prop · GT039 · 2005-09-30 00:00:00 — Ytterligare insatser måste göras för att den inre marknaden skall utveckla sin fulla potential i fråga om konkurrenskraft, tillväxt och sysselsättning. Ett intensivt arbete pågår för att ta bort hinder som fortfarande försvårar handeln i onödan. Kommissionen rapporterar om framsteg när det gäller genomförandet av den inre marknaden. Över 100 åtgärder inom olika politikområden ingår och i rapporten för konstateras att 2/3 av dessa har utförts. Ekonomiska analyser av tillskapandet av en mer öppen och reglerad europeisk tjänstemarknad framhåller stora potentiella välfärdsvinster för svenskt vidkommande. För ett land som , med relativt få hinder och en stor exportpotential för tjänster, är därför förverkligandet av en tjänstemarknad en viktig fråga. Tjänstesektorn är den snabbast växande delen av vår ekonomi och står för huvuddelen av både bruttonationalprodukt och sysselsättning. I hör fyra av fem nystartade företag hemma inom tjänstesektorn. är det viktigt att säkerställa grundläggande svenska intressen i tjänstesektorn, såsom den svenska arbetsmarknadsmodellen och vår ambition vad gäller skyddsnivå på områden som miljö, hälsa och säkerhet. 2.2Konsumenternas intresse på den inre marknaden Den inre marknaden skapar förutsättningar för lägre priser och större valmöjligheter för konsumenter. Men en väl fungerande inre marknad förutsätter också både förtroende och tydlighet. Förtroende är nödvändigt för att få konsumenter att våga köpa varor och tjänster från andra länder och för att våra företag skall ge sig ut i . Men det behövs också tydliga regler och gränser för den inre marknaden. verkar därför i det europeiska samarbetet för bland annat miljö- och konsumentintressen. Att EU rymmer hänsyn till både konsumenter, företag och miljön är viktigt inte bara för våra egna medborgare, utan också för våra partners utanför unionen. Precis som målsättningen är att svenska företag och konsumenter skall nå ut på den inre marknaden, välkomnar vi europeiska företag i . Med detta följer ökad tillväxt, sysselsättning och konkurrenskraft. Den internationella handelns kraftiga ökning har bidragit till en period av ekonomisk tillväxt som saknar historiskt motstycke. Denna uppgång är intimt sammanbunden med arbetet inom och senare WTO. Globaliseringen innebär att utvecklingen går allt fortare som den blir svårare att förutsäga. Nya ekonomiskt snabbväxande regioner vinner terräng parallellt med att traditionellt starka områden stagnerar. Protektionistiska tendenser gör sig gällande på många håll, inte minst på båda sidor av . Detta stärker behovet av att vidareutveckla för att säkerställa stabila förutsättningar för internationell handel och tillväxt. Handelns tilltagande betydelse ökar behovet av att integrera handelspolitiken med andra politikområden. Handel i förhållande till grundläggande arbetsvillkor och företagens sociala ansvar, till hållbar utveckling och till kampen mot fattigdom är alla komplexa frågor som det har visat sig svårt att fullt ut integrera i WTO:s arbete. Detta gör inte frågorna mindre angelägna. Regeringen har dessutom engagerat sig aktivt för att utveckla alternativa former för att driva dessa frågor. 3.1Instabila marknader och protektionistiska hot Den asiatiska krisen som bröt ut blev relativt kortvarig och ser vi åter en robust ekonomisk utveckling i . ekonomiska tillväxt är anmärkningsvärd. Den har rubbat den ekonomiska maktbalansen i och inneburit en global tyngdpunktsförskjutning. Det kinesiska handelsöverskottet var fem gånger större än 2004. har haft svårigheter men en återhämtning sker. Framtiden ser ljus ut för stora delar av . börjar leva upp till sin väldiga ekonomiska potential och blir därmed ytterligare en maktfaktor i regionen. Den ekonomiska krisen i befarades påverka hela . Men det var ett skrämskott och krisen spreds aldrig i någon större utsträckning. bedöms situationen i vara relativt stabil. har dessutom visat sig ha ambitioner att bli en stormakt på handelsområdet. ekonomi utvecklas fortsatt gynnsamt, men den innehåller också orosmoment. Det enorma budgetunderskottet medför risker och handelsbalansen fortsätter att försämras. är mer svårbedömt. , regionens motor, hackar betänkligt och står sannolikt inför omfattande ekonomiska reformer. Även i andra viktiga europeiska ekonomier som och är de ekonomiska utsikterna osäkra. Utvecklingen är däremot positiv i länder som , och , liksom i flera av EU:s nya medlemsländer. Den politiska osäkerhet som präglar EU-samarbetet riskerar dock att hindra gemensamma initiativ för att få fart på . Diskussionen om har visat att det finns olika syn bland och inom medlemsstaterna på vilken riktning EU skall ta . I stora delar av är situationen prekär. Efter självständigheten hade länge flertalet en ekonomisk tillväxt som var starkare än i västvärlden, även om den reella tillväxten begränsades av Skr. 2005/06:9 den höga befolkningsökningen. Visionen om en framtid där nådde ikapp var stark. Men även om vissa , främst oljeproducenter, har en relativt stark tillväxt har som kontinent upphört att närma sig västvärlden och sackar snarare efter. Även i jämförelse med andra utvecklingsländer tappar mark. var medelinkomsten i söder om dubbelt så hög som i , är den knappt hälften. Den svaga utvecklingen i underminerar möjligheten att uppfylla Millenniemålen vilket var en av huvudanledningarna till att G8-toppmötet i valde att fokusera på . I slutsatserna från mötet betonas bl.a. vikten av ett lyckat resultat av Doharundan. Sammantaget ser det världsekonomiska läget gynnsamt ut, även om det finns en del orosmoln. Världsekonomin har visat sig sårbar för externa chocker som terroristdåd, naturkatastrofer och kraftigt stigande oljepriser. Spridning av allvarliga smittsamma sjukdomar och hotet om en pandemisk spridning av influensa kan också störa världsekonomin. Antalet handelspolitiska skyddsåtgärder ökar och även om antalet handelspolitiska tvister sjunkit har de inte minskat i politisk betydelse (jfr avsnitt 4.4.3). Osäkerheten skapar oro som lätt kan övergå i protektionism. Företagsnedläggningar som lämnar människor utan trygghet och framtidstro minskar radikalt förutsättningarna att föra en öppen handelspolitik för global tillväxt. Människor som oroar sig för sina barns skolgång, sin pension och möjligheterna att få sjukvård motsätter sig förändringar och begär protektionistiska åtgärder. Alla har rätt till trygghet och att omvandling och utveckling sker på villkor som inte lämnar någon vind för våg. Regeringens politik för välfärd går därför hand i hand med handels- och tillväxtpolitiken. En välutbildad och trygg befolkning, hög konkurrenskraft inom en rad näringsgrenar, god infrastruktur och en öppenhet för förändringar är styrkefaktorer som gör att står väl rustat för en alltmer globaliserad värld. Under årets ministerrådsmöte i , under svenskt ordförandeskap, diskuterades sambandet mellan handel och strukturanpassning på svenskt initiativ. För att till fullo dra nytta av handelsliberaliseringar krävs strukturanpassning och denna måste ske under socialt ansvarsfulla former. Enskilda arbetstagare upplever ofta att ökat konkurrenstryck i den globala ekonomin leder till minskad trygghet. De protektionistiska impulser som riskerar att följa på detta bör motverkas. Vi ser också att oron kan leda till att överdrivna hotbilder målas upp. Diskussionerna inom EU med anledning av att kvoterna för import av tekovaror avskaffades är ett tydligt exempel på detta (jfr avsnitt 4.4.2). Regeringen är fortsatt övertygad om att behovet av WTO är stort. WTO utgör ett viktigt värn mot ensidiga sanktioner och protektionism. Det är också det enda forum där handelstvister mellan länder kan lösas på ett regelmässigt och ordnat sätt. WTO kan också, med ett framgångsrikt slutförande av Doharundan, förbättra förutsättningarna för tillväxt och handel och därmed ge världsekonomin en positiv injektion, och bidra till fattigdomsbekämpning. Slutligen är ett fungerande globalt regelverk en avgörande förutsättning för ekonomisk tillväxt inom EU. Den tyngdpunktsförskjutning som pågår i världsekonomin där länder som leder utvecklingen riskerar annars att i ökad utsträckning Skr. 2005/06:9 marginalisera EU. Även om har en gynnsam ekonomisk utveckling är detta en central framtidsfråga. Detta är särskilt tydligt mot bakgrund av att svensk export till länder utanför EU ökar alltmer i betydelse. I slutskedet av Uruguayrundan växte beslutet fram att stöpa om varuhandelsavtalet , med tillhörande avtal, till en helt ny organisation. Organisationen fick namnet (). De nya avtalsområden som blev resultatet av Uruguayrundan behövde en ny organisation som stod på en fastare rättslig grund än föregångaren och dessutom fanns önskemål om att göra det institutionella ramverket tydligare. 3.2.1Framgångar, men också motgångar Medan förde en relativt undanskymd tillvaro har dess efterföljare WTO utvecklats till en central organisation inom det multilaterala samarbetet som ofta tilldrar sig stort intresse. Framförallt beror det på att enskilda länders ekonomier i allt högre grad blivit beroende av internationell handel. WTO har blivit en mer betydelsefull organisation för att reglera umgänget mellan stater. Till en del handlar det också om att de nya avtal om t.ex. tjänstehandel och immaterialrätt som tillkom genom Uruguayrundan har gjort att gränserna mellan handelspolitik och inrikespolitik har suddats ut. Därmed har den internationella handeln också blivit föremål för ett allt bredare folkligt engagemang. som gått sedan WTO skapades har organisationen kunnat skörda flera stora framgångar. Erfarenheterna av tvistlösningsmekanismen är till största delen positiva. har fler tvistlösningsförfaranden initierats än under hela den nästan femtioåriga period som existerade (se avsnitt 4.3.12 och 4.4.3). Detta får betraktas som ett uttryck för tilltro till och uppskattning av systemet. Tre viktiga avtal slutfördes också i WTO:s regi . Två av avtalen gäller informationsteknologi: handeln med telekommunikationstjänster, respektive att tullarna avskaffas för varor med anknytning till informationsteknologi. Som ett resultat av dessa nya avtal ökade handeln med IT-produkter markant i både industri- och utvecklingsländerna. Det tredje avtalet omfattar handeln med finansiella tjänster. Beslutet att inleda Doharundan vid ministermötet i , , 2001 är dock den största framgången. Då enades WTO:s medlemmar om att inleda en förhandlingsrunda om öppnare handelsregler i syfte att bidra till ekonomisk utveckling och större global rättvisa. Paradoxalt nog är det emellertid i samband med diskussionerna om denna nya breda förhandlingsrunda som WTO också mött sina kanske största motgångar. före ministermötet i var tanken att WTO:s medlemmar skulle lansera en ny runda vid ministermötet i , men Skr. 2005/06:9 detta misslyckades. Förutom att besluten uteblev vid förhandlingsbordet ägde så våldsamma demonstrationer rum att undantagstillstånd fick införas. Också ministermötet i , , resulterade i ett misslyckande. Båda dessa motgångar visar att WTO långt ifrån fungerar perfekt. Det finns fortfarande utrymme för förbättringar när det gäller att uppdatera regelverket, men också när det gäller förhandlingssättet och beslutsmekanismer samt relationerna till andra internationella organisationer och det civila samhället. 3.2.2Organisationens utveckling och legitimitet Sutherlandrapporten Diskussionen om hur WTO:s funktionssätt bör förbättras har varit ganska intensiv. presenterades en rapport om de framtida utmaningarna för WTO och det multilaterala handelssystemet som skrivits av en arbetsgrupp under ledning av den före detta generaldirektören i WTO, . Som en av de ivrigaste förespråkarna av ett starkt multilateralt handelssystem kan regeringen ställa sig bakom många av förslagen i rapporten, vilka i allmänhet syftar till att stärka WTO och skapa bättre förutsättningar för en mer resultatorienterad organisation och ett effektivare beslutsfattande. Detta gäller t.ex. förslagen om att precisera generaldirektörens befogenheter och skyldigheter samt upprätta klara mål och riktlinjer för WTO:s relationer till det civila samhället. Det område där regeringens position skiljer sig mest från de slutsatser som dras i rapporten rör synen på bilaterala och regionala handelsavtal (se avsnitt 3.3). Dessutom är regeringen tveksam till att inrätta ett särskilt rådgivande organ med ett 30-tal platser där de tyngsta medlemmarna skulle få permanenta platser och övriga skulle rotera med hänsyn till geografisk representativitet. Även om detta råd inte skulle få någon formell makt riskerar det att minska WTO:s legitimitet hos dem som inte ingår och bidrar därmed knappast till att öka beslutseffektiviteten. Regeringen anser att det är angeläget att de frågor som den s.k. Sutherlandrapporten aktualiserar blir föremål för en grundlig diskussion i WTO (se avsnitt 4.5). WTO har 148 medlemmar som totalt representerar av världens handel. En överväldigande majoritet av dem utgörs av utvecklingsländer. Sedan WTO bildades har 23 nya medlemmar tillkommit. anslutning till WTO utgör en historisk händelse. är redan nu världens tredje största handelsnation. anslöt sig och till WTO och blev därmed de första länderna från MUL-gruppen som blev medlemmar . För var detta en framgång efter många års arbete för att få med de fattiga länderna i det multilaterala handelssystemet. hade bl.a. en aktiv roll i den kommitté som utarbetade särskilda riktlinjer för att underlätta MUL:s anslutning till WTO. Närmare ett 30-tal länder förhandlar om medlemskap däribland , Skr. 2005/06:9 och . 3.3Regional samverkan och bilaterala avtal ett komplement till det multilaterala arbetet Antalet bilaterala och regionala frihandelsavtal har ökat kraftigt . Över 300 avtal har anmälts till WTO, men det faktiska antalet är betydligt högre. EU har en lång tradition av frihandelsavtal med tredje land och är den aktör med flest sådana överenskommelser. och har också om än med skiftande framgång - samarbetat regionalt. Länder i och intog länge en restriktiv hållning till sådana arrangemang, men har sedan något drygt decennium drivit en aktiv politik med nya avtal. har även stater som , och rört sig i denna riktning. Denna utveckling har orsakat en omfattande debatt om huruvida de bilaterala och regionala avtalen riskerar att allvarligt skada det multilaterala handelssystemet. Regeringen menar att dessa farhågor är överdrivna. Regeringens syn bygger på att de bilaterala/regionala avtalsprocesserna och det multilaterala förhandlingsarbetet är olika komponenter som kan och bör verka ömsesidigt stärkande för den globala frihandeln. Bilaterala och regionala frihandelsavtal har vuxit fram och fungerat parallellt med det multilaterala regelverket. har antalet frihandelsavtal ökat kraftigt som WTO grundats, medlemskretsen vuxit och en ny ambitiös WTO-runda startats. Alla handelsförhandlingar bör ha som utgångspunkt att värna om en öppen handel som bidrar till en rättvis och hållbar global utveckling. Att motverka protektionism och att stödja den multilaterala processen inom WTO måste vara vägledande för nya frihandelsavtal. Avtalen bör därför utformas på ett sätt som underlättar vidare samarbete i större ländergrupper och framsteg i WTO. De får heller inte tjäna som förevändning för en lägre ambitionsnivå multilateralt. Ett minimikrav är att avtalen är förenliga med och inte ökar diskrimineringen mot tredje land. anser att det finns ett behov av att ytterligare stärka och förtydliga på detta område i takt med att många av de nya bilaterala och regionala avtalen omfattar betydligt fler områden än bara varu- och tjänstehandel (se avsnitt 4.3.7). Regional integration med länder utanför EU har traditionellt utgjort en central del av EU:s gemensamma handelspolitik. har dock kommissionen drivit en restriktiv linje när det gäller nya frihandelsförhandlingar. De multilaterala förhandlingarna i Doharundan skulle i stället ägnas all uppmärksamhet. Detta skedde som allt fler länder i omvärlden intensifierade sina bilaterala och regionala ansträngningar. Efter i har dock kommissionen öppnat för en mindre restriktiv hållning. EU:s handelskommissionär signalerade intresse för nya avtal, i synnerhet mellan EU och ASEAN. Regeringen anser att Doharundan skall ha högsta prioritet i EU:s handelspolitiska arbete, men att detta kan ske parallellt med kompletterande bilaterala och regionala frihandelsförhandlingar. 2005/06:9 Hållningen vilar på en kombination av politiska och ekonomiska har därför inom EU-kretsen agerat för att säkra svenska och europeiska företags konkurrensmöjligheter och genom att undersöka förutsättningarna för att inleda förhandlingar om frihandelsavtal med vissa strategiskt och ekonomiskt viktiga länder i . Svenska och europeiska företag riskerar att diskrimineras t.ex. på den thailändska marknaden om landet sluter frihandelsavtal med och . Ett avtal med och ett med regionens mest utvecklade land - - borde stå högt på den europeiska prioriteringslistan. har också varit pådrivande i de pågående förhandlingarna om associeringsavtal mellan EU och respektive samarbetsråd, GCC. I EU:s förhandlingar om s.k. ekonomiska partnerskapsavtal (EPA) med , och har konsekvent verkat för att lyfta fram behovet av stöd för utveckling och fattigdomsbekämpning. har dessutom medverkat i arbetet med den s.k. Barcelonaprocessen och Europeiska grannlandspolitiken (ENP) för att bl.a. fördjupa frihandeln mellan EU och övriga länder runt samt integrera EU:s grannar i öst och i syd. 3.4Utvecklingsländerna och det internationella handelssystemet Hindren är ännu många för att utvecklingsländerna skall kunna tillgodogöra sig alla de möjligheter som världshandeln erbjuder. De små fattiga utvecklingsländerna åtnjuter visserligen särskilda förmåner i form av främst tullättnader på de rika ländernas marknader. MUL har t.ex. tull- och kvotfritt tillträde till EU för sina varor. kolonier eller länder av särskilt intresse för de industrialiserade länderna är också föremål för särskilda omsorger. Men har de svårt att effektivt utnyttja detta marknadstillträde på grund av s.k. icke-tariffära handelshinder, dvs. andra åtgärder än tullar, som begränsar eller försvårar internationell handel. Sådana hinder har ofta sitt ursprung i krav kopplade till skydd av liv, hälsa och miljö. Krångliga och snäva s.k. ursprungsregler begränsar också handeln. Möjligheterna att delta i den internationella handeln inskränks även av förhållanden inom utvecklingsländerna. Begränsningar i utbudskapaciteten, dvs. förmågan att producera och exportera varor som efterfrågas på världsmarknaden, är ofta ett stort problem. Många fattiga länder är dessutom beroende av enstaka råvaror, oftast jordbruksråvaror, och är därmed utlämnade till prisutvecklingen på världsmarknaden för just dessa. Det finns fattiga länder som inte faller inom MUL-kategorin eller inte har särskilda band till de rika länderna och som därför inte omfattas av särskilt förmånliga villkor. Dessa länder kommer i kläm eftersom de tvingas konkurrera på samma villkor som mer resursstarka stater. Majoriteten av världens fattiga bor i stora utvecklingsländer som , och . Det är länder som betraktas som konkurrenskraftiga på världsmarknaden och därför, trots sin stora andel fattiga, endast ges begränsade tullförmåner. Dessa fattiga människors produktion drabbas av orimligt höga tullar. Jordbruksvaror, textil och kläder beläggs med Skr. 2005/06:9 avgifter som är två till högre än tullarna på varor som vi i de rika länderna säljer. Jordbrukssektorn utgör ryggraden i de flesta utvecklingsländers ekonomier. Därför är villkoren för jordbruket en nyckelfråga på handelsområdet. EU, , och andra industriländer ger kraftiga bidrag till sitt eget jordbruk större än vad som ges i utvecklingsbistånd. Detta snedvrider priser, resursallokering och konkurrensförhållanden på världsmarknaden. En öppnare och mer rättvis världshandel med jordbruksvaror kan ge bättre förutsättningar för en tryggare global livsmedelsförsörjning. De rika ländernas handelspolitik försvårar industrialisering i utvecklingsländer genom att mer bearbetade produkter åläggs högre tullar vid import än råvaror (s.k. tulleskalering). Exempelvis stiger tullen i EU längs förädlingskedjan från kakaobönor till färdig choklad. Regeringen arbetar för att utvecklingshänsyn skall genomsyra EU:s positioner och agerande på handelsområdet och vill att EU öppnar sina marknader på områden av särskilt intresse för utvecklingsländerna. Detta förhållningssätt är vägledande för agerande såväl i Doharundan som i bilaterala förhandlingar, främst de mellan EU och länderna i , och (AVS) om ekonomiska partnerskapsavtal (EPA). Det är också vägledande för vårt agerande då EU fattar unilaterala beslut på handelsområdet. Ett exempel är reformen av EU:s s.k. allmänna tullpreferenssystem (GSP) och den pågående översynen av ursprungsregler. har också aktivt bidragit till EU:s arbete med att söka lösningar på de svårigheter fattiga råvaruproducerande länder möter. På uppdrag av regeringen har upprättat en särskild kontaktpunkt för exportörer från utvecklingsländer för att underlätta informationen om importregler på den svenska marknaden. En motsvarighet på EU-nivå har tillkommit på svenskt initiativ. Det är inte bara på industriländernas marknader som utvecklingsländerna drabbas av höga tullar. De egna tullarna är generellt sett högre än industriländernas, vilket innebär att handeln fattiga länder emellan hämmas. Mer än två tredjedelar av tullkostnaderna på utvecklingsländernas industrivaror tas ut av andra utvecklingsländer. Därmed begränsas den så viktiga integrationen mellan dessa länder. vore det lättare för en producent från ett utvecklingsland att i ett första steg konkurrera på marknaden i länder med motsvarande utvecklingsnivå. Regeringen uppmuntrar därför fattiga länder att öppna sina marknader för varandra, men understryker vikten av att EU stödjer dessa ansträngningar genom att öppna sin marknad för ökad konkurrens från de mer resursstarka utvecklingsländerna. Avgörande för att utvecklingshänsynen skall få genomslag i handelsförhandlingar är att de fattiga länderna kommer till tals. driver konsekvent denna fråga inom EU och i internationella sammanhang. Många utvecklingsländer upplever dock svårigheter att verka för sina intressen i förhandlingar till följd av bl.a. svaga resurser i administrationen, bristande statistik, dåliga kontakter mellan stat och näringsliv eller helt enkelt för att man inte är representerad vid de internationella handelsorganisationerna. De mindre och fattigare WTO- medlemmarna har ibland svårt att koordinera sig sinsemellan och deras Skr. 2005/06:9 förhandlingsintressen får därför inte alltid genomslag. Regeringen verkar för att de fattiga länderna skall erhålla det stöd de behöver för att bedriva internationella handelsförhandlingar på ett effektivt sätt. I detta sammanhang är insatser från internationella organisationer som AITIC, , FAO och ITC viktiga vid sidan av WTO. Som har diskuterats ovan innebär öppnare marknader, ökad konkurrens och ökad ekonomisk integration omställningar för ett land. På lång sikt tjänar alla länder på en öppnare världshandel. På kort sikt kan emellertid en tullsänkning eller öppning av en skyddad marknad i ett land drabba specifika grupper negativt. för dessa grupper behövs riktade insatser. Detta är ett skäl till att handelspolitiken skall vara en integrerad del av ett lands utvecklingsstrategi (se vidare avsnitt 4.4.6). 3.5Företags sociala och miljömässiga ansvar En öppnare världshandel och tilltagande globalisering har ökat företagens möjligheter att verka över nationsgränser. står många länder inför stora utmaningar när det gäller mänskliga rättigheter, grundläggande arbetsvillkor, hållbar utveckling och korruption. Frågan om företags sociala och miljömässiga ansvar har därför fått en alltmer framträdande plats på både den nationella och den internationella dagordningen.