prop · GS03109 · 2005-04-20 00:00:00 — Att med hjälp av utvecklingssamarbetet ta upp, analysera, specificera och på skilda sätt bearbeta våldet framstår som en angelägen åtgärd. Även utvecklingsinsatser till stöd för kampen mot den organiserade brottsligheten, som bl.a. omfattar smuggling av konsumtionsvaror, vapen, kärnämnen, narkotika och människor, synes angelägna. För ett säkerhetsfrämjande samarbete med finns en rad säkerhetspolitiska intressen att beakta främst risken för regionala konflikter och handeln med människor, droger och vapen. Det pågående utvecklingssamarbetet genom Sida nyttjar främst svenska resurser. Vissa insatser genomförs genom UNPD och UNIFEM, vilket ger tillgång till kapacitet och kompetens utanför Sidas egen. Bland annat mot bakgrund av regionens långsiktiga EU-inriktning bör emellertid användandet av den svenska resursbasen i utvecklings- samarbetet med länderna i förstärkas. Utrymmet för bilateralt personutbyte på olika plan med regionens länder bör ökas. Det finns också anledning att överväga trilaterala samarbetsformer med utnyttjande av erfarenheterna hos EU:s nya medlemsstater. En koncentration på färre och större insatser är önskvärd, där behoven av samordning med andra givares insatser fullt beaktas. Så länge de olösta konflikterna i området förblir olösta, kan varken långvarig säkerhet eller utveckling äga rum. Fattigdomen i berör fortfarande hälften av befolkningen. Trots betydande utländska biståndsinsatser är inte situationen i länderna på väg mot en snabb och tydlig förbättring. Situationen indikerar ett minst tioårigt tidsperspektiv för utvecklingssamarbetet. nya ledning har annonserat en ny politik för att minska fattigdomen och korruptionen i landet och för att återställa landets territoriella integritet. Regeringen har också uttalat önskemålet att blir medlem av EU och av NATO . har bl.a. inneburit en stor omställning i förvaltningen, även på den Det framgångsrika återinlemmandet av i Skr. 2004/05:109 2004 ledde till förhoppningar att även skulle kunna återinlemmas, vilket dock inte har lyckats. Den fortsatta utvecklingen kommer framför allt att styras av i vad mån den gamla regeringen kan förbättra det allmänna ekonomiska läget i landet. Regionala myndigheter utövar ofta en betydande makt över människors vardag. Det är angeläget att de regionala förvaltningarna inkluderas i den reformprocess, som sker på nationell och på lokal nivå. De på många håll kraftfulla förändringarna inom de regionala ledarstrukturerna skapar också nya förutsättningar för förändringsarbete. Sedan regimskiftet i har det internationella biståndet till den nya regimens reformprogram ökat kraftigt. Utvecklingsbehoven är omfattande, som stora sociala reformer och långsiktig fattigdomsreducering förutsätter att institutionerna fungerar. Alltfler givare inkluderar nu institutionell kompetens- och kapacitetsutveckling i sina program. Situationen i landet motiverar höjda anslagsramar för det svenska utvecklingssamarbetet. Det nuvarande samarbetsprogrammet i omfattar insatser inom områden som demokrati och mänskliga rättigheter, kvinnors organisering, förvaltning och arbetsmarknad, lantmäteri, lantbruk och hälsovård. Regionala program med inriktning på konfliktlösning, kvinnors organisering, journalistik, miljö, civilflyg och mastersutbildning kommer också till del. Andra givare till uttrycker uppskattning över det pågående svenska samarbetsprogrammet. Den nya regeringens reform- och utvecklingspolitik har skapat en ny öppning för ett fördjupat svenskt utvecklingssamarbete med och för ett EU-närmande, som kan bidra till både ökad stabilitet och minskad fattigdom. Landet har en fattigdomsstrategi, PRSP, men saknar ännu en utvecklingsplan, där inte minst EU-närmandet och fattigdomsstrategin skulle kunna harmoniseras. Frågan bör kunna övervägas som föremål för svenskt stöd. Ett växande svenskt utvecklingssamarbete med bör ha ingångar såväl på central som på lokal och regional nivå. Som ett direkt stöd till regeringens reformsträvanden bör inriktningen av det svenska biståndet på institutionell kapacitetsutveckling och attitydförändring på olika nivåer och inom skilda sektorer förstärkas. Sådana insatser bör kopplas till policydialogen på respektive område. Andra projekt på regional eller lokal nivå bör också bidra till utvecklingen av förvalt- ningen. Minoritetsfördelningen i landet, de mänskliga rättigheterna samt behovet av konflikt- och våldsförebyggande bör beaktas. Tänkbara koncentrationsområden är säkerhet och demokrati, förvaltning, näring och jordbruk, miljö, handel samt utbildning och sociala områden. Utvecklingssamarbetet med skall planeras i ett långsiktigt perspektiv. Dialogen med på utvecklingsområdet bör förstärkas. Det bilaterala samarbetet kan kompletteras av insatser på den mellanstatliga nivån, som riktas till två eller tre av länderna. Den politiska reformviljan i framstår som begränsad. Av landets befolkning lever hälften på mindre än per dag. Inkomst- fördelningen i landet har förvärrats . Arbetslösheten är hög. ekonomi har begränsade tillväxtmöjligheter. Den privata ekonomiska sektorn domineras av oligarker, som har monopol på olika sektorer av ekonomin. Utvecklingssituationen i är mindre dynamisk, men mer förutsägbar än den i . Kvardröjande attityder från den sovjetiska tiden utgör både ett motstånd mot reformer och en grogrund för korruption och nepotism. Situationen inbjuder inte till ökade svenska anslag för utvecklingssamarbete. Det pågående utvecklingssamarbetet med prioriterar sociala sektorer. Insatser genomförs med inriktning på barn, kvinnors organisering, arbetsmarknad och statistik, skog och lantmäteri. Regionala program med inriktning på konfliktlösning, kvinnors organisering, journalistik, ekosystem, civilflyg och mastersutbildning kommer också till del. Det utvecklingssamarbete, som bedrivs med , bör fort- sättningsvis främst utgöra ett stöd till demokratiseringen av landet och till den fortsatta reformprocessen i övrigt, och inriktas på institutionell kapacitetsutveckling, kunskapsutveckling och attitydförändring i rele- vanta sektorer. Minoritetsfördelningen i landet bör beaktas i samarbetet. Ett återkommande tema i samarbetet bör också vara konflikt- och våldsförebyggande. De koncentrationsområden, som framstår som mest relevanta, är mänskliga rättigheter, säkerhet, demokrati, förvaltning samt sociala områden. som utvecklingssamarbetet med tills vidare ges en begränsad finansiell ram, bör en beredskap finnas att växla upp engage- manget i landet om förutsättningarna för ett reformsamarbete påtagligt förändras. De bilaterala insatserna kan kompletteras med insatser på den regionala nivån, som riktas till två eller tre av länderna. Den senaste tidens utveckling i har bekräftat den tidigare bilden av auktoritärt styre och statligt sanktionerade övergrepp på mänskliga rättigheter. Landet har relativt betydande resurser på basis av oljefyndigheter i och i anslutning till . Det svenska bilaterala biståndsengagemanget i begränsas f.n. till tre insatser på statistikområdet, på MR-området och till stöd för kvinnors organisering. Situationen ger inte anledning att utvidga det bilaterala samarbetet. Insatser till stöd för demokrati och mänskliga rättigheter bör dock kunna genomföras. En beredskap bör finnas att växla upp engagemanget i om förutsättningarna i landet påtagligt skulle förändras. bör också fortsatt komma i fråga för insatser på den regionala nivån, som riktas till två eller tre av länderna. pågår fyra regionala insatser i . Därutöver sänder regionens länder deltagare till journalistutbildning och mastersutbildning, främst i samhällskunskap, i . Regionala projekt och program erbjuder en möjlighet att stödja reformarbetet på utvalda områden och främja ett närmande mellan länderna. Metoden framstår som adekvat och lämplig i det nuvarande skedet av relationer mellan länderna i regionen och mellan regionen och , även om den i vissa fall kan vara mer komplicerad än rent bilaterala insatser. Ytterligare finansiellt utrymme bör skapas för insatser på regional nivå. De nuvarande insatserna genomförs inom områdena mänskliga rättigheter, kvinnors organisering, miljö och transport, som alla är av fortsatt intresse för regionala insatser. Därutöver framstår mot bakgrund av den regionala problematiken konflikt- och våldsfrågorna som påtagligt relevanta för regionala insatser i olika form. Regionen bör också ges möjlighet till utökade utbytes- och studiemöjligheter i . stabiliseringsprocessen på är sammanlänkad med systemskiftet, regionen uppvisar en fortsatt freds- och stabilitetsproblematik, regionen har fattigdomsrelaterade utvecklingsbehov, kopplade till stabiliteten, länderna har ett EU-medlemskapsperspektiv, EU-närmandet är en ram för allt samarbete med länderna, de enskilda landprogrammen bör möta utvecklingsbehov både relaterade till Köpenhamnskriterierna och med inriktning på stabilitets- och fattigdomsproblemen, i balans med respektive lands övergripande behov och prioriteringar, utvecklingssamarbetet bör bidra till ökad jämställdhet, utvecklingssamarbetet bör stärka det regionala samarbetet, utvecklingssamarbetet bör ha ett medellångt till långsiktigt perspektiv, utvecklingssamarbetet bör verkställas genom svenska aktörer, utbytesverksamheten inom utvecklingssamarbetet bör förstärkas. har ännu inte hämtat sig från det lidande, den förödelse, de flyktingströmmar och de etniska motsättningar, som präglade händelse- utvecklingen . Uppgifterna om det totala antalet döda, skadade och flyende i regionen varierar fortfarande och skulle behöva bekräftas i folkräkningar. De ekonomiska effekterna var dramatiska i Bosnien och hade BNP 1995 sjunkit till av sin nivå före kriget. , som har en hög tillväxt, har alltjämt inte av BNP. Regionen är nu militärt och säkerhetspolitiskt stabiliserad så till vida, att risken för en konventionell militär konfrontation av betydelse numera är liten. I Bosnien och och Kosovo fanns 1999 70 000 man utländsk trupp. En betydande internationell närvaro finns alltjämt kvar men har successivt kunnat minskas till mindre är 25 000. Den Nato-ledda KFOR-insatsen i Kosovo fortsätter att kräva en närvaro om ca 17 000 personer. Antalet svenskar i denna styrka uppgår till ca 330. SFOR i Bosnien och avlöstes av en EU-styrka (EUFOR operation ) om 7 000 man, vilket innebär att EU nu åtagit sig ett övergripande ansvar för stabiliseringen. bidrar med drygt 70 personer till styrkan och har tagit beslut om att kunna bidra med totalt högst 200. EU har vidare ansvaret för två civila rådgivande polisinsatser i regionen. I Bosnien och medverkar knappt 500 EU-poliser, varav 15 svenska, i insatsen European Mission (EUPM). finns drygt 150 EU-poliser, varav 10 svenska, i insatsen Proxima. Våldsamheterna i Kosovo , då 19 personer dödades, visar att starka spänningar ligger kvar. Det finns ett historiskt arv att lösa problem med våld. Utländsk trupp kommer att behövas under . Etniska motsättningar dröjer kvar i Kosovo, och Bosnien och samt i mindre grad i och . Det internationella samfundet står fast vid målet att samhällena i regionen skall vara multietniska. Minoritetsflyktingars återvändande förblir därför angeläget. Utvecklingen har genomgått fyra faser konflikt, krishantering, stabi- lisering och EU-närmande. Regionens länder befinner sig fortfarande i övergång till demokrati och marknadsekonomi. Omvandlingen är ett krävande systemskifte, som ställer det politiska och ekonomiska systemet på prov och skapar stora påfrestningar för breda folklager, vilket också kan bädda för reaktion, radikal nationalism och splittring. De parlamenta- riska systemen åtnjuter ännu begränsat förtroende hos medborgarna. De demokratiska institutionerna har etablerats, men demokratins kultur har ännu inte konsoliderats på djupet. Ländernas egen förmåga att lösa regionens problem är begränsad, främst på grund av bristfälligt fungeran- de institutioner men också beroende på konstitutionella faktorer, etniska motsättningar, det politiska systemets uppsplittring eller bristande reformvilja och korruption. Till utvecklingshindren hör också brister i rättsväsende och statsförvaltningar samt främst i den starka centraliseringen av offentliga funktioner. Länderna i regionen har med något undantag i huvudsak uppnått samhällsekonomisk balans. Tillväxten är f.n. god. Underskotten i bytes- balanser och budgetar har sjunkit. Inflationen är låg. Bankväsendets omvandling synes ha varit framgångsrik. De samhällsekonomiska indikatorerna pekar i rätt riktning. Därtill bidrar emellertid stora penningöverföringar från diasporan, ett omfattande internationellt bistånd samt inkomster från organiserad brottslighet. Avgörande för regionens fortsatta utveckling, som är inriktad på ländernas framtida medlemskap i , är att sysselsättningen och de ekonomiska resurserna för det allmänna ökar i vart och ett av dem. Den relativt goda tillväxten har ännu inte haft märkbara effekter i dessa hänseenden. Framstegen avseende näringslivets utveckling är måttliga. Investeringsklimatet inbjuder av olika skäl inte till de investeringar från utlandet, som regionen så väl behöver, men kan förbättras som ett resultat av det pågående EU-närmandet. Infrastruktur bostäder, byggnader, broar, vägar, energianläggningar, etc. har i huvudsak åter byggts upp efter krigen. Återuppbyggnaden har främst gjorts med hjälp av internationellt bistånd, som också reparerat redan tidigare eftersatt infrastruktur. Ett stort problem är ännu bristen på energi, särskilt i , och samt Kosovo. En regional marknad för elektricitet är en angelägen utvecklingsuppgift och håller på att skapas. Även om det finns brister hos de grundläggande samhällstjänsterna, t.ex. sjukvård och utbildning, vatten- och avloppsförsörjning, renhållning och liknande, har regionens länder i flera hänseenden ganska goda utvecklingsindikatorer, såsom god utbildningsnivå, hög medellivslängd och relativt sett god köpkraft, det senare bl.a. på grund av den höga Skr. 2004/05:109 internationella närvaron. Länderna är på god väg att uppfylla FN:s Fattigdomen ökade kraftigt men har börjat reduceras. beräknas en fjärdedel av regionens befolkning vara fattig, eller 2,2 miljoner personer. Det går ett fattigdomsbälte genom regionen omfattande delar av Bosnien och , , södra , Kosovo, norra och nordöstra och norra . Det finns också fickor av fattigdom i , i västra och i . De fattiga är främst etniska minoriteter, kvinnor och unga. Till de största problemen för fattiga människor hör den bristande säkerheten de fattiga är mer utsatta och mer sårbara för våld och övergrepp. Våldet mot och förtrycket av kvinnor är utbrett. Inom regionens länder finns kraftiga interna regionala ekonomiska obalanser, som i många fall sammanfaller med etniska gränslinjer. Samarbetet mellan länderna i regionen har utvecklats långsamt. Strukturella hinder och gammal misstro står i vägen för ett öppnare samarbetsklimat. innehar regionen gynnsamma förutsättningar för ökat samarbete i form av likartade språk, geografisk närhet och gemensam historia. Framsteg har även gjorts , t.ex. har 21 bilaterala frihandelsavtal ingåtts inom sydöstra . En grund för ökad handel är lagd. EU:s krav på regionalt samarbete som villkor för fortsatt EU-integrering bidrar till utvecklingen. För länderna på finns ett vid i uttalat löfte om ett framtida medlemskap i . Thessalonikiagendan för innehåller förutom Köpenhamnskriterierna också andra krav för medlemskap, bl.a. på samarbete med för f.d. (ICTY) samt på ett tydligt engagemang för regionalt samarbete. bekräftade att länderna på har sin framtid i EU och betonade att varje lands framsteg i riktning mot europeisk integration är beroende av dess egna framsteg i att uppfylla Köpenhamnskriterierna, särskilt de om demo- krati, rättsstatsprincipen, respekt för mänskliga rättigheter, rättigheter för personer som tillhör minoriteter och fullt samarbete med internationella tribunalen för f.d. . står näst på tur. lämnade in sin medlemskapsansökan, som kommissionen förväntas besvara . Ett framtida EU-medlemskap har visat sig vara en stark stimulans till nödvändiga reformer. Ett närmande till EU med sikte på medlemskap har hög prioritet i alla länderna. EU:s stabiliserings- och associeringspolitik (SAp) tillhandahåller kraftfulla instrument för integrationen i EU. Strävan efter integration utövar ett omvandlingstryck i hela regionen, om än med varierande styrka. Även en integration i WTO respektive Nato/PFF står på agendan. 2 FN:s medlemsländer har beslutat att söka uppnå åtta utvecklingsmål. avser fattigdom och hunger, primärundervisning, jämställdhet mellan könen och kvinnors makt, barnadödlighet, mödrahälsovård, hiv/aids, malaria och andra sjukdomar, miljömässig hållbarhet och ett globalt partnerskap för utveckling. Motiven för det svenska utvecklingssamarbetet Svenska staten har anvisat för humanitära insatser, utvecklingssamarbete och annat bistånd till länderna på . Kostnaderna för militära engage- mang i regionen åren 19912004 har uppgått till ca . Inberäknat kostnaderna för mottagandet i av över 100 000 flyktingar från regionen är det svenska engagemanget omfattande. Regeringen kommer i de framtida landstrategierna för utvecklings- samarbetet att samlat redovisa inom vilka huvudsakliga politikområden är engagerat i respektive land. Fred och stabilitet på har varit och är ett huvudmotiv för det svenska engagemanget. Engagemanget utlöstes av händelse- utvecklingen i regionen , i första hand krigen i f.d. 19911995 och det mänskliga lidande, den förödelse, de flyktingströmmar och motsättningar, som följde i krigens spår i hela regionen. Därtill kom krigshändelserna i Kosovo 19981999, som hade liknande verkningar i Kosovo, i och liksom även i grannländerna och . Ytterligare urladdningar med etniska förtecken har senare ägt rum, om än i mindre omfattning. Till motiven för det svenska engagemanget hörde också att bidra till att den inledda övergången i regionen till demokrati och marknadsekonomi kunde fullföljas. En demokratisk utveckling, som inkluderar respekt för mänskliga rättigheter, tolerans mot oliktänkande, multietnicitet och öppenhet i samhället, är av stor betydelse. En god ekonomisk, social och politisk utveckling skapar möjligheter att bekämpa organiserad brottslig- het, människohandel, narkotikahandel, smittsamma sjukdomar och andra problem, som drabbar länderna i regionen, som sprider sig in i övriga och som utgör ett viktigt hinder för ländernas fortsatta utveckling och EU-närmande. En höjd utvecklingsnivå kan förvandla länderna i regionen från offer till aktörer på den europeiska scenen. En tredje grupp motiv för det omfattande svenska stödet var önskan att relationerna med länderna på fortsätter att normaliseras och att EU öppnar sig mot länderna i regionen och allteftersom tar upp dem som medlemmar. Också integrering i andra europeiska organisa- tioner, såsom , där samtliga länder nu är medlemmar, i en rad miljökonventioner samt i organisationer, såsom WTO och Nato/PFF, har varit önskvärd. har vidare även ett intresse av export till och av investeringar i regionen, liksom av att bygga relationer av ömsesidigt intresse på både institutionell nivå och personlig nivå. Det kan gälla utbyte inom forskning, utbildning, kultur, sport m.m. Migrationsområdet är av centralt intresse. Dels är det viktigt att konflikter i regionen inte ånyo skapar stora flyktingströmmar. Dels kommer stora grupper asyl- sökande till , vilket bidrar till det svenska intresset för regionen. Det internationella samfundets stöd till har pågått ett drygt decennium. Betydande framsteg har gjorts. I stort råder fred och stabilitet. I sina huvuddrag är den första gruppen motiv tillgodosedda. Regionen plågas dock fortfarande av grundläggande problem. Politisk instabilitet, etniska motsättningar, en svag mottagningskapacitet och samordningsproblem är exempel på svårigheter, som underskattades i inledningen av det stora internationella engagemanget och som i varierande grad fortfarande består i regionens länder. Arbetet med att Skr. 2004/05:109 uppnå syftena i den andra och tredje gruppen pågår. 5.3Förutsättningar för ett effektivt utvecklingssamarbete Förutsättningarna för ett effektivt fortsatt utvecklingssamarbete beror inte minst av dess egen förmåga att anpassa sig till ändrade förhållanden. Stödet har följt samma mönster i de olika länderna. Under pågående konflikter lämnades humanitär hjälp, som efter eldupphör kompletterades med återuppbyggnadsinsatser, stöd för flykting- återvändande och för stärkande av demokratin. Därtill har senare kommit stöd till institutionsutveckling och annan kapacitetsuppbyggnad, i ökande grad med sikte på ländernas integrering i EU. Bedömningar i regionen pekar nu på att en tidigare inledning av arbetet med institutionella reformer kunde ha påskyndat normaliseringen och den ekonomiska utvecklingen. Resultaten av de internationella humanitära insatserna och återupp- byggnadsinsatserna har blivit goda. På områden som demokratibygge, institutionsutveckling och rättsväsendets utveckling har framgångarna varit mer blandade. De integrerade områdesprogrammen är exempel på framsynt och metodiskt agerande. Inom vissa områden, som t.ex. banksektorn och det makroekonomiska samarbetet, har resultaten blivit goda. Utvecklingen på landnivå har ofta saknat stödet av nationella utvecklingspolitiska riktlinjer och av starka nationella institutioner. Biståndets inriktning har därför i stor utsträckning snarare styrts av givarsamfundet än av nationella prioriteringar. Den på flera håll svaga mottagningskapaciteten försvårar planering och genomförande av samarbetet och leder till att mindre effektiva kanaler måste tas i bruk. Den inbjuder vidare biståndsgivarna att själva bli operativa för att genomförandet skall gå snabbt. Parallellorganisationer skapas vid sidan av samarbetslandets linjeorganisation, vilket ökar effektiviteten i genomförandet och minskar risken för korruption men kan gå ut över det lokala ägarskapet och den lokala kompetensuppbyggnaden. En förbättring har skett i dessa hänseenden. Givare, som har ansträngt sig att driva fram stora projekt, har riskerat att förankringen blivit svag. Det är avgörande för framgång i utvecklingssamarbetet att det baseras på mottagarlandets egna priori- teringar. Det svenska programmet har ägnat omsorg åt förankringen och vinnlagt sig om en grundlig beredning av sina insatser, vilket har bidragit till positiva resultat. Sammantaget synes emellertid en stor del av det, som byggts upp av det internationella samfundet, präglas av en osäker hållbarhet. Uthållighet och kraftsamling i motsats till korta och spridda insatser kan öka effektiviteten. Mottagarländernas kapacitet behöver stärkas mer systematiskt, inklusi- ve på lokal nivå, som i många fall utgör en fastare grund än den centrala. Utvecklingssamarbetet bör gradvis också övergå i former som ger mottagarsidan större inflytande. med de baltiska länderna visar att EU-närmandet kan komma att under- lätta en sådan utveckling. Att koncentrera utvecklingssamarbetet är likaså Skr. 2004/05:109 angeläget den nuvarande projektmängden är i flera fall svårhanterlig Vidare bör gradvis, och i takt med att samarbets- ländernas kapacitet växer, konditionaliteten inom utvecklingssamarbetet revideras, i första hand med inriktning på att öka deras finansiella deltagande inom projektsamarbetet. Samordningen av utvecklingssamarbetet med har i många stycken brustit mellan de mottagande institutionerna, mellan mottagare och givare respektive mellan givarna. Den hittillsvarande samordningen har främst varit givarledd och har bedrivits utan större medverkan av mottagarsidan. På fält- och sektornivå har ett nära informationsutbyte ofta dock kunnat bidra till samordningen. Vidare har EU-anpassningen kunnat fungera som riktningsgivare och bidragit till att programmen hållits samman. 5.4Att främja ländernas relationer till EU och som ett led i fattigdomsbekämpningen Samtliga länder på befinner sig i en process av EU- närmande med sikte på ett framtida EU-medlemskap.