prop · GS0372 · 2005-01-20 00:00:00 — delslagen ändras så att tillsynsmyndighetens möjlighet att meddela före- lägganden och förbud inte begränsas till sådana fall då det är uppenbart att det finns ett behov av åtgärden. Enligt verket är det inte rimligt att det i lagstiftningen ställs högre krav för att tillsynsmyndigheten skall kunna meddela förelägganden eller förbud än för att myndigheten skall vara skyldig att anmäla brott mot lagstiftningen. lagstiftningen den enda lagstiftning som innehåller en dylik begränsning i tillsynsmyndighetens möjlighet att agera för att se till att felaktigheter Kravet i 25 § livsmedelslagen att förelägganden och förbud får med- delas endast om det finns ett uppenbart behov av åtgärden innebär att det skall finnas en viss proportionalitet mellan överträdelsen och den åtgärd I praxis har Regeringsrätten ställt stränga krav på att det verkligen skall framgå att åtgärden är nödvändig (se RÅ 1992 ref. 25). Som också framhållit i sin skrivelse innebär uppenbar- hetskravet att en tillsynsmyndighet inom livsmedelsområdet har en mer begränsad möjlighet att utfärda förelägganden och förbud än en tillsyns- myndighet som verkar inom andra jämförbara områden. Som exempel Prop. 2004/05:72 kan nämnas att varken miljölagstiftningen eller djurskyddslagstiftningen föreskriver att förelägganden och förbud får meddelas endast om behovet av åtgärden är uppenbart. Denna skillnad framstår inte som försvarbar. Tvärtom måste det mot bakgrund av de senaste årens händelser inom livsmedelområdet anses vara av yttersta vikt att tillsynsmyndigheterna inom detta område har möjlighet att på ett så tidigt stadium som möjligt vidta kraftfulla åtgärder mot den som inte följer livsmedelslagstiftning- ens åligganden. Regeringen anser därför att livsmedelslagen bör ändras så att en tillsynsmyndighet får rätt att meddela de förelägganden och för- bud som behövs för att livsmedelslagstiftningen skall efterlevas. Enligt allmänna principer bör det inte vara möjligt att ingripa med straff och vitespåföljd mot samma förfarande. I flera författningar har denna ståndpunkt kommit till uttryck på så sätt att det uttryckligen före- skrivits att den som överträtt ett vitesföreläggande inte döms till ansvar för den gärning som omfattas av föreläggandet (se t.ex. 37 § djurskydds- lagen). Motsvarande bestämmelse bör enligt regeringens mening införas i livsmedelslagen. Bestämmelsen bör dock inte gälla om gärningen är straffbar enligt . 11 Ekonomiska konsekvenser m.m. I propositionen föreslås att de centrala myndigheternas samordnande och styrande ansvar tydliggörs och stärks. När det gäller innebär förslaget i den delen inte att verket tillförs några nya uppgifter. De effektiviseringar och förbättringar som förespråkas kan genomföras inom fastslagna ekonomiska ramar. Möjligheten att förelägga kommunerna innebär däremot att får en ny uppgift och därmed en viss ökad administrativ belastning. De bedömningar som föregår ett beslut att meddela ett sådant föreläggande utförs dock i princip av myndigheten i samband med annan till- synsverksamhet. Den nya uppgiften bör därför endast medföra marginellt ökade kostnader, vilka skall finansieras inom befintlig ram. För del innebär regeringens förslag att myndigheten får ytterligare verktyg till sitt förfogande. Myndigheten väljer inom ramen för befintliga resurser hur myndigheten vill fullgöra sitt samordnande och styrande ansvar. Förslaget innebär därför inte att ytterligare medel behöver tillföras. I propositionen föreslås att en kommuns ansvar för djurskyddstillsynen över en viss verksamhet under vissa förutsättningar skall kunna flyttas till den länsstyrelse i vilken kommunen är belägen. I de fall detta blir aktuellt övertar kommunens rätt att ta ut en avgift för tillsynen över den aktuella verksamheten. Avgifterna bör disponeras av . Motivet för detta avsteg från den gällande huvudprincipen med bruttoredovisning av avgifter är att i de fall ett övertagande av tillsynsobjekt blir aktuellt kommer det att ske med kort varsel och . Denna ad hoc-betonade verksamhet med mycket kort planeringshorisont bedöms vara mindre lämpad att finansieras över anslag. Vidare gör regeringen bedömningen att övertagande av tillsyns- objekt kommer att vara sällsynt, vilket ytterligare kan motivera ett avsteg från huvudprincipen att offentligrättsliga avgifter skall redovisas mot inkomsttitel. Länsstyrelserna har en viktig roll att fylla när det gäller att följa och stödja kommunernas arbete med djurskydds- och livsmedels- tillsynen. Det har dock i skilda sammanhang framhållits att länsstyrel- sernas uppgiftsbeskrivning är alltför otydlig, vilket bl.a. lett till att myn- digheterna tvingats söka sina egna vägar för sin verksamhet. Regeringens förslag innebär ett försök att konkretisera länsstyrelsernas ansvarsområde genom att lyfta fram vissa uppgifter som bedöms vara särskilt effektiva för att åstadkomma en enhetlig tillsyn. Vissa av uppgifterna föreslås bli obligatoriska medan andra bör utföras i mån av resurser. Flertalet av de uppgifter som beskrivs i propositionen utförs av länsstyrel- serna i större eller mindre utsträckning. Befogenheten att förelägga en kommun att vidta rättelse i visst avseende innebär däremot att länsstyrelserna får en helt ny uppgift på djurskyddssidan. Detta behöver dock nödvändigtvis inte innebära en ökad arbetsbelastning för myndigheterna, men kan i vissa fall komma att göra det. De bedömningar och överväganden som föregår ett beslut att meddela ett sådant föreläggande utförs av myndigheten i samband med annan tillsynsverksamhet. Till detta kom- mer att det nya instrumentet kan göra tillsynsarbetet effektivare i det att det i viss del kan ersätta andra mer tidskrävande arbetsmoment, såsom långvariga dialoger med kommunerna. Att närmare bedöma kostnaderna och finansieringen för de regionala tillsynsmyndigheternas stödjande och vägledande uppgifter inom djurskydds- och livsmedelstillsyn ingår som en del i ett utredningsuppdrag att ta fram ett avgiftssystem för foder-, livsmedels- och djurskyddsavgifter (dir. 2004:140). Regeringen avser således att återkomma även i denna fråga. Till dess att så sker kan för- ändringarna finansieras inom befintlig ram. Den som bedriver verksamhet i en livsmedelslokal betalar en årlig avgift för livsmedelstillsynen. Kommunerna har rätt att med den avgiften finansiera endast sådana kostnader som avser provtagning och undersökning. I propositionen föreslås att den begränsningen tas bort. Kommunerna får alltså möjlighet att avgiftsfinansiera en större del av tillsynen. Den årliga tillsynsavgiften fastställs av . Eftersom inskränkningen i kommunernas möjlighet att använda avgiften nu tas bort ökar också underlaget för avgiftsberäkningen. Förslaget förutsätts alltså att leda till en höjning av de av fast- ställda avgifterna. Den föreslagna möjligheten att samarbeta över kom- mungränserna medför att verksamheten kan effektiviseras. Sammantaget innebär således förslaget att kommunerna kan beräknas få ytterligare resurser till sitt förfogande. Möjligheten att i vissa fall tvångsvis flytta över vissa tillsynsuppgifter från kommuner kan ses som ett ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Denna möjlighet är dock bara avsedd att användas i vissa undantags- situationer när det finns stora brister i tillsynens funktioner. grund av det angelägna behovet av en fungerande tillsyn över hela landet Prop. 2004/05:72 får förslaget därför anses vara godtagbart ur ett kommunalt självsty- Huvuddelen av de förslag som läggs fram i propositionen syftar till att åstadkomma en förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn. En sådan förbättring är i hög grad av intresse inte minst för livsmedelsföretagen och företag som har ansvar för djurhållning. En väl fungerande tillsyn främjar en produktion av varor av hög kvalitet och en god och därmed också lönande djurhållning. Vidare leder en effektiv tillsyn till en rättvis konkurrenssituation för företagen. Av stor betydelse i sammanhanget, inte minst för småföretagen, är den rådgivning som innefattas i tillsynen. Generellt sett bör propositionens förslag följaktligen vara till fördel för både små och stora företag. När det gäller finansieringen föreslår regeringen att kommunerna skall få möjlighet att finansiera även andra kostnader för livsmedelstillsynen än sådana som avser provtagning och undersökning. Den årliga avgiften varierar mellan för detaljhandel som enbart säljer färdigförpackade livsmedel och för storskalig tillverknings- industri. Avgiftens storlek bestäms med utgångspunkt i företagets verksamhet och årsomsättning eller antalet årsarbetskrafter. Det kan antas att den årliga avgiften genomsnittligt sett kommer att höjas betydligt. Det ankommer dock på att i sina föreskrifter fastställa avgiften för olika företagskategorier. De kostnadsmässiga effekterna får analyseras i samband med detta. 12.1Förslaget till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511) Ändringen, som har behandlats i avsnitt 10.1, innebär att möjligheten att i vissa fall förbjuda återutförsel av livsmedel har utökats till att omfatta även livsmedel som förvaras på en gränskontrollstation. Därutöver har de nuvarande beteckningarna tullupplag och frihamn utmönstrats ur lagen och ersatts med uttrycken frizon och frilager för att stämma överens med terminologin i den inom EU gemensamma tullagstiftningen. Ändringen, som har behandlats i avsnitt 7.1, innebär att begreppen lokal, regional och central tillsyn utmönstras ur lagen. Någon ändring i sak är emellertid inte avsedd. Den närmare ansvarsfördelningen mellan berörda myndigheter, dvs. kommunerna, länsstyrelserna och , kommer att regleras i livsmedelsförordningen. Paragrafens tredje stycke är nytt och innebär att det i lagen slås fast att har ett ansvar för att samordna livsmedelstillsynen i landet. Paragrafen är ny och innebär att kommunerna får möjlighet att anlita en annan kommun för uppdrag inom tillsynsverksamheten eller att uppdra åt en anställd i en annan kommun att fatta beslut i ett ärende. Bestämmelsen är utformad i enlighet med motsvarande regel i 26 kap. 7 § . Den har behandlats i avsnitt 6. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.2, är ny. I bestämmelsen före- skrivs i vilka fall i samråd med en kommun kan ta över en kommunens ansvar för tillsynen över en viss verksamhet. Den föreslagna bestämmelsen motsvarar i princip 46 § femte stycket livsmedelsförordningen, men skiljer sig från denna såtillvida att bestämmelsen är tillämplig endast i de fall som verket och kommunen är överens om att tillsynsansvaret för den aktuella verksamheten skall flyttas. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.1 är ny. Bestämmelsen i första stycket innebär att ges rätt att förelägga en kommun som inte fullgör sina tillsynsskyldigheter att avhjälpa brister. Begreppet skyldigheter som följer av kommunens tillsynsuppdrag" avser en kommuns tillsyn i vid bemärkelse. I begreppet innefattas således alla moment som ingår i en kommuns tillsyn, alltså inte bara operativ till- synsverksamhet utan även t.ex. administrativa åtgärder kring tillsynen, såsom upprättande av tillsynsplaner. Även andra skyldigheter som inte ingår i själva tillsynen men som har ett direkt samband med denna upp- gift, t.ex. rapportering till centrala myndigheter, omfattas av begreppet. Av 11 kap. 7 § regeringsformen följer att ett föreläggande inte kan avse åtgärder som rör kommunens myndighetsutövning mot enskild. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.2 är ny. I bestämmelsens första stycke föreskrivs i vilka fall som en kommuns ansvar för tillsyn över en viss verksamhet kan flyttas till mot kommunens vilja. För att ett sådant beslut skall kunna fattas krävs att kommunen, grovt eller , har åsidosatt sina skyldigheter att bedriva tillsyn beträffande aktuell verksamhet. Beslut om överflyttning fattas av rege- ringen på ansökan av . Ett beslut om överflyttning av tillsynsansvaret omfattar den löpande tillsynen över den verksamhet som bedrivs i den aktuella anläggningen. Om ansvaret för den löpande tillsy- nen flyttas över till bör även frågan om godkännandet av den lokal i vilken en viss verksamhet bedrivs prövas av verket. Detta bör liksom regleras i livsmedelsförordningen. I paragrafens andra stycke föreskrivs att beslutet att flytta över till- synsansvaret får återkallas av regeringen. Om beslutet att flytta tillsyns- ansvaret från en kommun har fattats av regeringen är det endast regeringen som kan besluta att tillsynen skall lämnas tillbaka till kommunen. Detta gäller oavsett om kommunen och är överens om att tillsynsansvaret kan återgå till kommunen. Ändringen, som har behandlats i avsnitt 10.2, innebär att uppenbarhets- rekvisitet tas bort, vilket leder till att tillsynsmyndigheterna får större möjlighet att meddela förelägganden och förbud för att framtvinga en efterlevnad av lagstiftningen. Dessutom har på Lagrådets inrådan ett tillägg gjorts för att tydliggöra hur bestämmelsen förhåller sig till den nya föreläggandebestämmelsen i 24 c §. Tillägget innebär att det klargörs att den i paragrafen föreskrivna befogenheten att utfärda förelägganden och förbud, eventuellt förenade med vite, inte täcker de fall som är specialreglerade i 24 c §. De nuvarande bemyndigandena i första och andra styckena har ändrats redaktionellt och fått en annan struktur. Någon ändring i sak i förhållande till de bemyndiganden som ges i paragrafen är dock inte åsyftad. Begreppet tillsyn i punkten 1 innefattar således även det som i dagens bemyndigande benämns undersökning och annan kontroll. I första stycket punkten 2 har ett nytt bemyndigande förts in som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att med- dela föreskrifter om skyldighet för en tillsynsmyndighet att lämna infor- mation till en annan tillsynsmyndighet. Bestämmelsen tar främst sikte på föreskrifter om skyldighet för kommunerna att lämna sådana uppgifter till som verket kan behöva i sin samordnande verk- samhet. Ändringen har behandlats i avsnitt 7.5. Bemyndigandet i första stycket punkten 3 och andra stycket motsvarar det bemyndigande som ges i paragrafens andra stycke. Ändringen är en konsekvens av de strukturella ändringar som har gjorts i 28 §. Den innebär att en hänvisning i paragrafens första stycke 2 till 28 § andra stycket ändras till 28 § första stycket 3. Paragrafen, som är ny, innebär att den som har överträtt ett vitesföreläg- gande inte kan straffas för den gärning som omfattas av föreläggandet. Bestämmelsen gäller inte gärningar som är straffbara enligt . Den motiveras av att dubbla sanktioner i princip inte bör förekomma i svensk rätt. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.2. Ändringen som är en konsekvens av de strukturella ändringarna i 28 §, innebär att hänvisningen till 28 § andra stycket ändras till 28 § första stycket 3. Paragrafen har ändrats redaktionellt. Ändringen innebär att Statens livsmedelsverk byts ut till . 12.2 Förslaget till lag om ändring i djurskyddslagen (1988:534) Paragrafen har tillförts ett femte stycke, vari regeringen har givits rätt att föreskriva eller i det enskilda fallet besluta att skall pröva frågor om beviljande och återkallande av tillstånd för viss djurhållning. Tillägget har gjorts av det skälet att det i propositionen föreslås att en kommuns tillsynsansvar skall kunna flyttas över till en länsstyrelse, se den förslagna 24 d §. Om en kommuns tillsynsansvar flyttas till en läns- styrelse bör även frågan om beviljande och återkallande av tillstånd för den aktuella anläggningen prövas av . I de situationer då regeringen fattar beslut om att flytta tillsynsansvaret bör regeringen sam- tidigt besluta att även ansvaret för tillståndsprövningen skall flyttas till . I de fall som tillsynsansvaret har flyttats till efter beslut av själv, bör behörighet att be- sluta i frågor om tillstånd följa av djurskyddsförordningen. Ändringen har behandlats i avsnitt 8.2. Ändringen, som har behandlats i avsnitt 7.1, innebär att begreppen cen- tral tillsyn och tillsyn inom kommunen utmönstras ur lagen. Någon ändring i sak är emellertid inte avsedd. Den närmare ansvarsfördelningen mellan berörda tillsynsmyndigheter, dvs. i första hand kommunerna, länsstyrelserna och kommer att regleras i djurskyddsförordningen. Det finns ett dock ett behov av att föreskriva att även andra myndigheter skall utföra vissa tillsynsuppgifter. utövar t.ex. de av anställda besiktningsveterinärerna viss tillsyn över djurskyddet på slakterier. Paragrafens nuvarande fjärde stycke har, i syfte att åstadkomma en bättre systematik i lagen, flyttats till 27 §. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6, är ny. Den innebär att kommunerna får möjlighet att anlita en annan kommun för uppdrag inom tillsynsverksamheten eller att uppdra åt en anställd i en annan kommun att fatta beslut i ett ärende eller en grupp av ärenden. Bestämmelsen är utformad i enlighet med motsvarande regel i 26 kap. 7 § . Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.2, är ny. I paragrafen regleras i vilka fall en länsstyrelse i samråd med en kommun kan ta över kommunens ansvar för tillsynen över en viss anläggning. Ett sådant övertagande kan ske om verksamheten har stor omfattning, är särskilt komplicerad eller om det finns andra särskilda skäl. För att en läns- styrelse skall kunna besluta i frågan krävs att och kommu- nen är överens om att tillsynsansvaret skall flyttas från kommunen. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.1, är ny. Bestämmelsen i första stycket innebär att en länsstyrelse ges rätt att förelägga en kommun som inte fullgör sina tillsynsskyldigheter att vidta åtgärder. Begreppet skyldigheter som följer av kommunens tillsynsuppdrag" avser tillsyn i vid bemärkelse. I begreppet innefattas således alla moment som ingår i en kommuns tillsyn, alltså inte bara operativ tillsynsverksamhet utan även t.ex. administrativa åtgärder kring tillsynen, såsom upprättande av tillsynsplaner. Även andra skyldigheter som inte ingår i själva tillsynen men som har ett direkt samband med denna uppgift, t.ex. rapportering till centrala myndigheter, omfattas av begreppet. Av 11 kap. 7 § regerings- formen följer att ett föreläggande inte kan avse åtgärder som rör kommu- nens myndighetsutövning mot enskild. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.2, är ny. I paragrafens första stycke föreskrivs i vilka fall en kommuns ansvar för tillsyn över en viss anläggning kan flyttas till en länsstyrelse mot kommunens vilja. För att ett sådant beslut skall kunna fattas krävs att kommunen grovt eller har åsidosatt sina tillsynsskyldigheter avseende den aktuella anläggningen. Beslut om överflyttning fattas av regeringen på ansökan av berörd länsstyrelse. I paragrafens andra stycke föreskrivs att beslutet att flytta över till- synsansvaret får återkallas av regeringen. Om beslutet att flytta tillsyns- ansvaret från en kommun har fattats av regeringen är det endast regeringen som kan besluta att tillsynen skall lämnas tillbaka till kom- munen. Detta gäller oavsett om kommunen och är överens om att tillsynsansvaret kan återgå till kommunen. De nuvarande bemyndigandena i första och andra styckena har ändrats redaktionellt och fått en annan struktur. Någon ändring i sak i förhållande till de bemyndiganden som ges i paragrafen är dock inte åsyftat. I första stycket punkten 2 har ett nytt bemyndigande förts in som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att med- dela föreskrifter om skyldighet för en tillsynsmyndighet att lämna infor- mation till en annan tillsynsmyndighet. Bestämmelsen tar främst sikte på föreskrifter om skyldighet för kommunerna att lämna sådana uppgifter till som myndigheten kan behöva i sin samord- nande verksamhet. Ändringen har behandlats i avsnitt 7.5. På Lagrådets inrådan har ett tillägg gjorts i paragrafen för att tydliggöra hur bestämmelsen förhåller sig till den nya föreläggandebestämmelsen i 24 c §. Tillägget innebär att det klargörs att den i paragrafen föreskrivna befogenheten att utfärda förelägganden och förbud, eventuellt förenade med vite, inte täcker de fall som är specialreglerade i 24 c §. Ändringen innebär att paragrafen har tillförts ett nytt fjärde stycke, vilket i sak motsvarar nuvarande 24 § fjärde stycket. Ändringen har gjorts i syfte att göra lagens struktur mer logisk. Därutöver har en redaktionell ändring gjorts i paragrafens första stycke. Om livsmedel som förvaras på en gränskontrollstation eller på ett tullupplag eller tullager eller i en frihamn, kan orsaka allvarliga personskador får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förbjuda att de åter- utförs. Författningsförslag i departementspromemorian Förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn (Ds 2004:11) Förslag till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511) Härigenom föreskrivs i fråga om livsmedelslagen (1971:511) dels att 11 a, 24, 25, 28 och 35 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 24 a24 c och 31 §§, av följande lydelse. 11 a §1 Om livsmedel, som förvaras på ett tullupplag eller tullager eller i en frihamn, kan orsaka allvarliga personskador, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förbjuda att de åter- utförs. utövar den centrala tillsynen över efter- levnaden av denna lag, de före- skrifter som har meddelats med stöd av lagen och de EG-förord- ningar som kompletteras av lagen. utövar den närmare tillsynen inom länet. Den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälso- skyddsområdet utövar tillsynen inom kommunen om regeringen inte har föreskrivit att tillsynen skall utövas av . Tillsynen över efterlevnaden av denna lag, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen och de EG-förordningar som kom- pletteras av lagen utövas av , länsstyrelserna och kommunerna (tillsynsmyndig- heter) i enlighet med vad rege- ringen bestämmer. En kommuns uppgift skall full- göras av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområ- det. samordnar öv- riga tillsynsmyndigheters verk- samhet och lämnar råd och hjälp i denna verksamhet. 1Senaste lydelse 1991:357. 2Senaste lydelse 1998:128. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får över- lämna vissa tillsynsuppgifter till ett enskilt kontrollorgan som är juridisk person. En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att tillsyns- uppgifter som kommunen har en- ligt denna lag skall skötas helt eller delvis av den andra kommu- nen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att meddela beslut i ärendet. Kommunen får också efter över- enskommelse med en annan kom- mun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kommu- nens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). Föreskrifterna i 6 kap. 2427 och 35 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd skall tillämpas på den som fattar sådana beslut. får, i samråd med en kommun, i det enskilda fallet besluta att den tillsyn över en viss verksamhet som kommunen annars har skall flyttas över till verket. Ett sådant beslut får fattas om verksamheten har stor omfatt- ning, är särskilt komplicerad eller om det finns andra särskilda skäl. Om en kommun grovt eller har åsidosatt sina tillsynsskyldigheter, får regering- en, på ansökan av Livsmedels- verket, besluta att ansvaret för tillsynen över en viss verksamhet som kommunen annars har skall flyttas över till verket. Har regeringen beslutat om överflyttning av en kommuns till- synsuppgift, får beslutet om över- flyttning återkallas av regeringen. Andra beslut om överflyttning får återkallas av . Om finner att en kommun inte uppfyller de skyl- digheter som omfattas av kommu- nens tillsynsuppdrag, får Livsme- delsverket förelägga kommunen att avhjälpa bristen. Ett föreläg- gande skall innehålla uppgifter om de åtgärder som anser nödvändiga för att bristen skall kunna avhjälpas. Om det finns särskilda skäl får beslutet om föreläggande förenas En tillsynsmyndighet får med- dela de förelägganden eller förbud uppenbart behövs för att lagen,