prop · GS0362 · 2005-03-01 00:00:00 — När det gäller engångsavgif- ter för anslutning, s.k. anslutningsavgifter, ger bestämmelsen, i likhet med vad som gäller för tariffer för överföring av el, medlemsstaterna en möjlighet att välja mellan två olika tillsynssystem. Medlemsstaterna kan antingen välja ett system där tillsynsmyndigheten fastställer eller god- känner anslutningsavgifterna i förväg eller ett system där tillsynsmyn- digheten i förväg endast fastställer eller godkänner de metoder som företaget använder för att beräkna eller fastställa anslutningsavgifterna. Anslutningsavgifter skall i likhet med överföringstariffer vara skäliga enligt bestämmelserna i 4 kap. 1 § ellagen. I likhet med vad som anförts om överföringstariffer bygger den nu gällande ordningen i på en fri prissättning där nätföretagen själva bestämmer sina anslutningsavgif- ter och där först i efterhand kan kontrollera om dessa varit skäliga. har genom beslut i en rad ärenden utarbetat en viss metod för skälighetsbedömningen av anslutningsavgifter. Metoden byg- ger på ett antal mer eller mindre schabloniserade variabler beroende på vilken sorts anslutning det är fråga om, var kunden är belägen och vilken effekt anslutningen avser. Eftersom anslutningsavgifterna är beroende av var kunden är belägen i förhållande till befintliga ledningar och stationer kan inte ett system där tillsynsmyndigheten i förväg fastställer eller godkänner anslutnings- avgifterna vara lämpligt. På samma grund kan inte heller ett system där tillsynsmyndigheten i förväg fattar beslut varigenom företagens metoder godkänns anses lämpligt. Regeringen ansåg i det förslag som remitterades till Lagrådet att det i likhet med tariffer för överföring av el direkt i lagstiftningen bör anges mer eller mindre detaljerade parametrar för hur företagen skall utforma sina anslutningsavgifter. På samma grund som angetts ovan, avseende nättariffer för överföring av el, talar dock starka skäl för att förslaget bör kompletteras med bestämmelser som innebär att tillsynsmyndigheten skall göra en förhandsprövning av företagens anslutningsavgifter eller metoder att fastställa anslutningsavgifter. Regeringen avser därför att även utreda denna fråga och återkomma till med ett förslag som innebär att tillsynsmyndigheten skall göra en förhandsprövning av företagens anslutningsavgifter. Även beträffande företagens anslutnings- avgifter bör det, , införas en ordning där metodparametrarna anges direkt i lagstiftningen. Detta bör kompletteras med bestämmelser i ellagen som räknar upp faktorer som skall beaktas av företagen vid utformandet av anslutningsavgifterna. Eftersom ellagens bestämmelse i 4 kap. 1 § är allmänt hållen och i sig inte ger någon vägledning för hur anslutningsavgifterna skall utformas bör det i lagen införas en ny bestämmelse som anger vad som särskilt skall beaktas vid utformande av anslutningsavgifter. De viktigaste faktorerna att ta hänsyn till när kostnaderna för en an- slutning beräknas är dels var själva anslutningspunkten är belägen i för- hållande till befintligt nät, dels vilken avtalad effekt anslutningen avser. Med hänsyn till detta bör ellagen kompletteras med en bestämmelse som anger att innehavare av nätkoncession vid utformade av anslutningsavgift särskilt skall beakta var en anslutning är belägen och den effekt anslut- ningen avser. Kriterierna skall dock inte ses som en uttömmande uppräk- ning av samtliga faktorer som kan ligga till grund för avgiftens bestäm- mande. 9.3Villkor för tillhandahållande av balanstjänster Regeringens förslag: I ellagen införs en ny bestämmelse om att vill- koren för tillhandahållande av balanstjänster skall vara objektiva och icke-diskriminerande. I ellagen införs en ny ordning som innebär att den systemansvariga myndigheten inte får ingå balansavtal förrän de metoder som har använts för att utforma avtalen har godkänts av nätmyndigheten. Ett sådant godkännande skall ges om metoderna kan antas leda till att balansavtalen uppfyller kraven i första stycket. I en övergångsbestämmelse regleras att de balansavtal som den systemansvariga myndigheten har ingått före inte omfattas av bestämmelsen om godkännande under avtalets återstående giltighetstid. El- och gasmarknadsutredningens förslag överrensstämmer i hu- vudsak med regeringens. Remissinstansernas synpunkter har redovisats i avsnitt 9.1. Skälen för regeringens förslag: Av elmarknadsdirektivets artikel 23.2 b framgår att en tillsynsmyndighet, i likhet med vad som gäller för över- föringstariffer och anslutningsavgifter, på förhand skall godkänna eller fastställa i vart fall metoderna för tillhandahållandet av balanstjänster innan dessa träder i kraft. I 8 kap. 4 § första stycket ellagen finns bestämmelser om balansansvar. Med balansansvar menas att någon åtar sig ett ekonomiskt ansvar för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket el som tas ut i de uttags- punkter för vilka man ansvarar. I syfte att tillförsäkra att det alltid finns en balansansvarig för alla elleveranser gäller enligt 8 kap. 4 § ellagen att en elleverantör endast får leverera el i uttagspunkter där någon åtagit sig balansansvaret. Av denna bestämmelse framgår också att ett åtagande om balansansvar skall göras genom ett avtal med den systemansvariga myndigheten, dvs. Dessa avtal har en standardiserad utformning. De balansansvariga har ansvar för att skapa balans mellan sin tillförsel och förbrukning genom att planera produktionen, om sådan finns, eller genom att köpa och sälja el genom handel med andra balansansvariga och på elbörsen. Balansavvikelser regleras ekonomiskt i efterhand genom balansavräkningen. Eftersom det är ekonomiskt ofördelaktigt att inte vara i balans ligger det i de balansansvarigas intresse att tillföra lika mycket el som kunderna förväntas förbruka. I det avtal som tecknas mellan och de balansansva- riga företagen åtar sig de balansansvariga att fullgöra sitt balansansvar, dvs. att planera för och affärsmässigt åstadkomma timbalans mellan sin tillförsel och sitt uttag av el. I avtalet definieras balansansvar som ba- lansansvarigas affärsmässiga och planeringsmässiga ansvar för att balans råder mellan tillförsel och avsättning av el, dels för egen produktion och förbrukning och egna ingångna avtal om köp och försäljning av el, dels för produktion, förbrukning och avtal om köp och försäljning som den balansansvarige åtagit sig för annans räkning. Balanstjänsten är uppbyggd inom den systemansvariga myndigheten, , som ett verktyg för att sköta den fysiska balansregler- ingen för del inom det nordiska kraftsystemet. Balanstjänsten utgör således det nödvändiga ledet mellan den timvisa balansering som de balansansvariga företagen utför och den fysiska balanseringen av pro- duktion och förbrukning som ständigt måste ske. För att sköta detta tar regleringstjänster i anspråk, vilka mot ersättning erbjuds av aktörer som disponerar lämpliga anläggningar. Den arbetsfördelning som har etablerats innebär att de balansansvariga alltid kommer att uppvisa en viss skillnad mellan sin planerade balans och det som i efterhand kommer att redovisas som den verkliga balansen. Den skillnaden, som benämns som balanskraft, kan vara både positiv och negativ. I balanstjänsten ingår också balansavräkningen. I balansavräkningen sker en kontroll baserad på fysiska mätvärden och uppgifter om elhan- deln av de balansansvarigas balansutfall timme för timme. rande balanskraften prissätts på ett sätt som beror på hur dyra åtgärder som behövts för att utföra balansregleringen. Den systemansvariga myndigheten har utarbetade standardavtal för balansavtal. Där anges de frågor som skall regleras i balansavtalen och hur dessa frågor i stort skall regleras. På grundval av detta standardavtal kommer sedan de individuella balansavtalen att utformas. Villkoren för tillhandahållande av balanstjänster syftar på detta standardavtal. För att tydliggöra hur avtal om balansansvar skall vara utformade bör en be- stämmelse om detta införas. Bestämmelsen innebär att villkoren för till- handahållande av balanstjänster skall vara objektiva och icke-diskrimine- rande. Kravet på objektivitet syftar till en rimlig fördelning av det totala av- giftsbeloppet mellan berörda kunder. Avgifterna får vara olika mellan olika kunder, men de olika avgiftsnivåerna måste någorlunda reflektera de kostnader som har för respektive kund. Att villkoren skall vara icke-diskriminerande innebär att något osakligt gynnande av en kund på bekostnad av en annan kund inte får före- komma. I elmarknadsdirektivets artikel 23.2 anges att tillsynsmyndigheten på förhand skall fastställa eller godkänna metoder som används för att be- räkna eller fastställa villkoren för anslutning och tillträde till nationella nät, inklusive överförings- och distributionstariffer och för tillhanda- hållande av balanstjänster, dvs. innan metoderna träder i kraft. Direktivets bestämmelser om tillsyn över villkor för tillhandahållande av balanstjänster ger medlemsstaterna en möjlighet att välja mellan två olika tillsynssystem. Medlemsstaterna kan antingen välja ett system där tillsynsmyndigheten fastställer eller godkänner villkoren i förväg eller ett system där tillsynsmyndigheten i förväg endast fastställer eller god- känner de metoder som företaget använder för att beräkna eller fastställa villkoren. Med hänsyn till att tillsynsmyndigheten i varken godkänner villkoren för tillhandahållande av balanstjänster eller de metoder som använts för att fastställa villkoren måste den svenska ellagstiftningen ändras för att uppfylla direktivets krav i denna del. Denna ändring kan, som ovan angetts, ske genom antingen ett system där tillsynsmyndig- heten fastställer eller godkänner villkoren för tillhandahållande av balanstjänster i förväg eller ett system där tillsynsmyndigheten i förväg endast fastställer eller godkänner metoderna för att beräkna eller fast- ställa villkoren. Vid val av tillsynsmetod gör sig i stort samma överväganden gällande som när det gäller frågan om tillsyn av överföringstariffer, se avsnitt 8.1. I detta sammanhang måste dock beaktas att förutsättningarna väsentligt skiljer sig åt för överföringstariffer och villkor i balansavtal, eftersom det endast rör sig om ett beslut som skall fattas angående villkor för balans- tjänst. Nackdelarna med att tillsynsmyndigheten fattar ett metodbeslut gör sig mot denna bakgrund inte lika starkt gällande för beslut om villkor för balanstjänst. Övervägande skäl talar därför för att införa en ordning i el- lagstiftningen där tillsynsmyndigheten skall fatta beslut varigenom vill- koren för att tillhandahålla balanstjänster skall godkännas innan dessa får träda i kraft. Denna prövning omfattar endast kraven på att villkoren i balansavtalen är objektiva och icke-diskriminerande. Det blir en uppgift för den systemansvarige att utifrån dessa krav när- mare utforma villkoren för balansavräkningen. För tillsynsmyndigheten blir uppgiften att på förhand bedöma om metoderna är utformade så att villkoren i balansavtalen blir objektiva och icke-diskriminerande. Till- synsmyndigheten skall således vid sitt godkännande begränsa prövningen till att avse om dessa förutsättningar är uppfyllda. Av rättssäkerhetsskäl bör tillsynsmyndighetens beslut kunna överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. De övriga villkor som regleras i avtalet om balansansvar är att hänföra till rent civilrättsliga avtalsvillkor. En prövning i denna del bör därför ske på civilrättslig grund och inte av tillsynsmyndigheten. För att balansavtal som ingåtts innan den nya bestämmelsen trätt i kraft inte skall bli ogiltiga bör det införas en övergångsbestämmelse om att de balansavtal som den systemansvariga myndigheten har ingått före inte omfattas av bestämmelsen om godkännande under avta- lets återstående giltighetstid. Regeringens förslag: En ny bestämmelse införs i ellagen om tidsfris- ter för tillsynsmyndighetens prövning av villkor för anslutning. skall normalt pröva sådana ärenden . Myndigheten får förlänga . Om den som anhängiggjort ärendet samtycker får tidsperio- den förlängas ytterligare. El- och gasmarknadsutredningens förslag överensstämmer i stort med regeringens. Remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: I elmarknadsdirektivets artikel 23.5 anges att varje part som har ett klagomål, mot en systemansvarig för överförings- och distributionssystem avseende de villkor, tariffer och metoder för anslutning och tillträde till nationella nät, skall kunna ge in ett sådant klagomål till en tillsynsmyndighet. När ett klagomål kommit in skall tillsynsmyndigheten, i egenskap av tvistelösande myndighet, avgöra ärendet. Tidsperioden får förlängas om det behövs för att avgöra ärendet. Om den klagande samtycker till detta får tidsperioden förlängas ytterligare. Den svenska ellagstiftningen innehåller inte några tidsfrister inom vilka tillsynsmyndigheten skall fatta beslut efter det att ett klagomål kommit in till myndigheten. Bestämmelser om detta måste därför införas. I avsnitt 9.1 och 9.3 föreslår regeringen en ordning som innebär att metoderna för ett företags överföringstariffer skall anges i lagstiftningen respektive att tillsynsmyndigheten skall godkänna att de kriterier som ligger till grund för den systemansvariga myndighetens balansavtal leder till att avtalen är objektiva och icke-diskriminerande. Detta förfarande överensstämmer med bestämmelserna i artikel 23.24 i elmarknads- direktivet. I det fall en medlemsstat väljer att införa ett system där kriterierna för avtal om balanstjänst och metoderna för bestämmande av överförings- tariffer anges direkt i lagstiftningen, medan tillsynen i övrigt sker i efter- hand, kan inte tidsfristerna i 23.5 följas. Om det skulle vara ett absolut krav att följa de angivna tidsfristerna även i dessa fall skulle det i prakti- ken innebära ett införande av bestämmande av tariffer och villkor i för- väg. Detta är inte avsikten med direktivet. De i artikel 23.5 angivna tidsfristerna kan för del därför inte omfatta de bestämmelser i 4 kap. ellagen som reglerar nivån på över- föringstariffer. På samma grund kan inte heller tidsfristerna anses om- fatta nivån på avgifterna för tillhandahållande av balanstjänst. Reger- ingen anser därför att tillsynsmyndighetens tidsfrister inte skall omfatta dessa bestämmelser. 9.5Preskriptionstid för överklagande av beslut om villkor för balanstjänst Regeringens förslag: Beslut av nätmyndigheten, varigenom de metoder som har använts för att utforma avtalen om tillhandahållande av balanstjänster godkänns, skall kunna överklagas från det att den som har rätt att klaga fått del av beslutet. Ett sådant beslut gäller omedelbar och skall delges enligt bestämmelserna om kungörelsedelgivning i delgivningslagen (1970:428). El- och gasmarknadsutredningens förslag överensstämmer i stort med regeringens. Remissinstansernas synpunkter har redovisats i avsnitt 9.1. Skälen för regeringens förslag: Av bestämmelsen i elmarknads- direktivets artikel 23.6 framgår att varje berörd part med rätt till klago- mål mot ett beslut om metoder som fattas enligt artikel 23.24 efter offentliggörandet av beslutet, eller inom en kortare tids- period som medlemsstaterna får föreskriva, får ge in ett klagomål för behandling. Ett sådant klagomål skall inte utgöra hinder för verkställighet. I avsnitt 9.1 och 9.2 föreslår regeringen en ordning där metoder för överföringstariffer och anslutningsavgifter anges övergripande i lagstift- ningen. Detta innebär att enskilda metodbeslut inte kommer att fattas i sådana ärenden varför det inte är möjligt att införa preskriptionstid för sådana beslut. I avsnitt 9.3 föreslår regeringen däremot en ordning där Energimyn- digheten skall fatta beslut att godkänna villkor för tillhandahållande av balanstjänster. Ett sådant beslut bör gälla . Av rättsäkerhetsskäl bör beslut om metoder kunna överklagas. Med hänsyn till målens karaktär bör prövningen ske hos allmän förvaltningsdomstol. Enligt 22 § förvaltningslagen (1986:223) får ett beslut överklagas av den som beslutet angår om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. I 23 § förvaltningslagen anges vidare att ett beslut skall överklagas skriftligt och ha kommit in till den myndighet som har meddelat beslutet från det att kla- ganden fick del av beslutet. Det finns inte skäl att frångå förvaltningslagens ordning för överkla- gande av myndighets beslut. Den tid inom vilken tillsynsmyndighetens beslut om metoder kan överklagas bör därför vara . Anledningen till att det i direktivets artikel 23.6 införts en tidsfrist inom vilken en tillsynsmyndighets beslut om metoder senast kan över- klagas är att det ansetts vara av stor vikt att det inte råder osäkerhet om vilken metod ett företag skall tillämpa. Eftersom klagandetiden är knuten till delfåendet av beslutet är det viktigt att berörda parter delges tillsynsmyndighetens beslut. Enligt 3 § delgivningslagen (1970:428) sker delgivning genom att myndighet som ombesörjer delgivning sänder handlingen till den sökte, och som bevis för att denne mottagit försändelsen begärs delgivnings- kvitto eller mottagningsbevis (ordinär delgivning). Delgivning med en obestämd krets personer sker, enligt 16 § delgivningslagen genom kun- görelsedelgivning. Med hänsyn till att det är av stor vikt att tiden inom vilken tillsynsmyndighetens beslut om metoder kan överklagas börjar löpa bör delgivning ske enligt bestämmelserna om kungörelsedelgivning. Enligt artikel 23.6 skall klagomål mot tillsynsmyndighetens beslut om metoder inte utgöra hinder för verkställighet. Regeringen föreslår därför att även bestämmelser om detta skall införas. 10Offentliggörande av regler och villkor för tillhandahållande av balanstjänster Regeringens förslag: En ny bestämmelse införs i ellagen som ålägger den som har systemansvaret för el att offentliggöra villkoren, inklu- sive regler och avgifter, för tillhandahållande av balanstjänster. När- mare föreskrifter om offentliggörande av villkoren för dessa tjänster får meddelas av regeringen eller nätmyndigheten. El- och gasmarknadsutredningen har inte föreslagit något i denna del. Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: Artikel 11.7 i elmarknadsdirektivet behandlar systemansvarigas regler och villkor för balansering av elsy- stemet och hur dessa regler och villkor skall vara utformade. Regeringen har utsett att ha systemansvaret för el, dvs. att ha det övergripande ansvaret för att elektriska anläggningar sam- verkar driftsäkert så att balans inom hela eller delar av landet kortsiktigt upprätthålls mellan produktion och förbrukning av el. Ellagen innehåller inga föreskrifter om skyldighet att offentliggöra villkoren för tillhanda- hållande av balanstjänster. Eftersom bestämmelser om detta saknas bör det införas en sådan skyldighet. Närmare föreskrifter om offentliggö- rande bör få meddelas av regeringen eller nätmyndigheten. 11Huvuddragen i EG-förordningen om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel och rådets förordning (EG) nr 1228/2003 om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel antogs och trädde i kraft . Förordningen innehåller regler om en kompensationsmekanism mellan systemansvariga för gränsöverskridande elhandel, principer för bestäm- mande av nationella nättariffer och upplysningar om sammanlänknings- kapacitet samt principer och riktlinjer för tilldelning av tillgänglig kapa- citet på sammanlänkningsförbindelser. Förordningen innehåller också regler om undantag för nya samman- länkningar, om information till kommissionen och om påföljder samt bemyndiganden för kommissionen att utfärda riktlinjer. Förordningen är uppdelad i en ingress, 15 artiklar och en bilaga med riktlinjer. Artiklarna är i huvudsak utformade som principiella bestäm- melser som skall utfyllas med detaljerade regler i form av riktlinjer från kommissionen. I förordningens ingress återfinns vad som närmast kan sägas vara mo- tiven till förordningen. Där anges det huvudsakliga syftet vara att med förordningen upprätta en harmoniserad ram för gränsöverskridande el- handel eftersom detta inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av med- lemsstaterna. Denna ram omfattar bland annat de grundläggande princi- perna för tariffsystem och tilldelning av kapacitet i syfte att garantera effektivt tillträde till överföringssystem för gränsöverskridande handel. Vidare anges att en fungerande konkurrens på den inre marknaden förut- sätter avgifter för användningen av nät som inkluderar de sammanlänk- ande ledningarna i överföringssystemet. Artikel 1 Syfte och tillämpningsområde I artikel 1 anges förordningens syfte och tillämpningsområde. Syftet är att fastställa rättvisa regler för gränsöverskridande elhandel, och därmed stärka konkurrensen på den inre marknaden för el. Tillämpningsområdet omfattar upprättandet av en kompensationsme- kanism för gränsöverskridande flöden av el och införandet av harmonise- rade principer för avgifter för gränsöverskridande överföring och för till- delning av tillgänglig kapacitet för sammanlänkningar mellan de natio- nella överföringssystemen. I artikel 2 ges särskilda definitioner. Utöver de särskilt angivna definitio- nerna skall de definitioner tillämpas som finns artikel 2 i elmarknads- direktivet (direktiv /54/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /92/EG). Med sammanlänkning avses en överföringsledning som passerar eller sträcker sig över en gräns mellan två medlemsstater och som kopplar samman medlemsstaternas nationella överföringssystem. sammanlänkning omfattar därmed enbart utlandsförbindelser som för- binder det svenska stamnätet med överföringssystem i en annan med- lemsstat. Med tillsynsmyndigheter menas de tillsynsmyndigheter som avses i artikel 23.1 i elmarknadsdirektivet. är utsedd att vara sådan tillsynsmyndighet som avses i artikel 23.1 i elmarknadsdirektivet och är således den myndighet som har tillsyn över efterlevnaden av för- ordningen. Med gränsöverskridande flöde avses ett fysiskt elflöde i en medlems- stats överföringsnät som uppkommer genom påverkan av en producent eller en konsumentverksamhet utanför medlemsstaten i fråga på dess överföringsnät. Om två eller flera medlemsstaters överföringsnät helt eller delvis ingår i en enda kontrollenhet får tillsynsmyndigheterna i de berörda medlemsstaterna besluta, beträffande de kompensationsmeka- nismer som stadgas i förordningen, att hela kontrollenheten skall anses ingå i en av de berörda medlemsstaternas överföringsnät för att inte flö- den inom kontrollenheter skall anses som gränsöverskridande flöden och ge anledning till kompensationsbetalning. Det svenska överföringssystemet ingår i sin helhet i en och samma kontrollenhet. Något beslut enligt denna bestämmelse i definitionen är således inte aktuellt. Artikel 3 Kompensationsmekanism mellan systemansvariga Artikel 3 innehåller huvudprinciperna för den kompensationsmekanism som enligt förordningen skall gälla mellan de systemansvariga för över- föringssystemen. är systemansvarig för det svenska överföringssystemet i elmarknadsdirektivets mening. Tarifferna för överföring av el bör inte fastställas utifrån avståndet mellan producenten och konsumenten av elen. I praktiken sammanfaller inte det fysiska flödet av el med det kontraktsmässiga förhållande som råder mellan säljaren och köparen. Om en elproducent i norra säljer el till en konsument i södra betyder det inte att de elektro- ner som produceras i norra faktiskt förflyttas från norr till söder. Snarare handlar det om ändring av elbalansen i riktning mot syd. Handel med el ger dock upphov till fysiska flöden inom och mellan överföringssystem. I praktiken innebär detta att en viss energimängd tillförs den exporterande medlemsstatens överföringssystem som samma energimängd tas ut från den importerande medlemsstatens överföringssystem. I ett där elsystemen är sammankopplade påverkar elexporten inte bara näten i de exporterande och importerande länderna.