varken tekniskt möjligt eller ekonomiskt rimligt. Även kommer elavbrott att orsakas av händelser som ligger långt utanför vad ett nätföretag kan förvänta sig eller rusta sig mot. Kravet på högst tjugofyra timmars avbrott bör gälla utifrån vad ett nät- företag normalt kan förvänta sig och rusta sig mot, dvs. inom ramen för ett s.k. kontrollansvar. I bestämmelserna bör anges att kravet inte gäller om ett nätföretag visar att avbrottet i överföringen beror på ett hinder utanför företagets kontroll som företaget inte skäligen kunde förväntas ha räknat med och vars följder företaget inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Det är framför allt händelser av exceptionell karaktär som kan falla utanför kontrollansvaret. Hit hör till exempel krig, terrorhandlingar och sabotage. Vissa naturfenomen som jordbävningar och jordskred kan också höra hit om de är av större omfattning. Väder- händelser som återkommer någorlunda regelbundet såsom åska, snö- oväder eller stormar bör däremot endast i rena undantagsfall vara att betrakta som sådana händelser som faller utanför kontrollansvaret. Det får utifrån omständigheterna i det enskilda fallet bedömas om en enskild händelse är av sådan karaktär att kravet på högst tjugofyra timmars avbrott inte måste uppfyllas. Kravet på högst tjugofyra timmars elavbrott anger den miniminivå för leveranssäkerheten som skall gälla i alla delar av ett distributionsområde. I stora delar av elnätet måste dock den godtagbara avbrottstiden vara väsentligt kortare. Vilken avbrottstid som är acceptabel bestäms i stor utsträckning av hur stor belastningen är i nätet. Om lastnivån i nätet är hög drabbas betydligt fler eller större elanvändare jämfört med ett fel i en del av nätet som har en låg lastnivå. anger i planeringsmålen för region- och lokalnäten följande rikt- linjer för maximala avbrottstider för högre lastnivåer. fel (timmar) tande eller sällsynta fel Enligt regeringens bedömning finns det skäl att, utöver det grund- läggande kravet på högst tjugofyra timmars elavbrott, införa regler om längsta godtagbara avbrottstid för lastnivåer som överstiger . De kompletterande reglerna kommer till viss del att vara detaljerade och tekniska. Föreskrifter om detta bör därför inte tas in i ellagen utan kan meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndig- heten med stöd av bemyndigandet i 3 kap. 1 § fjärde stycket ellagen. Regeringen bedömer att en lämplig utgångspunkt för dessa föreskrifter kan vara de av branschen antagna planeringsmålen. I detta sammanhang måste det åter poängteras att det inte går att garan- tera en hundraprocentig leveranskvalitet i alla lägen. Detta är varken möjligt eller samhällsekonomiskt rimligt. Man måste också beakta att behovet av kvaliteten vid överföringen varierar mellan olika elanvändare. Det är därför rimligt att överlåta till de elanvändare, som har högre krav på leveranssäkerhet än vad som anges i riktlinjer, att ta egna initiativ för att säkra sitt individuella behov av en säker elleverans. har anfört att det redan på förhand kan stå klart att ett nät- företag inte kommer att leva upp till funktionskravet i hela sitt nätom- råde. har därför föreslagit att det införs en möjlighet för nätmyndigheten att ge dispens från funktionskravet, om ett fullgörande till 2011 blir oskäligt betungande. Regeringen utesluter inte att det för enskilda nätföretag kan visa sig orimligt att helt uppfylla funktionskravet till . Det gäl- ler framför allt små nätföretag med begränsade finansiella möjligheter. Det förekommer också att nätföretag har delar av ett nätområde som ligger mycket besvärligt till, exempelvis där en stor del av elanvändarna använder elen för fritidsändamål. Det bör därför finnas en möjlighet för nätmyndigheten att ge dispens från kravet på högst tjugofyra timmars avbrott för en del av ett nätföre- tags koncessionsområde. En dispens bör få ges om kravet är oskäligt be- tungande med hänsyn till ett företags ekonomiska situation eller om det finns synnerliga skäl. En dispens bör inte få ges än , dvs. i regel som längst till . Det är också den tidpunkt då branschen enligt sitt eget planeringsmål avsett att ha uppnått en kvalitet som innebär högst tjugofyra timmars elavbrott. och ett stort antal nätföretag har anfört att det blir mycket betungande för nätföretagen att uppfylla kravet på högst tjugofyra timmars elavbrott till 2011 och att det krävs omfattande investeringar. Enligt remissinstanserna leder detta till att nätföretagen kommer att behöva höja nättarifferna. Funktionskravet har störst ekonomisk inverkan på nätföretag med landsbygdsdistribution, framför allt nätföretag med stor distribution i skogsbygder. Om en höjning av nättariffen kommer att tillåtas eller inte är ytterst en fråga för som har tillsyn över nätföretagens avgiftsnivå. Frågan har ett nära samband med hur före- tagens nättariffer är utformade. I de fall det är nödvändigt att genomföra omfattande investeringar i ett område kan det, om tariffen ligger på en låg nivå, inte uteslutas att det finns utrymme att höja tariffen. Skulle tariffen däremot redan ligga på en hög nivå, kan bedömningen bli att de nödvändiga investeringarna ryms inom ramen för den gällande Det kan inte heller uteslutas att vissa företag, trots ökade in- Prop. 2005/06:27 vesteringar, kan behöva sänka sina tariffer. skall som tidigare pröva nättariffernas skälighet efter de särskilda förhållanden som råder för varje nätföretag. Det bör framhållas att ellagstiftningens reglering av nättariffer premierar företag som har en hög leveranssäkerhet. har i sin rapport anfört att de avser att dels öka genomslaget för kvalitets- styrning i samband med tarifftillsynen, dels förbättra förutsättningarna för kvalitetsregleringen med hjälp av en bättre avbrottsrapportering. Tekniska krav på elnätet Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka krav som skall vara uppfyllda för att överföringen av el skall vara av god kvalitet. förslag överensstämmer i stort med har inte föreslagit att bemyndi- gandet i 3 kap. 9 § fjärde stycket ellagen omformuleras. Remissinstanserna: har anfört att verket bör få upp- draget att utfärda tekniska föreskrifter för leveranssäkerhet, annars är risken stor att regelverken för leveranssäkerhet respektive elsäkerhet blir har anfört att ledningar på eller högre bör göras brott- och trädsäkra och att ledningar upp till bör kablifieras. Skälen för regeringens förslag Elnätet är uppdelat i olika spänningsnivåer. I stamnätets ledningar, som av , är spänningen 220 eller Regionnäten har en spänningsnivå på . Dessa nät ägs och drivs av regionala nätföretag. Den tredje nivån i nätstrukturen är lokalnäten som i huvudsak har en spänningsnivå upp till finns det ca 180 lokalnätföretag. Fel i stamnätet resulterar mycket sällan i avbrott hos elanvändaren. Även på regionnätsnivå, framför allt på högre spänningsnivåer, kan fel uppstå som inte resulterar i avbrott hos elanvändare. normalt byggts på ett sådant sätt att snabba driftomläggningar kan ske när fel uppstår. Men fel i regionledningar kan också leda till omfattande avbrott för elanvändarna i de underliggande lokalnäten. störning där flera regionnätsledningar slås ut kan ett stort antal elanvändare drabbas av avbrott. Regionnätsledningarna har en mycket stor betydelse för leveranssäker- De flesta regionnätsledningarna har därför redan uppförts i träd- Det finns dock fortfarande luftledningar på framför allt 20, 40 och som inte är trädsäkra. Det är viktigt att eliminera risken för avbrott på grund av träd som faller ned på regionnätsledningar. Det bör därför, som har föreslagit, införas ett krav på att luftled- ningar med en spänning som överstiger är utförda som träd- Samma krav bör gälla för luftledningar med en lägre spänning om de överför el till lokalnät och för luftledningar som har en ansluten produktionsanläggning med en spänning över . har föreslagit att regionnätsledningarna, utöver kravet på att de skall vara trädsäkra, även skall vara brottsäkra. Med brottsäker avses i föreskrifter att en luftledning är utförd så att de kombinationer av krafter och åverkan, vilka enligt erfarenhet kan väntas uppkomma, inte åstadkommer skada som menligt inverkar på ledningens möjligheter att fylla sin uppgift eller medför skada för person och egendom. För att klara dessa krav måste ledningen vara både trädsäker, kemikaliesäker och i övrigt brottsäker. Det innebär att ledningsgatan måste ha tillräcklig bredd, ledningen måste mekaniskt tåla de påkänningar som kan förväntas samt klara påfrestningar i den aktuella miljön, t.ex. saltpåslag. Regler om brottsäkra ledningar finns för vissa ledningar inom detaljplanelagt område, enligt vad som framgår av 6 kap. 2 § Elsäker- hetsverkets föreskrifter om hur elektriska starkströmsanläggningar skall var utförda samt allmänna råd om tillämpningen av dessa föreskrifter (ELSÄK-FS 2004:1). Enligt reglerna skall en friledning för högspänning inom detaljplanelagt område vara utförd som brottsäker ledning eller som ledning i förstärkt utförande vid högst systemspänning. , m.fl. har anfört att ett generellt krav på brottsäkra luftledningar över kräver omfattande ombygg- nader av befintliga luftledningar och att dessa till stor del kommer att er- sättas av jordkabel. Kravet kan också komma att leda till att befintliga reservmatningar rivs eftersom kostnaderna för att behålla dem och bygga om dem till brottsäkert utförande blir så höga att detta leder till en försämrad leveranssäkerhet i stället för en högre leveranssäkerhet. Den viktigaste faktorn när det gäller att åstadkomma brottsäkra led- ningar är trädsäkerheten. Kravet på brottsäkert utförande av luftledningar motiveras också främst av elsäkerhetsskäl. Med beaktande av detta anser regeringen att det underlag som är tillgängligt inte visar att nyttan med att införa ett krav på att luftledningar över skall vara utförda som brottsäkra ledningar kan motivera de ökade kostnader som upp- kommer p.g.a. ett sådant krav. Kraven på regionnätens tekniska utform- ning bör därför nu begränsas till att ledningarna skall vara utförda som trädsäkra ledningar. Bemyndigandet om god kvalitet på överföringen av el Det är inte möjligt att i ellagen i detalj reglera alla tekniska krav som bör ställas på utförandet av elnätet för att säkerställa en leveranssäker elöver- föring. Den tekniska utvecklingen går ständigt framåt och samhällets krav på leveranssäkerhet förändras . Bestämmelserna bör där- för lämpligen införas i en regeringsförordning eller i myndighetsföre- skrifter. har föreslagit att inspektionen skall utfärda sådana föreskrifter. har i sin tur anfört att verket är mest lämpat att besluta om föreskrifterna. Det nuvarande bemyndigandet i 3 kap. 9 § fjärde stycket ellagen bör omformuleras. Av bemyndigandet bör framgå att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om de krav, bl.a. tekniska sådana, som skall vara uppfyllda för att överföringen av el skall vara av god kvalitet. Genom ändringen kan regeringen bemyndiga den för ändamålet mest lämpade myndigheten att utfärda Prop. 2005/06:27 myndighetsföreskrifter. Enligt och är det inte motiverat att ställa krav på trädsäkra luftledningar för vissa av de ledningar som omfattas av förslag på träd- säkerhet. Det gäller enligt vad som anförts i remissvaren luftledningar med en spänning som understiger och som överför el till ett annat nätföretags område eller som har en ansluten produktionsanlägg- ning med en spänning som överstiger . Det kan enligt remiss- instanserna bero på att kravet på trädsäkerhet inte är nödvändigt för att upprätthålla leveranssäkerheten eller att det finns andra sätt att upprätt- hålla leveranssäkerheten. Det kan också vara fråga om reservmatningar eller matningar med låg volym av överförd eller inmatad energi. Det kan finnas ett mindre antal luftledningar som kan undantas från det generella kravet på att de skall vara trädsäkra. Det bör därför vara möjligt att meddela föreskrifter om undantag från kravet på att en luftledning skall vara trädsäkert utförd. Regeringen avser att meddela sådana före- skrifter endast om det står klart att kravet kan frångås utan att det hotar leveranssäkerheten i ett nätföretags område eller om en produktions- anläggning endast matar in en låg volym energi till ledningen. Utöver möjligheten att meddela föreskrifter om undantag enligt vad som har anförts, bör det även finnas en möjlighet att i ett enskilt fall ge dispens från kravet på att en luftledning skall vara trädsäkert utförd. 8 Ersättning vid elavbrott 8.1Skyldighet att betala ersättning till elanvändare vid långvariga elavbrott Regeringens förslag: En elanvändare skall som huvudregel ha rätt till ersättning vid oplanerade elavbrott som varar minst (avbrottsersättning). Avbrottsersättningen skall betalas av den som har koncession för det elnät till vilket elanvändaren är direkt ansluten. Rätt till avbrottsersättning skall inte gälla i vissa fall. Elanvändaren skall inte ha rätt till ersättning om avbrottet beror på elanvändarens försummelse eller om överföringen av el avbryts för att vidta åtgärder som är motiverade av elsäkerhetsskäl eller för att upprätthålla en god drift- och leveranssäkerhet. Elanvändaren skall inte heller ha rätt till ersättning om avbrottet beror på ett hinder utanför vad som kunnat kontrolleras av det nätföretag i vars nät felet uppstått. Det är det nät- företag till vilket elanvändaren är direkt ansluten, dvs. det ersättnings- skyldiga nätföretaget, som skall visa att det har funnits ett sådant okontrollerbart hinder. Rätt till avbrottsersättning skall slutligen inte gälla om avbrottet beror på omständigheter som kan hänföras till stamnätet. förslag överensstämmer i stort med regeringens. förslag innehöll inget undan- tag från rätten till avbrottsersättning när avbrottet beror på omständig- heter som kan hänföras till stamnätet. Remissinstanserna: Sveriges Energiföreningars () har anfört att elproducenter är beroende av ett fungerande elnät för att få avsättning för sin produktion och att det behövs förtydliganden av att även dessa är berättigade till skadestånd vid elavbrott. Villaägar- nas har anfört att nätföretagen borde omfattas av ett strikt skadeståndsansvar. Enligt förbundet skulle nätföretagen därmed få ersätta alla skador, även vid extrema väderförhållanden, dock med undantag för krig och skadegörelse på ledningar. har av- styrkt att förslaget till schablonersättningar vid långvariga elavbrott skall omfatta även stamnätet. Skälen för regeringens förslag Allmänna bestämmelser om skadestånd finns i skadeståndslagen (1972:207). För elektriska anläggningar finns det särskilda bestämmelser om skadestånd i 10 och 11 kap. ellagen. Konsumenters rätt till skade- stånd vid avbruten elöverföring regleras i 11 kap. 812 §§. Vad reglerna innebär beskrivs närmare i avsnitt 4.3. Skadeståndets reparativa funktion innebär i korthet att den enskilde skall ersättas för den skada som drabbar den enskilde själv eller den enskildes egendom och förmögenhet. Skadeståndets preventiva funktion innebär att hotet om skadeståndsskyldighet gör människor aktsammare och medför att företag vidtar åtgärder för att förebygga skador. Samhället är starkt beroende av en tillförlitlig överföring av el. Känsligheten för störningar i överföringen har ökat hos elanvändarna. För näringsidkare innebär elavbrott ofta att verksamheten helt avstannar, vilket kan innebära stora ekonomiska förluster. För hushållen kan avbrott på ge problem med värmen, matlagningen och matförvaringen samt med kommunikation av olika slag. På landsbygden kan elavbrott även ge problem med vatten och avlopp samt orsaka frys- skador på vattenledningar. Äldre och sjuka kan vara särskilt utsatta på grund av beroendet av trygghetslarm, värme och medicinsk utrustning. Långvariga elavbrott ger alltså normalt upphov till betydande skador och olägenheter. För de flesta torde olägenheterna uppkomma redan innan det har gått . utredning om ökad leveranssäkerhet föreslogs en schablo- niserad rätt till avbrottsersättning. Efter att utredningen presenterats åtog sig ett stort antal nätföretag att på frivillig väg ekonomiskt kompensera de elanvändare som drabbas av elavbrott. De riktlinjer för frivillig ersätt- ning som branschorganisationen har antagit innebär att den fasta delen av nätavgiften minskas för avbrott som varar , för avbrott som varar och för avbrott som varar än . Den maximala ersättningen begränsas till fasta nätavgifter. Det är positivt att flertalet nätföretag frivilligt betalar ersättning till elanvändarna vid långvariga elavbrott. kan invändningar riktas mot en ordning som till stor del bygger på frivilliga åtaganden. Den ersättningsmodell som rekommenderar till sina med- lemmar tillämpas av flera nätföretag, men långt ifrån alla. Det finns nätföretag som inte betalar ut någon ersättning alls vid långvariga el- avbrott. Storleken på ersättningen kan variera mycket mellan olika nät- företag, exempelvis på grund av att tarifferna har olika utformning. Möj- ligheterna att få ersättning är ofta omgärdade med omfattande undantag. Vidare anger i sin rapport, Uppföljning av nät- företagens åtgärder mot elavbrott till följd av snöoväder, att branschens åtagande om ersättning vid avbrott förefaller ha blivit dimensionerat för att avhjälpa fel på ett sätt som kan innebära att vissa elanvändare får längre avbrott . Det kan, inte minst för elanvändarna själva, framstå som oförståeligt och orättvist att nätföretagen betalar ut olika stora schablonersättningar för likartade avbrott. Konsumenternas möjligheter att få ersättning vid långvariga elavbrott med stöd av ellagens bestämmelser torde i praktiken vara begränsade, även om förutsättningarna har förbättrats genom möjligheten att för ett kollektiv av drabbade elanvändare föra grupptalan enligt lagen (2002:599) om grupprättegång. Sammantaget innebär det anförda att elanvändarnas möjligheter att få ersättning vid långvariga elavbrott är otillräckliga. De senaste årens åter- kommande långvariga elavbrott vid svåra väderförhållanden visar också att det i regelverket bör införas bestämmelser som ger starka drivkrafter för nätföretagen att så snabbt som möjligt höja kvaliteten på elöver- föringen. Att erkänna utevaron av el som en skada i sig som ger rätt till en schabloniserad ersättning skulle underlätta för elanvändarna och sam- tidigt fylla ett viktigt förebyggande syfte. Tvingande regler till förmån för elanvändarna Tvingande regler om sanktioner förekommer på vissa områden inom framför allt konsumentlagstiftningen. Elförsörjningens stora betydelse som samhällsfunktion motiverar att tvingande regler införs till förmån för elanvändarna. Regeringens förslag innebär ett nytt sätt att reglera ersättningsfrågor på det begränsade avtalsområde som elnätmarknaden utgör. I ellagstift- ningen bör införas en enhetlig modell för ersättning till elanvändare vid elavbrott. Förslaget innebär att tvingande regler införs i ellagen om nät- företags skyldighet att utge en schabloniserad avbrottsersättning. Reglerna innebär bevislättnader för den avbrottsdrabbade elanvändaren. Redan det förhållandet att elöverföringen har varit avbruten bör betraktas som en skada för elanvändaren. En skyldighet att ersätta den skadan har främst den preventiva funktionen att förmå nätföretagen att förebygga elavbrott. Därutöver ger ett längre elavbrott i regel upphov till flera andra slags skador som elanvändaren bör få ersättning för, exempelvis utgifter för att kompensera den uteblivna elen, förlust av arbetsinkomst och skador på livsmedel. En schabloniserad ersättning kan också fylla funk- tionen att underlätta för elanvändaren att få kompensation för följderna av elavbrottet. Så länge sådana skador inte sammantaget är större än den schabloniserade ersättningen skall någon bevisning inte behövas i fråga om skadornas storlek. Den avbrottsersättning en elanvändare har rätt till bör betalas av den som har koncession för det elnät som elanvändaren är direkt ansluten till, oavsett om avbrottet är hänförligt till en annan koncessionshavares nät. Elanvändaren har även i ett fall då ett avbrott uppkommer i ett över- liggande nät endast ett avtalsförhållande med koncessionshavaren för det närmaste nätet, dvs. den som är skyldig att leverera el till elanvändaren. Processekonomiska skäl talar också emot att låta ett stort antal avbrotts- drabbade elanvändare få vända sig till någon annan koncessionshavare för att få ut avbrottsersättningen. Att koncessionshavaren för det elnät som elanvändaren är direkt anslu- ten till skall betala ut ersättningen ger upphov till frågor om möjligheten för koncessionshavaren att i sin tur få ersättning från innehavaren av överliggande nät. Den frågan behandlas i avsnitt 8.4. Ellagen innehåller , till skillnad från vad som gäller för konsumenter, ingen särskild reglering om ersättning till näringsidkare som drabbas av elavbrott. Näringsidkare har därför generellt sett sämre möjligheter att få ersättning vid elavbrott än vad konsumenter har och de löper större risk att lida ekonomiska förluster vid elavbrott. Enligt regeringen motiverar de speciella förutsättningarna på elnät- marknaden att tvingande regler införs även för kommersiella förhållan- den. Elförsörjningen är en viktig samhällsfunktion. Näringsidkares tjänster och produktion är starkt beroende av att överföringen av el fungerar. Konsekvenserna av elavbrott är mycket allvar- liga för näringsidkare. För att skapa tillräckliga drivkrafter att säkerställa ett driftsäkert elnät bör därför näringsidkare omfattas av reglerna om av- brottersättning. Näringsidkare får därmed också på ett relativt enkelt sätt kompensation för skador som följer av långvariga elavbrott. Enligt Energimarknadsinspektionen bör det utredas om det utöver be- stämmelserna om avbrottsersättning bör införas ytterligare bestämmelser i ellagen som reglerar nätföretagens skadeståndsansvar i förhållande till näringsidkare, bl.a. i fråga om nätföretagens kontrollansvar. Regeringen bedömer att det inte finns skäl för en sådan utredning. Undantag från rätten till avbrottsersättning I vissa fall bör rätt till avbrottsersättning inte gälla. Elanvändaren bör inte ha rätt till avbrottsersättning när avbrottet beror på elanvändarens försummelse.