prop · GS03165 · 2005-05-27 00:00:00 — Utredningen har anfört att detta för svenskt vidkommande inte föranleder någon lagänd- ring, eftersom en sådan finansieringsskyldighet följer av regler om avsättningar och ibland även av avtalsparternas pensionsplaner. Skatte- verket har ifrågasatt utredningens tolkning och menat att detta inte är att jämställa med en lagstadgad finansieringsskyldighet. Direktivets krav i detta hänseende kommenterades inte särskilt under förhandlingarna av direktivet. Det synes dock ta sikte på sådana förmånsbestämda pensioner där det är det uppdragsgivande företaget och inte tjänstepensionsinstitutet som bär pensionsåtagandet. Till skillnad från övriga bestämmelser i direktivet riktar sig regeln direkt mot det uppdragsgivande företaget. För svensk del skulle alltså det tryggande som sker i pensionsstiftelse kunna bli aktuellt. Här finns, som framgått, inga lagstadgade krav på att avsättningar faktiskt skall ske. Normalt torde detta dock framgå av pensionsplanen vanligen ett kollektivavtal. Den svenska modellen för tjänstepension kommer därmed i de allra flesta fallen att innebära att avsättning faktiskt sker. Mot denna bakgrund är då frågan om ett krav på regelbunden finan- siering beträffande pensionsstiftelser därutöver bör införas i lag för att säkerställa att så sker beträffande samtliga stiftelser. I sammanhanget måste beaktas det särskilda förhållandet att stiftelsen är en pant. Den kombineras ofta med andra typer av säkerhet, som exempelvis kreditförsäkring. Vidare är direktivet inte, som framgår av stycke nio i dess ingress, avsett att påverka vilken roll olika institut i en enskild medlemsstat skall ha vid tillhandahållandet av tjänstepensions- förmåner. Att notera är också att direktivet inte ställer några särskilda krav på hur ofta avsättningar skall ske och med vilka belopp, eller ens att åtagandena skall vara tryggade fullt ut i respektive institut. Ett lagfäst krav på regelbunden finansiering skulle innebära att förut- sättningarna för inrättandet av pensionsstiftelser förändras i grunden, inte minst vad avser den kompletterande roll i tryggandesystemet som stiftel- serna ofta har . Detta ligger inte i linje med att direktivet, som konstaterats, överlämnar åt medlemsstaterna att närmare bestämma hur det nationella pensionssystemet skall vara utformat. Regeringen föreslår mot denna bakgrund inte någon lagändring i fråga om krav på regelbunden finansiering. Direktivets krav rörande information till medlemmarna avseende pensionsplanens innehåll, villkor och risker saknar motsvarighet i lagstiftningen men får tillgodoses genom dels nya bestäm- melser i lag, dels myndighetsföreskrifter efter bemyndigande i lag. Direktivets krav om information till medlemmarna behandlas mer utförligt i avsnitt 10. Direktivet möjliggör i denna del för en medlemsstat att ålägga ett tjänstepensionsinstitut att tillhandahålla kompletterande förmåner i form av invaliditetsskydd, efterlevandeskydd och återbetalningsskydd. Vi instämmer dock i utredningens bedömning att bestämmelsen inte bör föranleda någon lagändring för svensk del. En sådan styrning av produktutbudet ligger inte i linje med senare års avregleringsansats på försäkringsområdet. I många fall är det också en fråga för kollektiv- avtalsparterna. Ytterligare villkor för tillstånd? Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det i vart fall inte finns skäl att utnyttja möjligheten att, utöver direktivets krav, ställa upp ytterligare villkor för att ett tjänstepensionsinstitut skall få bedriva verksamhet än dem som redan gäller i nuvarande lagstiftning. Överlåtelse av driften av ett tjänstepensionsinstitut Direktivets bestämmelser om att en medlemsstat har rätt att tillåta eller kräva att driften av ett tjänstepensionsinstitut helt eller delvis överlåts till andra enheter som agerar för institutets räkning har ingen relevans för svenska sammanhang. Bestämmelsen föranleder därför ingen åtgärd. Godkännande av gränsöverskridande verksamhet Direktivets föreskrifter om att villkoren för att få bedriva gränsöver- skridande verksamhet skall godkännas i förväg av myndigheterna i hemlandet hänför sig till de allmänna verksamhetsvillkor som tillsyns- myndigheten skall pröva i samband med att koncession eller registrering söks. Bestämmelserna kompletteras av föreskrifter om ett anmälnings- förfarande i artikel 20 som innebär att institut som avser att bedriva gränsöverskridande verksamhet skall underrätta tillsynsmyndigheten därom. Också i det sammanhanget görs en prövning av verksamhets- villkoren. Frågan om gränsöverskridande verksamhet behandlas utförligt i avsnitt 12. Information till försäkringstagare m. fl. Regeringens förslag: Vid tjänstepensionsförsäkring skall ett försäk- ringsbolags information till bl.a. försäkringstagarna och andra ersätt- ningsberättigade innehålla uppgifter om bolaget och dess verksamhet samt om de överenskommelser som ligger till grund för försäkringarna. Nya informationsbestämmelser införs för tjänstepensionskassor och pensionsstiftelser, vilka motsvarar dem som skall gälla för försäkrings- bolagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om information. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag, utom såvitt delvis avser bestämmelserna om tjänstepensionskassorna. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller kommenterar det inte särskilt. betonar vikten av att man vid regleringen i föreskrifter gör en förutsätt- ningslös prövning av huruvida viss information alltid skall lämnas eller om så skall ske på begäran. anför vidare att det beträffande information före ingående av avtal också måste tas hänsyn till huruvida arbetstagaren själv får besluta om förvaltningsform och försäkringsinstitut. påpekar vikten av att informa- tionsinsatserna avseende olika former av pension samordnas. och anför att ny reglering avseende information bör avvägas så att merkostnaderna minimieras, eftersom sådana kostnader kommer att belasta såväl försäkringsgivare som försäkringstagare. och pekar på den alltmer spridda regleringen i olika lagstiftningar avseende livförsäkringsbolagens informationsskyldigheter och framhåller det önskvärda i att ha en samlad reglering i detta avseende. SIRP framhåller vidare, liksom Fora, PTK, och LO, möjligheterna att reglera informationsskyldigheten i kol- lektivavtal, liksom kopplingen till den nya försäkringsavtalslagen. SPFA pekar på att pensionen ofta är tryggad genom flera tryggandeformer och har därför ifrågasatt om information enbart rörande stiftelsens finansiella ställning i kombination med information rörande pensionens storlek på något konstruktivt sätt skulle bidra till att de berörda personerna får en rättvisande helhetsbild. SPFA, och lyfter även fram det faktum att stiftelserna inte har något kontraktuellt förhållande till arbetstagaren och varken har tillgång till eller någon möjlighet att kontrollera riktigheten i uppgifter som finns hos arbetsgivaren. Enligt SPFA och bör informationsplikten därför i stället åläggas de arbetsgivare som tryggar sina pensionsåtaganden genom avsättning till stiftelse. I artikel 11 specificeras den information som medlemmar, förmånstagare och i förekommande fall deras företrädare har rätt att erhålla. Artikelns bestämmelser har karaktären av miniminivå och det finns således inte hinder mot att en enskild medlemsstat väljer att ålägga ett tjänstepen- sionsinstitut mera omfattande krav på tillhandahållande av information. Medlemmar och förmånstagare har enligt artikel 11.2 rätt att på begä- ran få ta del av tjänstepensionsinstitutets årsbokslut och förvaltnings- berättelse. Om institutet förvaltar mer än en plan skall detta, enligt direk- tivets lydelse, gälla årsbokslut och förvaltningsberättelse som avser personens särskilda plan. Medlemmarna skall vidare inom skälig tid erhålla all relevant information om ändring av reglerna för pensionsplanen. Detta krav gäller således oberoende av begäran från den enskilde. Artikel 9.1 (c) föreskriver att medlemmarna skall ges information om de ursprungliga reglerna för institutets hantering av pensionsplanen. Medlemmar och förmånstagare har vidare enligt artikel 11.3 rätt att på begäran få ta del av institutets riktlinjer för placeringsverksamheten i enlighet med artikel 12 (sistnämnda artikel behandlas i avsnitt 11.5). Enligt artikel 11.4 skall varje medlem på begäran även få utförlig och saklig information om målnivån för pensionsförmånerna samt informa- tion om pensionsförmånernas storlek och om villkor för överföring av pensionsrättigheter till ett annat fallet att anställningen upphör. Om det är medlemmen själv som svarar för den finansiella risken skall även uppgifter om olika tillgängliga investerings- alternativ och den faktiska placeringsportföljen samt uppgifter om risk- exponering och kostnader som är förenade med investeringarna lämnas, om den enskilde begär det. Artikel 11.4 föreskriver vidare att medlemmarna har rätt att erhålla kortfattad information om institutets situation och de individuella pensionsförmånernas aktuella finansiella nivå. I samband med pensionsavgång eller när andra förmåner skall betalas ut anges i artikel 11.5 att förmånstagare har rätt att få information om de förmåner som vederbörande har rätt till och de utbetalningsalternativ som finns att tillgå. Som angetts i avsnitt 9.5 skall medlemmarna enligt artikel 9.1 (f) hållas tillräckligt informerade om pensionsplanens villkor. För det fall att en medlemsstat i enlighet med artikel 4 väljer att låta livförsäkringsbolagens tjänstepensionsverksamhet omfattas av tjänste- pensionsdirektivet blir bestämmelserna om information i artikel 36 i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet inte tillämpliga på bolagens tjänstepensionsverksamhet. Det anges i tjänstepensionsdirektivets artikel 4 andra stycket. Svenska informationsregler på försäkringsområdet Enligt den s.k. genomlysningsprincipen i 1 kap. 1 a § andra stycket FRL föreskrivs att information till liv- och skadeförsäkringstagare och dem som erbjuds att teckna en sådan försäkring skall vara anpassad efter Prop. 2004/05:165 försäkringens art och tydligt visa försäkringens villkor och värdeutveck- Även andra ersättningsberättigade på grund av liv- och skadeförsäk- ringar skall ges den information de behöver. Regelns syfte är att förbättra försäkringstagarnas möjligheter att tillgodogöra sig relevant information avseende försäkringens villkor och värdeutveckling och att försöka råda bot på den obalans i information som råder mellan den enskilde försäkringstagaren och försäkringsgivaren. Bestämmelsen kompletteras i 1 kap. 1 a § fjärde stycket FRL med ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om vilken information som ett försäkringsbolag skall lämna till försäkringstagare, andra ersättnings- berättigade på grund av försäkringarna och presumtiva försäkringstagare. Det är i första hand fråga om att tillgodose behovet av information av ekonomisk art, såsom t.ex. om avgifter och återbäring. Informationen skall anpassas efter den kategori försäkringstagare som informationen skall riktas till, liksom efter vilken typ av försäkring det handlar om. Större krav på information kan t.ex. i allmänhet ställas om det är fråga om en livförsäkring jämfört med en skadeförsäkring (se prop. 1998/99:87 s. 189 f.). Genomlysningsprincipen kompletteras vidare av bestämmelserna i 7 kap. § FRL, som föreskriver skyldighet för ett försäkringsbolag att informera livförsäkringstagarna och de som erbjuds att teckna en livförsäkring i bolaget om det huvudsakliga innehållet i bolagets placeringsriktlinjer, om det inte av särskilda skäl saknas anledning till sådan information. har, efter bemyndigande i 49 § andra stycket 1 försäkringsrörelseförordningen (1982:790), utfärdat föreskrifter om information till livförsäkringstagare (2003:7). Föreskrifterna regle- rar hur försäkringsbolag skall lämna information om livförsäkring till försäkringstagare och vad informationen skall innehålla. Information skall, under vissa särskilt angivna förutsättningar, lämnas innan avtalet ingås, under avtalets löptid eller . Före avtalsslutet skall, enligt dessa föreskrifter, information lämnas om bl.a. försäkringsbolaget och dess långsiktiga placeringsmål såvitt avser de försäkringstekniska avsättningarna, försäkringsavtalet, , dispo- sition av överskott, flyttning av försäkringssparande och klagomåls- hantering. Vidare skall uppgifter anges om hur information kan erhållas om bolagets ekonomiska ställning, t.ex. genom den senaste årsredo- visningen. Är det fråga om en fondförsäkring skall information även lämnas om värdepappersfonderna och de kostnader som är förenade med fondförsäkringen. skall försäkringsbolaget ge årlig information avseen- de exempelvis garanterad och villkorad återbäring, utvecklingen av försäkringens värde, kostnader samt ändringar som är av väsentlig betydelse för försäkringstagaren. skall årlig information lämnas om bl.a. försäk- ringsbelopp, avkastning samt kostnader och skatteuttag som belastat försäkringen. Information skall även ges om alla ändringar som kan vara av betydelse för försäkringstagaren att känna till. Om en försäkring grundar sig på kollektivavtal och därmed jämförbara tjänstepensionsarrangemang får informationen lämnas till arbetsgivaren. Försäkringsbolaget skall i sådana fall framhålla vikten av att de anställda får ta del av den information som de kan antas behöva. Även den av antagna försäkringsavtalslagen (2005:104, FAL) innehåller informationsregler (prop. 2003/04:150). Den nya FAL träder i kraft och syftar till att ge försäk- ringstagarna ett starkt skydd vid alla typer av försäkringar. Lagen skall reglera såväl konsumentförsäkringar, företagsförsäkringar och person- försäkringar som gruppförsäkringar och kollektivavtalsgrundade försäk- ringar. Lagen skall som huvudregel vara tvingande till försäkrings- tagarens eller den försäkrades förmån. I 10 kap. FAL finns regler om försäkringsbolagens informations- skyldighet såvitt avser personförsäkring. Innan en försäkring tecknas skall information lämnas av bolaget i syfte att underlätta kundens bedöm- ning av försäkringsbehovet och val av försäkring. Informationen skall återge försäkringsvillkorens huvudsakliga innehåll, och väsentliga begränsningar av försäkringsskyddet måste tydligt framgå. Efter avtalsslutet åläggs bolagen att lämna en skriftlig bekräf- telse på avtalet och i samband därmed lämna information om försäk- ringsvillkoren och dess innehåll, varvid bl.a. villkor som utgör en väsent- lig begränsning av försäkringsskyddet särskilt skall framhållas liksom eventuella förbehåll om att försäkringsbolagets ansvar inte inträder förrän premien betalats, liksom om bolagets rätt att säga upp försäk- ringen eller att ändra villkoren. skall bolagen lämna information i samband med förnyelse och vid villkorsändring samt i samband med försäkrings- fall. I vissa särskilt angivna fall skall bolagen vidare vara skyldiga att lämna information om de möjligheter till överprövning som finns att tillgå. Om information inte har lämnats på föreskrivet sätt får bolagen inte åberopa dessa villkor mot försäkringstagaren. Även ett marknadsrättsligt sanktionssystem skall införas (se a.prop. s. 233 ff. och 484 ff.). I 20 kap. FAL behandlas de kollektivavtalsgrundade personförsäk- ringarna. Behovet av information bedöms vara lika stort när det handlar om sådana försäkringar, men regleringen har anpassats till dessa försäk- ringars särskilda natur. När en överenskommelse som medför skyldighet för en arbetsgivare att teckna en kollektivavtalsgrundad personförsäkring har ingåtts, skall försäkringsbolaget och arbetsmarknadsparterna vara skyldiga att lämna information till de arbetsgivare och anställda som berörs av överenskom- melsen. Informationen skall avse arbetsgivarens skyldighet att teckna försäkring, kostnaderna för försäkringen och omfattningen av densamma. När en försäkring har meddelats skall försäkringsbolaget informera de anställda. Information skall därvid lämnas om de väsentliga rättigheter och skyldigheter som följer av försäkringen liksom viktigare begränsningar av försäkringsskyddet. Detsamma gäller när försäkringen har ändrats eller förnyats, om de nya försäkringsvillkoren innebär en begränsning av försäkringsskyddet eller en väsentlig ändring av försäkringen. skall försäkringsbolaget och arbetsmarknads- parterna vara skyldiga att i skälig omfattning informera arbetsgivare, anställda och andra som omfattas av försäkringen om för dem betydelse- fulla förhållanden. Samma marknadsrättsliga sanktionssystem som skall gälla för de individuella personförsäkringarna skall bli tillämpligt avseende de kollektivavtalsgrundade försäkringarna i de situationer då försäkrings- bolaget har underlåtit att lämna föreskriven information (se prop. 2003/04:150 s. 341 ff. och 637 ff.). Både UFL och tryggandelagen saknar informationsbestämmelser. Även understödsföreningar kommer dock att omfattas av den nya FAL, se 1 kap. 4 § näst sista stycket i den lagen. Skälen för regeringens förslag Var bör informationsreglerna ges? Informationsreglerna i såväl FRL som i FAL syftar visserligen till att skydda de försäkrade. De är dock juridiskt delvis av olika karaktär. Reglerna i FRL utgör villkor för bedrivande av försäkringsrörelse, medan är av såväl civilrättslig som näringsrättslig (marknads- rättslig) natur. Av detta följer att en enskild kan åberopa vissa av infor- mationsreglerna i FAL mot ett försäkringsbolag något som inte är möjligt beträffande de näringsrättsliga reglerna i FRL. I det senare fallet är det i stället som med stöd av bestämmelserna kan ingripa mot ett försumligt bolag. Även om reglerna i de olika lagstiftningarna i vissa delar överlappar varandra kan det således sägas finnas två parallella sanktionssystem vid överträdelser, även om adressaterna för informationen i båda fallen är desamma. Tjänstepensionsdirektivet är avsett att reglera verksamheten hos tjänstepensionsinstitut, på motsvarande sätt som det konsoliderade livförsäkringsdirektivet i denna del också avser företagens verksamhet. Bedömningen av var kompletteringar nu behöver ske bör därför göras utifrån den näringsrättsliga lagstiftningen vad avser försäkringsområdet. , och har i detta samman- hang pekat på vikten av samordning av informationsinsatserna enligt de olika lagstiftningarna. I linje härmed har och poängterat att ny reglering avseende information bör avvägas så att merkostnaderna minimieras. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att regleringen om information riskerar att bli svåröverskådlig med hänsyn till att bestämmelser om detta ges på mer än ett ställe och att ett behov av samordning därför kan komma att aktualiseras. Som kommer att framgå nedan bör viss samordning kunna ske . Som konstaterats är försäkringsbolagen skyldiga att lämna information till bl.a. försäkringstagarna och andra förmånsberättigade personer enligt reglerna i FRL. Direktivets krav på information om placeringsriktlinjer, pensionsförmåner, placeringsalternativ, flyttning och utbetalningsalternativ kan därvid redan anses uppfyllda genom bestämmelserna i denna lag, jämte meddelade myndighetsföreskrifter. Bestämmelsen i artikel 11.2 (a) om att medlemmar och förmånstagare, för det fall att bolaget förvaltar mer än en plan, skall få ta del av årsbokslut och förvaltningsberättelse avseende deras särskilda plan föranleder inte några särskilda åtgärder. Denna bestämmelse är nämligen inte förenlig med ordalydelsen i artikel 10, enligt vilken separata hand- lingar bara behöver upprättas vid behov (where applicable i den engelska översättningen). Det är inte möjligt att kräva information som bolaget inte har skyldighet att upprätta. Inte heller nämns något sådant krav i direktivets ingress. Tonvikten måste i stället ligga på att med- lemmar och förmånstagare får relevant information i förhållande till den enskilda planen något som vi bedömer är uppfyllt med nuvarande bestämmelser. Däremot är direktivets informationsbestämmelser mera långtgående i andra avseenden. Det gäller bl.a. kravet på information om de enskilda pensionsplanerna, dvs. de överenskommelser som ligger till grund för försäkringarna. I 20 kap. FAL finns dock krav på sådan information vad avser kollektivavtalade personförsäkringar. Någon motsvarande regel för tjänstepensionsförsäkringar som inte omfattas av kollektivavtal finns dock inte i FAL. I båda fallen saknas särskilda bestämmelser i rörelse- lagstiftningen. För att tillgodose direktivets krav avseende information om pensionsplanerna måste alltså ett tillägg av motsvarande innehåll införas även i FRL. Även direktivets krav på information om institutet och dess verk- samhet är mera långtgående än den gällande lagstiftningen. Det offentlig- görande av årsredovisning och förvaltningsberättelse som sker i samband med att dessa handlingar ges in till liksom det offentliggörande av bl.a. bolagsordning som förekommer när ett bolag får koncession bedöms inte tillräckligt för att uppfylla direktivets krav på information om bl.a. tjänstepensionsinstitutets regler för hantering av pensionsplanerna och institutets situation. Dessa offentliggöranden är inte heller nog för att tillförsäkra försäkringstagare och förmånstagare redovisningshandlingar från institutet. Också i detta avseende måste lagstiftningen alltså kompletteras. SIRP har, liksom Fora, PTK, och LO, framhållit möjligheterna att reglera informationsskyldigheten i kollektivavtal och har även hänvisat till reglerna i nya FAL. De senare reglerna är nämligen dispo- sitiva. Som konstaterats går det dock inte att grunda informationsplikten enbart på FAL i dessa sammanhang. Däremot synes inget hinder finnas mot att arbetsmarknadsparterna rent praktiskt sköter om informa- tionsgivningen enligt FRL. Artikel 9 pekar nämligen inte direkt ut vem som skall tillhandahålla informationen. I många fall kommer informa- tionen redan att överensstämma med vad som regleras i FAL och/eller kollektivavtal, vilket minskar risken för merarbete och onödiga kostnader. Det är emellertid väsentligt att inskärpa att det är försäkrings- bolagen som är ytterst ansvariga för att information av minst den omfattning som anges i direktivet lämnas, eftersom det är fråga om näringsrättsliga regler. har som nämnts ett bemyndigande att fylla ut informationsbestämmelserna i . Enligt 49 § andra stycket 1 försäkringsrörelseförordningen (1982:790) skall inspektionen meddela sådana utfyllande regler. När inspektionen utnyttjar detta bemyndigande bör sådana särskilda hänsyn som framhållit beaktas, inbegripet i vilka fall informationen skall lämnas självmant eller på begäran. För tjänstepensionskassorna krävs helt ny lagstiftning för att tillgodose direktivets krav på information. Kraven på innehållet i sådana instituts information bör motsvara dem som skall gälla beträffande livförsäkrings- bolagens tjänstepensionsverksamhet, inklusive frågan om vem som får tillhandahålla informationen och vem som bär det yttersta ansvaret för att så sker. Sådan reglering bör därför införas även för tjänstepensions- kassorna. Regeringen instämmer inte med vad utredningen har anfört beträffande huruvida information skall lämnas även till personer som erbjuds att teckna en försäkring i en tjänstepensionskassa. agerar nämligen även vissa av dessa institut på den s.k. kryssmarknaden. Vidare har anställda ibland möjlighet att göra extra inbetalningar till tjänstepen- sionskassorna inom ramen för avtalen. Det finns således ett visst behov av information även från kassorna. Hur utförlig denna information behöver vara och när den ens bedöms erforderlig får bedömas närmare av tillsynsmyndigheten. Enligt förebild i FRL bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela närmare föreskrifter avseende informationen från tjänstepensionskassorna. I den delen hänvisas i övrigt till de överväganden som gjorts beträffande livförsäk- ringsbolagen.