prop · GT0338 · 2005-10-26 00:00:00 — Även fall av annan kränkande behandling kan motivera att ett be- tydande skadestånd döms ut om kränkningen är av allvarlig karaktär. Enligt lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort om det är skäligt enligt 13 § andra stycket. Lagrådet ansåg att det även i den nu föreslagna lagen bör finnas en bestämmelse som möjliggör att skadeståndet kan sättas ned eller helt falla bort. Det finns dock, enligt Lagrådet, en risk att förutsätt- ningen att det skall vara skäligt, kan ge alltför stora möjligheter att minska kränkningsersättningen eller helt låta den falla bort. bakgrund menar att det är lämpligare att knyta an till Skolan- svarsutredningens lagförslag (SOU 2004:50) som anger att det skall finnas särskilda skäl. Regeringen föreslår att bestämmelsen utformas i likhet med Lagrådets förslag. Jämkning kan ske med beaktande av att exempelvis en företrädare för verksamheten spontant har vidtagit rättelse. Är det fråga om en allvar- ligare kränkning bör en jämkning komma i fråga endast i mycket sär- Möjligheten till jämkning bör tillämpas All låta skadeståndet falla bort bör bara utnyttjas när skadeståndsansvar framstår som orimligt. Vid andra typer av skador än kränkning bör dessa ersättas fullt ut. träffande ideellt skadestånd vid personskada för sveda och värk, lyte eller annat stadigvarande men samt särskilda olägenheter finns det ingen anledning att bestämma beloppen på annat sätt än vad som gäller i Det är naturligtvis möjligt att det barn eller den elev som utsatts för skada kan vara medvållande till sin skada, t.ex. genom att hon eller han inte vidtagit åtgärder som skulle ha minskat en ekonomisk förlust. skadeståndslagen finns en allmän regel om medvållande enligt 6 kap. 1 § Denna bestämmelse blir tillämplig även i fall enligt denna lag (jfr 1 kap. 1 § skadeståndslagen). inte vid skadestånd på grund av kränkning. Tillsyn och rätt att föra talan Regeringens förslag: , Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning, och skall inom sina respektive ansvarsområden se till att den nya lagen följs. Myndigheterna skall också få rätt att som part föra talan i mål om skadestånd enligt den nya lagen, om eleven medger det. För barn eller elever som inte har ingått äktenskap skall vårdnadshavarna lämna medgivande. I lagen införs vidare en skyldighet för huvudmannen för verksam- heten, rektorn eller någon med motsvarande ledningsfunktion att lämna de uppgifter om förhållanden i verksamheten som kan vara av betydelse för dessa myndigheter i ett tillsynsärende. Om en ombudsman eller för talan enligt denna lag, får ombudsmannen eller verket i samma rättegång också föra annan talan som ombud för barnet eller eleven. De lagar som reglerar Ombudsmannens mot etnisk diskriminering och uppgifter skall ändras i enlighet här- med. Regeringens bedömning: Inom bör det inrättas en särskild funktion, barn- och elevombudet för likabehandling, som har till uppgift att tillvarata barnets och elevens rätt i mål om skadestånd enligt den nya lagen när det gäller trakasserier och annan kränkande behandling. Ombudet skall i övrigt bistå barnet och eleven i frågor som rör lagens tillämpning i sådana fall. I förordningen (2002:1160) med instruktion för bör den nya funktionens ansvar och uppgifter närmare anges. De förordningar som reglerar uppgifterna för Jämställdhetsom- budsmannen, mot etnisk diskriminering och Om- budsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning bör också ändras så att deras nya uppgifter framgår. I de fall någon riktar skadeståndsanspråk enligt denna lag mot staten i egenskap av huvudman, skall inte såsom central förvaltningsmyndighet handlägga sådana ersättningsanspråk på svarandesidan. Regeringen återkommer med en närmare reglering an- gående vilken myndighet som skall företräda staten i dessa fall. Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med regeringens förslag i den meningen att utredningen föreslår att en särskild instans skall ha i uppgift att tillvarata elevens rätt enligt den nya lagen. Utred- ningen föreslår emellertid att skall tilldelas denna uppgift. Utredningen har också föreslagit en vitesmöjlighet i tillsyns- ärendena. Remissinstanserna: En del remissinstanser har välkomnat att Barn- ombudsmannen (BO) föreslås få en utvidgad roll medan andra känner tveksamhet. Förespråkarna, bl.a. och Brottsoffer- jourernas Riksförbud, har lyft fram det angelägna och naturliga i att BO med sin specialkompetens får denna uppgift. De med motsatt synsätt, bl.a. Utredningen om strukturell diskriminering (Ju 2003:09) och kommun har å sin sida framhållit att BO:s roll borde utredas vidare. () har inget principiellt emot att handlägga den typ av ärenden som utredningen har föreslagit att BO skall hantera, men anser att Statens skolverks möjligheter att svara för frågor om trakasserier och kränkande behandling borde ha utretts noggrannare. I övrigt anser flera remissinstanser att ombudsmännen skall ha tillsyn inom sina respektive ansvarsområden. Likaså anser flera, bl.a. , att det är naturligt att har tillsynen även beträffande denna lag inom sitt verksamhetsområde. Ytterligare fler remissinstanser, bl.a. , kommun, , i och elevråd har lyft fram att det kan uppstå gränsdragningsproblem när flera myndigheter har tillsyn över samma område även om det är utifrån olika synvinklar. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) anser att vite är en bra sanktionsmöjlighet och ser helst att vitesmöjligheterna utvidgas till att omfatta även andra skyldigheter enligt lagen. Kammarrätten i saknar en redovisning av de processuella regler som skall gälla vid ut- dömandet av vitet. framhåller att förslaget innebär en principiell nyhet genom att nämnden har att pröva frågor om viten och utlämnande av uppgifter på andra områden än arbetsmarknaden i strikt mening. ser gärna att även verket får samma möjligheter som ombudsmännen att kräva in uppgifter i sin tillsynsverksamhet. tillstyrker utredningens förslag att verket skall ha tillsyn över lagen, dock inte de bestämmelser som fram- förallt riktar sig till domstolarna. Myndigheten tillstyrker även att Jäm- ställdhetsombudsmannen, mot etnisk diskriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning och blir de som bistår eleven vid en skadestånds- talan. Verket anser vidare att BO inte skall ha tillsynsansvar över att skolorna fullgör sina skyldigheter enligt lagen och ser gärna att BO:S roll begränsas till att bistå eleverna vid en skadeståndstalan. välkomnar intentionerna men vill i stället stärka elevernas möjligheter ytterligare genom en bestämmelse om strikt ansvar. Skälen för regeringens förslag och bedömning Tillsynen arbetslivslagar, lagen (2001:1286) om likabe- handling av studenter i högskolan samt lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering utövas av , (JämO), Om- budsmannen mot etnisk diskriminering (DO), () samt Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO). Det är naturligt att dessa ombudsmän även utövar till- syn över den nya diskrimineringslagen inom sina respektive ansvarsom- råden. De författningar som reglerar ombudsmännens uppgifter bör där- för ändras i enlighet därmed. Ombudsmännen bör i första hand sträva efter att förmå ansvariga för verksamheterna att frivilligt följa föreskrifterna i lagen. Om ett barn eller en elev vänder sig till en ombudsman och ärendet huvudsakligen rör en annan ombudsmans ansvarsområde, skall ärendet överlämnas till rätt ombudsman. Detta följer av myndigheternas service- skyldighet. Det är viktigt att ett barn eller en elev inte lider någon rätts- förlust, om han eller hon vänder sig till fel ombudsman. Det är extra viktigt att ombudsmännen på ett tydligt sätt informerar barn och elever och deras föräldrar om vem som skall hantera ärendet och skälen till detta. har tillsyn över bl.a. det offentliga skolväsendet samt den av det allmänna anordnade förskoleverksamheten och skol- barnsomsorgen. Även utbildningen vid sådana skolor med enskild huvudman (fristående skolor) som avses i 9 kap. skollagen (1985:1100) omfattas av tillsyn. Verkets tillsynsuppgifter framgår av för- ordningen (2002:1160) med instruktion för . Dessa till- synsuppgifter påverkas inte av den nu aktuella regleringen. Övriga ombudsmän har inte tillsyn över dessa skollagsreglerade verksamheter Det återstår att avgöra vem som skall se till att den föreslagna lagen följs och konkret hjälpa ett barn eller en elev i ärenden som gäller trakasserier och annan kränkande behandling. Beträffande trakasserier, som är diskriminering, faller i och för sig sådana ärenden inom ombuds- männens respektive områden. Utredningen har i denna del föreslagit att () jämställs med övriga ombudsmän. Det finns visserligen mycket som talar för att BO också skulle kunna fullgöra denna uppgift. BO:s uppgifter har dock relativt varit föremål för översyn. Dessutom skall (N 2002:06) i sina överväganden rörande ombudsmännen i tillämpliga delar inkludera även . Regeringen vill inte föregripa kommitténs arbete härvidlag. De angivna förhållandena talar mot att nu ge BO uppgifter med anledning av den nya lagen. Mot den bakgrunden och med hänvis- ning till de skäl som anges nedan bör i stället uppgifterna anförtros Skol- verket. tillsyn och barn- och elevombudets tillsyn av lagen Regeringen bedömer att det inom bör inrättas en särskild funktion, barn- och elevombudet för likabehandling, för den nu till- kommande delen av tillsynsarbetet. Regeringen anser att är lämpat för denna uppgift, eftersom det där finns erfarenhet av tillsyn över skollagsreglerad verksamhet och god juridisk kompetens. Det är viktigt att respektive barn- och elevombudets tillsyn inte vållar problem och att frågor och ärenden hanteras på ett smidigt och effektivt sätt. Fysisk tillhörighet och tillgänglighet bör göra det enklare att få till stånd en fungerande samverkan och ett väl fungerande samråd inom myndigheten. Det är dessutom naturligt för barn, elever och föräldrar, men också för huvudmän och ledning för verksamheterna, att vända sig till i frågor som rör kränkande behandling. I och med att ett barn- och elevombud inrättas kommer det, enligt regeringens bedömning, att bli självklart att vända sig till denna funktion i sådana ärenden. har god kompetens när det gäller att hantera frågor och ärenden angående kränkande behandling och mobbningsfrågor, vilket ombudet bör kunna ha stor nytta av. Med sin långa erfarenhet av arbete mot kränkande behandling och det aktiva arbete som myndigheten drivit och fortsättningsvis skall driva för att komma till rätta med den här typen av problem, kommer rättssäkerheten och skyddet för barn och elever att stärkas och skärpas högst betydligt. Vid sidan av den övergripande till- synen som har i sin utbildningsinspektion utreder verket år- ligen ca 300 anmälningsärenden som rör kränkande behandling. Verket har dessutom inrättat en funktion för att hantera uppgifter om akuta och grava missförhållanden som kan ge upphov till ett snabbt ingripande från sida. Barn- och elevombudet skall fungera som en särskild funktion inom med ett tydligt avgränsat ansvarsområde i förhållande till myndigheten i övrigt. Funktionen skall handha tillsynen över den nya lagen med hithörande uppgifter som information om lagen och att ge råd beträffande lagens tillämpning. Den skall också hjälpa barnet eller eleven tillrätta när ombudet inte själv är behörigt att handlägga ärendet. I prak- tiken handlar det då om att hänvisa barnet eller eleven till rätt ombuds- man på ett för barnet eller eleven godtagbart sätt. Det är naturligt för många barn och elever att vända sig till och därmed har verket ett särskilt ansvar även härvidlag. Mot bakgrund av att lagen omfattar barn och elever är det angeläget att barn- och elevombudet kan handlägga både trakasserier och annan kränkande behandling i ett gemensamt sammanhang, eftersom det inte är lämpligt att särskilja ett händelseförlopp som består av olika sorters kränkande handlingar. Genom att flera myndigheter på detta sätt får samma ansvarsområde krävs av myndigheterna att de sam- råder och i samförstånd fördelar ärendena mellan sig så att inte barnet eller eleven drabbas av rättsförlust. Barn- och elevombudets för likabehandling verksamhet skall vara skiljt från övriga verksamhet. I instruktion bör framgå att verket bestämmer sin organisation med undantag för barn- och elevombudets. Till ombudet bör knytas ett kansli. Ärenden enligt den nya lagen kan beröra såväl barn- och elevombudets tillsyn som övergripande tillsynsuppdrag. Det är därför viktigt att det på ett tidigt stadium utarbetas rutiner för fördelning av och samråd kring ärenden som helt eller delvis rör kränkande behandling. Eftersom flera myndigheter får tillsyn över den nya lagen är det viktigt att respektive berörda ombudsmäns tillsyn klargörs. Regeringen kommer att noga följa hur tillsynen utövas på detta område. Genom att ombudet får i uppgift att tillvarata barnens och elevernas rätt i fall rörande trakasserier och annan kränkande behandling jäm- ställs barn- och elevombudet för likabehandling med ombudsmännen vid tillsynen av och rätten att föra talan enligt denna lag. Utredningen har föreslagit att de ansvariga för verksamheterna skall vara skyldiga att på uppmaning av ombudsmännen lämna de uppgifter om förhållandena i verksamheten som kan vara av betydelse i ett tillsyns- ärende. Utredningen har också föreslagit att den som inte rättar sig efter en uppmaning att lämna uppgifter får av ombudsmännen föreläggas att vid vite fullgöra sin skyldighet. Vidare föreslås att ombudsmännens be- slut om vitesföreläggande får överklagas till ring eller, när det meddelats av , . Förutom de föreslagna bestämmelserna som rör Jämställd- hetsombudsmannen och innehåller arbetslivslagar motsvarande reglering. mot diskriminering har pekat på innehåller utredning- ens förslag en principiell nyhet då nämnden också föreslås få till uppgift att pröva frågor om viten och utlämnande av uppgifter på andra områden än arbetsmarknaden. lämnade liknande förslag beträffande nämndens uppgifter i betänkandet Ett utvidgat skydd mot diskriminering (SOU 2002:43), som låg till grund för lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering. Regeringen presenterade då inte några förslag i denna fråga utan avvaktar förslag (N 2002:06). EG-direktiven kräver dessutom inte att det införs bestämmelser om upp- giftsskyldighet, vilket framgår av propositionen Ett utvidgat skydd mot diskriminering (prop. 2002/03:65 s. 164). Regeringen bedömer att en bestämmelse om uppgiftsskyldighet skall införas, men att vitesföre- läggande och överklagande av sådana vitesbeslut i detta skede inte bör införas i den nu föreslagna lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever. För att ett enskilt barn eller en enskild elevs rätt skall kunna tas tillvara och innefatta rätten till skadestånd, är det betydelsefullt att han eller hon kan få sakkunnig hjälp att föra sin talan i domstol. Enligt arbetslivslagar mot diskriminering, lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan samt lagen (2003:307) om förbud mot diskrimi- nering har JämO, DO, HO och HomO rätt att föra skadeståndstalan. Be- stämmelserna i dessa lagar är i princip uppbyggda på samma sätt. Enligt regeringens mening bör motsvarande bestämmelser i den nu föreslagna lagen vara reglerade på samma sätt. I den nya lagen finns möjligheten att föra skadeståndstalan i mål som har sin grund i trakasserier och annan kränkande behandling. Denna uppgift bör, utöver ombudsmännens rätt att föra skadeståndstalan på sina områden, tillkomma den nya funktionen barn- och elevombudet för lika- behandling vid . En av grundläggande principer är barnets rätt att fritt uttrycka sig och att bli hörd. För detta ändamål skall barnet särskilt beredas möjlighet att höras, antingen direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och på ett sätt som är förenligt med den nationella lag- stiftningens procedurregler, i alla domstolar och administrativa förfaran- den som rör barnet (artikel 12). Det bör ankomma på ombudsmännen respektive barn- och elevombudet för likabehandling att bestämma om det är lämpligt att föra barnets eller elevens talan. Ett medgivande av en myndig elev bör dock vara en förutsättning för att en ombudsman eller barn- och elevombudet för likabehandling skall kunna föra en skadeståndstalan. När det gäller ett barn eller en elev under som inte ingått äkten- skap skall vårdnadshavaren lämna medgivande. Vårdnadshavaren skall därvid i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hän- syn till barnets synpunkter och önskemål. Vårdnadshavaren har ett sär- skilt ansvar att ta ställning till om en domstolsprocess skall inledas, så att inte processen i sig själv får negativa effekter för barnets psykiska hälsa och utveckling. Det är viktigt att barnet eller eleven förbereds på vad en sådan process kan innebära och även får stöd under själva processen. Överhuvudtaget är det viktigt att samarbetet mellan hemmet och den som skall föra barnets talan i en domstolsprocess präglas av öppenhet och ömsesidig respekt. Regeringens förslag: Lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever skall innehålla två bevis- regler med delad bevisbörda. Den ena regeln gäller när ett barn eller en elev anser sig ha blivit diskriminerad, utsatt för annan kränkande behandling eller utsatt för repressalier av huvudmannen, rektorn eller någon med motsvarande ledningsfunktion eller annan personal. Om barnet eller eleven visar faktiska omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon har blivit utsatt för detta, är det huvudmannen som skall visa att något sådant inte har förekommit. Den andra regeln innebär att om barnet eller eleven kan visa att han eller hon har blivit utsatt för trakasserier eller annan kränkande be- handling av ett annat barn eller en annan elev i samband med att verk- samheten genomförs, så skall huvudmannen för att undgå skade- ståndsansvar visa att alla skäliga åtgärder för att förebygga eller förhindra behandlingen hade vidtagits. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit en annorlunda ut- formning av regleringen angående bevisbördan. Remissinstanserna: Flera remissinstanser är tveksamma till att det in- förs en bevisreglering som skiljer sig från motsvarande reglering i övrig diskrimineringslagstiftning. Enligt Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) förefaller bevisbörderegleringen motsvara den bestämmelse som redan har införts i bl.a. lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Myndigheten ställer sig frågande till om den föreslagna lagtexten är bättre än motsvarande bestämmelse i sistnämnda lag. Om avsikten är att bevisbördan i stort sett skall tillämpas på samma sätt bör regleringen ha samma utformning som i lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Myndigheten menar att skolans skyldigheter framgår av lagförslagets 9 §, dvs. skolan är skyldig att vid kännedom om trakasserier göra allt som för åtgärderna objektivt sett kan anses rimligt, oavsett vad som sedermera visar sig skulle ha hjälpt. Därför är det inte rimligt att en skola som underlåter att vidta sådana åtgärder kan frita sig från ansvar genom att i efterhand visa att rimliga åtgärder inte skulle ha förebyggt trakasserierna. Hovrätten för anser beträffande bevisbördan vid på- talade trakasserier att det tydligare måste framgå att eleven har bevis- bördan för att trakasserier har förekommit, att trakasserierna orsakat skada av något slag och att kravet på adekvat orsakssamband mellan den skadegörande handlingen och skadan är uppfyllt. Vidare anser hovrätten att bevisbörderegeln vid påstådd diskriminering bör vara utformad på samma sätt som i övrig diskrimineringslagstiftning. Skälen för regeringens förslag: arbetslivslagar, lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan och lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering innehåller bestämmelser som innebär att domstolarna skall tillämpa en delad bevisbörda i mål om skadestånd vid diskriminering och repressalier. Regeringen har i propo- sitionen Ett utvidgat skydd mot könsdiskriminering (prop. 2004/05:147) föreslagit att det även i jämställdhetslagen (1991:433) införs samma be- visregel som i övrig diskrimineringslagstiftning. Bestämmelserna har sin grund i EG-rätten, se bl.a. artikel 8 i direktivet mot etnisk diskriminering och artikel 10 i arbetslivsdirektivet. De är ett uttryck för att det krävs lättnader i beviskraven för att uppnå ett effektivt skydd för den person som anser sig ha blivit diskriminerad. Diskrimineringsförbuden skulle i praktiken inte kunna upprätthållas utan någon form av bevislättnad för den förfördelade parten. Det finns därför skäl att även i den nu föreslagna lagen införa motsvarande bestämmelse som i de nu redovisade lagarna. Därutöver anser regeringen att det finns anledning att tillämpa i princip samma bevislättnad i mål om skadestånd där ett barn eller en elev kräver skadestånd av huvudmannen efter att ha blivit utsatt för trakasserier eller annan kränkande behandling av ett annat barn eller en annan elev i sam- band med att verksamheten genomförs. Kan barnet eller eleven visa att sådana kränkningar har förekommit, så måste huvudmannen visa att alla skäliga åtgärder för att förebygga och förhindra kränkningen hade vid- tagits. Kan huvudmannen inte visa detta blir denne skadeståndsskyldig. Bestämmelserna i ovanstående lagar, förutom i jämställdhetslagen, fick sin nuvarande utformning , se prop. 2003/04:65 s. 103 ff. Men det innebar i sak ingen ändring av rättsläget. Lagändringarna gjordes utifrån en önskan om att den delade bevisbördan på ett klarare sätt skulle framgå av själva lagtexten och i övrigt nära ansluta till EG- direktivens lydelse. Bevisbörderegeln är i princip likalydande i de lagar som nämnts. Bestämmelserna i lagarna har följande lydelse: Om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier visar omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, är det högskolan som skall visa att diskriminering eller repressalier inte förekommit. Exemplet är hämtat från 17 a § lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Om det finns anledning att anta att diskriminering eller repressalier förekommit, föreligger en prima facie-situation. I en sådan situation när diskriminering eller repressalier synes föreligga skall bevisbördan övergå på högskolan, som då får styrka att det påtalade agerandet inte har något samband med den åberopade diskrimineringsgrunden. har framfört invändningar mot bevisregelns utformning. Den har förordat en annan lösning, som enligt utredningen, är förmånligare för den elev som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier. Utredningens lösning är av intresse för fortsatta överväganden när det gäller frågan om bevisbörda i diskrimineringslag- stiftningen. Enligt regeringens bedömning bör dock bevisbörderegelns utformning i den nya lagen nu utformas i likhet med regleringen i övrig diskrimineringslagstiftning. Utredningen har i sin motsvarighet till den andra bestämmelsen om bevisbördan föreslagit att huvudmannen skall kunna undgå skadestånds- skyldighet om det visar sig att den kränkande behandlingen inte hade kunnat förhindras. Denna föreslagna regel tar sikte på att det måste före- ligga ett orsakssamband mellan underlåtenheten att vidta åtgärder och skadan. Enligt regeringens mening bör dock en sådan bestämmelse inte tas upp i en bevisbörderegel. En sådan reglering skulle komplicera Utan någon särskild reglering kring orsakssambandet får anses gälla att om exempelvis en skada inträffat innan det fanns möjlig- het att vidta några åtgärder från t.ex. skolans sida, så kan huvudmannen enligt allmänna skadeståndrättsliga principer inte bli ansvarig.