prop · GT0362 · 2005-12-22 00:00:00 — De verkställande rättsliga myndigheterna skall inom vissa tidsfrister ta ställning till om den eftersökte skall överlämnas. Om den eftersökte samtycker till överlämnande skall sålunda det slutgiltiga beslutet i denna fråga fattas från samtycket. I annat fall skall det fattas från det att den eftersökte greps. Under vissa förutsättningar kan tidsfristerna förlängas med . I de fall där den eftersökte inte har samtyckt till ett överlämnande gäller alltså en yttersta frist . 3.3.3Förfarandet efter ett beslut om överlämnande Efter den verkställande statens slutliga beslut om överlämnande till , skall den eftersökte, om inte förutsättningar för uppskov med verkställigheten finns, överlämnas . Den utfärdande myndigheten i har ansvaret för att den eftersökte förs hit. Den praktiska hanteringen sköts dock alltid av NSK. En för lagföring eftersökt person, som i är häktad i sin utevaro, får när han eller hon överlämnats hit häktningsfrågan prövad vid domstol på sedvanligt sätt. Därefter fortsätter förundersökningen och eventuell lagföring i . Om åklagaren vill utöka lagföringen mot en person som redan har Skr. 2005/06:62 överlämnats och även lagföra för annan, före överlämnandet begången, brottslighet som inte omfattas av arresteringsordern måste åklagaren ansöka om den verkställande statens tillstånd (s.k. utvidgat överläm- nande) om den misstänkte inte före överlämnandet har avstått från specialitetsprincipens skydd. En ansökan om utvidgat överlämnande skall innehålla samma uppgifter som en arresteringsorder. Tiden för frihetsberövandet utomlands skall räknas av från strafftiden här, om inte särskilda skäl talar mot detta. I de fall överlämnande till har skett med villkor om att den eftersökta personen skall återföras till den verkställande staten om han eller hon här döms till en frihetsberövande påföljd och en sådan påföljd därefter döms ut i , skall åklagaren underrätta den ansvariga myndigheten (, eller ) när domen har vunnit laga kraft. Därefter ansvarar den myndigheten för att den verkställande staten underrättas och för att såväl verkställigheten av påföljden som den dömde förs över dit. I de fall en svensk begäran om överlämnande för verkställighet av en påföljd har avslagits på den grunden att den andra medlemsstaten övertar verkställigheten av påföljden, skall den i ansvariga myndigheten, dvs. , eller Statens institutions- styrelse, se till att verkställigheten överförs till den andra staten. 3.4Överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder Ett ärende om överlämnande från kan inledas på två sätt. Antingen skickas en arresteringsorder direkt till eller anträffas en internationellt efterlyst person i . I dessa fall är det svenska åklagare och domstolar som verkställer en arresteringsorder utfärdad av en annan medlemsstat. En åklagare har ansvar för utredningen och fattar beslut om initiala tvångsmedel. Beslut om vissa tvångsmedel och om överlämnande fattas av domstol. För del är regleringen tillämplig även på gärningar som har begåtts innan rambeslutet trädde i kraft. Inom rambeslutets tillämpnings- område skall också registreringar i SIS, som gjorts , jäm- ställas med en arresteringsorder i avvaktan på att en fullständig sådan översänds. Om en person grips i med anledning av en efterlysning i SIS från eller , inleds ärendet som ett ärende om överläm- nande enligt en europeisk arresteringsorder. Om den utfärdande myndig- heten i eller därefter önskar att ärendet i stället skall handläggas enligt den nordiska utlämningslagen, får den svenska åklagaren besluta om detta. Om ärendet i stället inleds med en framställ- ning om utlämning från något av dessa länder, tillämpas den nordiska utlämningslagen på hela förfarandet. En åklagare utreder, enligt reglerna om förundersökning i brottmål, om det finns förutsättningar för överlämnande från . Åklagaren har ansvaret för utredningen och svarar för kontakterna med den utfärdande myndigheten. Som huvudregel är det åklagare vid internationella åkla- garkammare som är behöriga att handlägga ärenden om överlämnande från enligt lagen om överlämnande från enligt en euro- peisk arresteringsorder. Åklagare beslutar om anhållande. Om det finns skäl för anhållande får en polis eller en tjänsteman vid eller i brådskande fall, på villkor som lagen närmare anger, gripa den eftersökte även utan ett anhållningsbeslut. Åklagare kontaktas direkt efter det första inledande förhöret och tar då ställning till om den eftersökta personen skall anhållas eller friges. påbörjas utredningen om förutsätt- ningarna för ett överlämnande. Om den gripne anhålls måste åklagaren, enligt de vanliga reglerna om frihetsberövanden i brottmål, utan dröjsmål och senast tredje dagen efter anhållningsbeslutet ge in en häktningsframställning till tingsrätten. Till skillnad från vad som normalt gäller för frihetsberövanden i natio- nella förundersökningar finns det en presumtion för att den som eftersöks enligt en europeisk arresteringsorder skall frihetsberövas. Presumtionen bryts i vissa i lagen angivna situationer. Bakgrunden till regleringen är att rambeslutet innebär ett åtagande för att säkerställa att den som eftersöks enligt en arresteringsorder och som anträffats i inom kan överlämnas till den andra staten. Skulle frihetsberövande vara oskäligt med hänsyn till den tid frihets- berövandet har pågått och den påföljd som har dömts ut eller kan komma att dömas ut om den eftersökte döms för gärningen, skall beslutet om anhållande eller häktning upphävas. Detta bör dock föregås av kontakt med den utfärdande myndigheten. Anses det tillräckligt att den eftersökte åläggs reseförbud eller anmäl- ningsskyldighet, skall en sådan åtgärd beslutas i stället för anhållande eller häktning. En offentlig försvarare skall förordnas för den eftersökte om han eller hon begär det, är eller i annat fall bedöms vara i behov av en försvarare. Om det finns behov av det har den eftersökte rätt till tolk. Det finns bestämmelser om husrannsakan och beslag i lagen om över- lämnande från enligt en europeisk arresteringsorder för att bistå den utfärdande myndigheten i dess brottsutredning. Om den utfärdande myndigheten ansöker om beslag av föremål, skall en sådan begäran handläggas enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. I samband med ett gripande kan också svenska myndigheter på eget initiativ ta föremål som påträffas i beslag. Samtycke och medgivande från den eftersökte Åklagaren skall fråga den eftersökte om han eller hon samtycker till ett överlämnande. Om så är fallet, skall den eftersökte också tillfrågas om han eller hon medger att i den utfärdande medlems- staten lagföras eller straffas även för gärningar som har begåtts före över- lämnandet, men som inte omfattas av arresteringsordern (avstående från Skr. 2005/06:62 skydd enligt specialitetsprincipen). Den eftersökte skall upplysas om innebörden av att samtycke och medgivande lämnas. En återkallelse av ett samtycke skall beaktas, om den görs innan rätten har beslutat i frågan om överlämnande. En återkallelse av ett avstående från specialitetsprincipens skydd skall beaktas om den görs innan beslutet om överlämnande verkställs. Om den eftersökte samtycker till att överlämnas, kan i regel tingsrätten avgöra frågan om överlämnande utan förhandling. Tingsrätten skall i fall av samtycke avgöra frågan om överlämnande från det att samtycket lämnades (i stället för som annars från ett gripande) och detta beslut får då inte överklagas. Garantier för verkställighet i Åklagaren skall klargöra om en svensk medborgare som eftersöks för verkställighet eller lagföring i en annan medlemsstat begär att få verk- ställa påföljden i . Eventuell verkställighet av påföljd i sker enligt svenska regler, vilket den eftersökte skall informeras om. Vid överlämnande för lag- föring skall åklagaren uppmana den utfärdande myndigheten att, om så inte redan har skett, lämna garantier för att den eftersökte återförs till för eventuell verkställighet, om den eftersökte framfört en sådan begäran. 3.4.2 Förutsättningar för och hinder mot ett överlämnande Strafftrösklar och krav på dubbel straffbarhet Överlämnande för lagföring får beviljas under förutsättning att det för gärningen enligt den utfärdande statens lag är föreskrivet en frihets- Överlämnande för verkställighet av en påföljd förutsätter att en frihetsberövande påföljd om minst fyra månader har dömts ut. Huvudregeln för ett överlämnande från är att den gärning som en person är misstänkt eller dömd för skall vara straffbelagd även i . Det krävs inte att gärningen direkt faller under någon brottsbeskrivning i svensk lag, utan det är tillräckligt att själva gärningstypen är kriminaliserad. Detta krav skiljer sig inte från det krav på dubbel straffbarhet som gäller vid utlämning. Kravet på dubbel straffbarhet gäller dock inte om gärningen har be- gåtts utomlands och finns angiven bland de 32 brottstyper som räknas upp i bilagan till lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (de s.k. listbrotten) och det för gärningen i den utfärdande staten är föreskrivet fängelse . dessa brott kan den verkställande staten i princip inte vägra ett över- lämnande på den grunden att gärningen inte utgör brott enligt den egna Har brottet helt eller delvis begåtts i finns dock ett krav på dubbel straffbarhet även för listbrott. Om överlämnande har beviljats från för en gärning som upp- fyller de angivna villkoren, får överlämnande beviljas även för en annan gärning som inte uppfyller dessa krav förutsatt att den motsvarar brott Skr. 2005/06:62 enligt svensk lag (s.k. accessoriskt överlämnande). Överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder till en annan med- lemsstat får enligt rambeslutet vägras endast i de fall där en sådan rätt följer av detta. Artikel 3 i rambeslutet innehåller bestämmelser om när den verkställ- ande statens rättsliga myndigheter skall vägra verkställa en europeisk arresteringsorder (obligatoriska vägransgrunder) och artikel 4 bestäm- melser om när verkställighet får vägras (fakultativa vägransgrunder). Obligatoriska vägransgrunder är amnesti, ne bis in idem (dvs. att ingen skall dömas två gånger för samma sak) och straffbarhetsålder. Fakulta- tiva vägransgrunder är bl.a. avsaknad av dubbel straffbarhet i vissa fall, lis pendens (dvs. pågående lagföring för samma gärning) och preskrip- tion. I rambeslutets ingress finns också angivet ett antal omständigheter som alltid skall beaktas och som kan liknas vid vägransgrunder. Enligt dessa får inget i rambeslutet tolkas som ett förbud mot att vägra att överlämna en person, om det finns objektiva skäl att tro att arresteringsordern har utfärdats för att lagföra eller straffa en person på grund av dennes kön, ras, religion, etniska ursprung, nationalitet, språk, politiska uppfattning eller sexuella läggning. Rambeslutet hindrar inte heller en medlemsstat från att tillämpa sina konstitutionella regler om prövning i laga ordning, föreningsfrihet, tryckfrihet och yttrandefrihet i andra medier. Det på- pekas vidare i ingressen att ingen får avvisas, utvisas eller utlämnas till en stat där han eller hon löper allvarlig risk för att utsättas för dödsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraff- ning. Rambeslutet påverkar enligt sin inledande artikel inte heller skyl- digheten att respektera de grundläggande rättigheterna och de grund- läggande rättsliga principerna i artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen. har vid sitt genomförande av rambeslutet uttryckligen i lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder an- gett under vilka förutsättningar överlämnande får ske samt när överläm- nande skall vägras (2 och 3 kap.). Exempel på situationer när ett över- lämnande inte får ske är om det skulle strida mot ett villkor som har upp- ställts vid tidigare utlämning eller överlämnande till , om det skulle strida mot den europeiska konventionen om skydd för de män- skliga rättigheterna och de grundläggande friheterna eller de tilläggs- protokoll till konventionen som gäller som lag i , om det skulle strida mot bestämmelser om immunitet och privilegier, om den eftersökte redan är lagförd eller har fått nåd för samma gärning som han eller hon begärs överlämnad för samt om åtals- eller påföljdspreskription har in- trätt i och gärningen helt eller delvis har ägt rum i eller den eftersökte är svensk medborgare. Inte heller får överlämnande ske om gärningen helt eller delvis har ägt rum i och inte motsvarar brott enligt svensk lag. Det sistnämnda gäller som ovan nämnts även s.k. listbrott. Vidare får överlämnande från av en svensk medborgare för Skr. 2005/06:62 verkställighet av en frihetsberövande påföljd i en annan medlemsstat som huvudregel inte beviljas om denne begär att få avtjäna påföljden i . 3.4.3Beslut om överlämnande, frister och verkställighet Åklagaren får avslå en begäran om överlämnande om den, trots att den utfärdande staten har fått tillfälle att komplettera den, är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en prövning. I alla andra fall är det allmän domstol som, efter framställning från åkla- garen, beslutar i frågan om överlämnande. Åklagaren ger in en framställ- ning till rätten om prövning av frågan om personen skall överlämnas enligt en då tillgänglig och fullständig arresteringsorder. Behörig domstol är i regel rätten i den ort där den eftersökte grips eller uppehåller sig. Tingsrätten skall för prövningen av frågan om överlämnande i normal- fallet hålla en förhandling. En förhandling behövs dock inte om den eftersökte samtycker till att överlämnas, om det är uppenbart att ett över- lämnande inte skall beviljas eller om den eftersökte begär att frågan skall avgöras utan förhandling. Tingsrättens beslut om att överlämna en person mot dennes vilja kan överklagas enligt allmänna regler om överklagande av domstols beslut. Ett beslut om överlämnande får dock inte överklagas om den eftersökte har samtyckt till att överlämnas. Överklagande får inte heller ske av ett avslagsbeslut som grundar sig på att en svensk medborgare begärt att få verkställa en frihetsberövande påföljd i . Villkorade beslut om överlämnande Ett beslut om överlämnande kan i vissa fall villkoras, vilket regleras i 3 kap. lagen om överlämnande från enligt en europeisk arreste- ringsorder. En medlemsstat som skall överlämna en person som eftersöks för verkställighet av en frihetsberövande påföljd kan kräva garantier för att den eftersökte skall ges möjlighet till förnyad prövning i den utfärdande medlemsstaten, om rättegången har hållits i den eftersöktes utevaro utan att han eller hon rätteligen kallats till förhandlingen. Det är åklagarens sak att i sådana fall från den utfärdande staten införskaffa en garanti om ny rättegång. En svensk medborgare som begärs överlämnad för lagföring kan i regel begära att i få verkställa den eventuella frihetsberövande påföljd som kan komma att dömas ut i det utfärdande landet. Gör den eftersökte det, skall åklagaren införskaffa garantier från den utfärdande myndigheten, vilka sedan presenteras för rätten. Rätten skall då i sitt beslut som ett villkor för överlämnandet föreskriva att den eftersökte skall återföras till för avtjänande av en eventuell frihets- berövande påföljd. Åklagaren skall underrätta den utfärdande myndig- heten om att myndigheten skall kontakta när åter- förande kan äga rum. Som ovan nämnts har ett av syftena med den europeiska arresterings- ordern varit att skapa ett mindre tidskrävande och mer effektivt för- farande än det utlämning erbjuder. I har målet varit att ett ärende skall avgöras så snabbt som möjligt eftersom den eftersökte i allmänhet är frihetsberövad. skall, då samtycke saknas, meddela beslut i fråga om överlämnande senast efter det att den eftersökte gripits. sökte till att överlämnas skall beslutet, i enlighet med rambeslutet, med- delas senast efter det att samtycket lämnades. dock, om det finns särskilda skäl, meddela sitt beslut senare än vad som nu har sagts. Eventuella prövningar i hovrätt och har förutsatts kunna inrymmas inom den totala tidsfrist som Ett beslut om överlämnande skall som huvudregel verkställas inom tio dagar från det att det vann laga kraft. Om den eftersökte avger en för- om att han eller hon avstår från att överklaga ett beslut om över- lämnande och medger att det får verkställas (s.k. nöjdförklaring) får verkställighet ske utan hinder av att beslutet inte har vunnit laga kraft. Rätten får dock besluta om senare verkställighet, om det behövs för att den eftersökte skall kunna lagföras i eller avtjäna en påföljd här eller om det finns starka humanitära skäl. I stället för att skjuta upp verk- ställigheten får rätten besluta att överlämnandet sker på sådana villkor om återförande som fastställs i samråd med den utfärdande myndigheten. Också åklagaren kan under vissa förutsättningar och efter samråd med den utfärdande myndigheten besluta att verkställigheten skall ske vid en Om verkställighet inte sker inom den tid som gäller, skall den eftersökte försättas på fri fot. Om frågan om överlämnande inte har avgjorts slutligt från det att den eftersökte greps eller från det att den eftersökte samtyckte till ett överlämnande, skall åklagaren underrätta den utfär- Om det fortfarande inte finns ett lagakraftvunnet beslut från någon av de nämnda tidpunkterna skall åklagaren på nytt underrätta den utfärdande myndigheten. åklagaren skall också underrättas i så fall. Eurojust om dröjsmålet. Information om domstolens beslut och om när verkställighet skall ske vidarebefordras av åklagare till den utfärdande myndigheten. meddelar också vad som gäller i fråga om samtycke och specialitets- principen samt om frihetsberövanden i med anledning av Åklagaren underrättar vidare den utfärdande myndig- heten om att skall kontaktas om personen skall återföras till enligt villkor. Åklagaren, polismyndigheten och skall utbyta infor- mation i den utsträckning det är nödvändigt för att ett beslut om över- lämnande skall kunna verkställas. Åklagaren ansvarar för att ett beslut om överlämnande verkställs inom rätt tid. I praktiken är det NSK som sköter de praktiska frågorna, inklusive kontakter med den utfärdande Skr. 2005/06:62 statens myndigheter och framtagande av en resplan. ställs med biträde av polismyndigheten. skall under- rätta åklagaren när överlämnandet har verkställts. 3.4.4Särskilt om överlämnande av unga personer Överlämnande får enligt rambeslutet inte beviljas för en gärning som har begåtts innan den eftersökte uppnått straffbar ålder i verkställighets- staten. Överlämnande från av en person som vid gärningstill- fället inte hade fyllt kan således inte bli aktuellt. Gäller arreste- ringsordern en person som vid gärningstillfället var är det i vart fall teoretiskt möjligt att överlämna personen. Åklagaren har i dessa fall en skyldighet att först utreda om det finns förutsättningar för att lagföra den eftersökte i . Utgångspunkten är att lagföringen skall ske i om det är möjligt. Om lagföringen sker i utgör detta ett hinder mot att överlämna den eftersökte. Tvångsmedel i form av anhållande och häktning av en person som inte har fyllt får användas endast om det finns synnerliga skäl. Den unge skall vidare alltid ha en offentlig försvarare. Verkställigheten av ett beslut om överlämnande kan ske än den normala när det är fråga om misstänkta personer . Enligt förarbetena finns det i allmänhet skäl att skjuta upp ett över- lämnande om den som begärs överlämnad är . Detta kan också vara fallet om den eftersökte har uppnått , men ännu inte avslutat sin gymnasieutbildning (prop. 2003/04:7 s. 135). Utöver de bestämmelser i lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder som avser personer kan vissa bestämmelser i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare bli tillämpliga, t.ex. bestämmelserna om underrättelser och kallelser till nära anhöriga och socialnämnden. Slutligen kan tilläggas att regeringen i propositionen om genomför- andet av rambeslutet erinrar om att FN:s konvention om barnets rättig- heter () skall beaktas i ärenden om överlämnande för brott (a. prop. s. 82). Bestämmelserna som reglerar transport genom en medlemsstat av någon som överlämnas enligt en europeisk arresteringsorder mellan två andra medlemsstater i EU finns i rambeslutets artikel 25. Varje medlemsstat skall utse en myndighet som skall vara ansvarig för att ta emot fram- ställningar om transitering och de dokument som krävs, liksom eventuell övrig officiell skriftväxling avseende framställningar om transitering. I är behörig myndighet. beviljar transiteringstillstånd och anger under vilka villkor en sådan tran- sport får ske. Svenska konsulat och ambassader kan lämna konsulärt ekonomiskt bistånd till enskilda utomlands som har råkat i nöd eller annan svårighet i utlandet och därför behöver ekonomisk hjälp. Bistånd kan lämnas till svenska medborgare som är bosatta i och till flyktingar och stats- lösa personer som är bosatta i . Om det finns särskilda skäl för det, kan bistånd även lämnas till bl.a. svenska medborgare som inte är bosatta i och andra i bosatta utlänningar än de nämnda. I fråga om svenska medborgare som har hemvist utomlands minskar dock ansvaret i takt med bristande anknytning i övrigt till . Uppgiften fullgörs enligt lagen (2003:491) om konsulärt ekonomiskt bistånd och en anslutande förordning samt konventioner på området. Rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1996:1619) kan omfatta t.ex. kost- nader för ett rättshjälpsbiträde i , dvs. normalt en advokat eller en biträdande jurist vid en advokatbyrå. Skall den rättsliga angelägenheten behandlas utomlands krävs normalt att det finns särskilda skäl. Rätten till rättshjälpsbiträde förutsätter dessutom att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt, t.ex. genom att den eftersökta personen får en kompetent för- svarare enligt den andra statens regler eller enligt den svenska lagen om konsulärt ekonomiskt bistånd. Enligt den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som har tillträtts av alla EU-medlemsstater, har var och en som blivit an- klagad för brott rätt att försvara sig själv eller genom rättegångsbiträde som han eller hon själv utsett eller att, när han eller hon saknar till- räckliga medel för att betala ett rättegångsbiträde, erhålla ett sådant utan kostnad, om rättvisans intresse så fordrar. Konventionen ger en långt- gående rätt att, vid behov, få kostnadsfritt offentligt försvar. Det rör sig normalt om ca 175200 svenska medborgare eller personer med fast hemvist här i som är frihetsberövade utanför . Konsulärt ekonomiskt bistånd har i samband med en europeisk arreste- ringsorder lämnats i ett fall till en man som överlämnats från . Det rörde sig om bistånd för försvarare vid lagföring i den utfärdande staten. Enligt lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder finns rätt till ersättning från staten för skador som orsakas av bl.a. frihetsberövanden. Vid sidan om denna lag gäller skadestånds- lagen (1972:207) och dess reglering av det allmännas skadeståndsansvar för skador orsakade vid felaktig eller försumlig myndighetsutövning. Den som i har varit t.ex. häktad eller anhållen i sträck på grund av misstanke om brott i ett svenskt brottmål har rätt till ersättning, t.ex. om det meddelas frikännande dom, åtalet avvisas eller avskrivs eller förundersökningen avslutas utan att åtal väcks. Rätten till ersättning enligt lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder gäller i sådana fall även om beslutet om frihetsberövande i sig var helt oantastligt. Motsvarande gäller också då någon på grund av en svensk myndighets efterlysning för brott eller begäran om anhållande, överlämnande eller utlämning för brott har varit utsatt för ett Skr. 2005/06:62 motsvarande frihetsberövande utomlands. Ersättning kan då endast avse den del av skadan som inte har ersatts i den andra staten. 4 Uppföljning och utvärdering