prop · GS03110d2 · 2005-03-17 00:00:00 — Lagrådet föreslår att första stycket ges följande redaktionella utformning: Ersättningen enligt 26 k § är 1.för en anordning för analog upptagning: två och ett halvt öre för varje möjlig upptagningsminut, 2.för anordningar där digital upptagning kan ske upprepade gånger: per megabyte lagringsutrymme, 3.för andra anordningar där digital upptagning kan ske: per I andra stycket föreslås att ersättningen enligt första stycket får jämkas, (1) om upphovsmannen får betalning för exemplarframställning-en i någon annan form, eller (2) om den med hänsyn till omständig-heterna i övrigt är oskäligt hög. Av uttalanden i lagrådsremissen framgår att jämkningsregeln är avsedd att möjliggöra endast en sänkning av ersättningen. Enligt Lagrådets mening är det oegentligt att tala om att ersättningen enligt 26 k §, dvs. den ersättning som upphovsmännen har rätt till, får jämkas eller sättas ned. Vad det handlar om är att näringsidkaren har rätt att få sin ersättningsskyldighet nedsatt, om inte parterna på frivil-lig väg kan enas om en nedsättning. Det förtjänar vidare påpekas att avsikten inte är att ersättningen skall kunna sättas ned i förhållande till någon enskild upphovsman. Att i punkten 1 relatera till upphovsmannen kan enligt Lagrådets mening därför missuppfattas. Även uttrycket betalning för exemplar i någon annan form är mindre träffande. Med hänsyn till det anförda förordar Lagrådet att punkten 1 formuleras om. I punkten 2 hänvisas till omständigheterna i övrigt för att jämkning skall kunna komma i fråga. Av de exempel som ges i författningskommentaren framgår att det inte är sådana omständigheter som är relaterade till upphovsmännen eller de berörda näringsidkarna som avses utan omständigheter hänförliga till förhållandena på marknaden. Lagrådet anser att den mycket allmänt hållna hänvisningen bör preciseras något så att i vart fall denna avgränsning kommer till uttryck. Lagrådet föreslår att 26 l § andra stycket ges följande lydelse: Näringsidkaren har rätt till nedsättning av ersättningsbeloppen enligt första stycket, om 1.upphovsmännen på annat sätt kompenseras för framställning av sådana verk som avses i 26 k §, eller 2.ersättningen med hänsyn till förhållandena på marknaden är oskäligt hög. Enligt det föreslagna första stycket i förevarande paragraf skall även i fortsättningen endast organisation som företräder ett flertal ersättningsberättigade svenska upphovsmän och innehavare av närstående rättigheter på området ha rätt att kräva in kassettersättning. Liksom är organisationen också skyldig att kräva in ersättningen och att fördela den mellan de ersättningsberättigade med visst avdrag för organisationens omkostnader. Vidare skall vid fördelningen även i fortsättningen rättighetsinnehavare som inte företräds av organisationen vara likställda med rättighetshavare som organisationen företräder. I anslutning till den föreslagna jämkningsregeln i 26 l § andra stycket uttalas i författningskommentaren att om parterna inte kan komma överens, får saken avgöras av allmän domstol. Parter i ett sådant mål blir, sägs det vidare, den näringsidkare eller företrädare för flera näringsidkare som önskar jämkning samt den organisation som driver in kassettersättningen på området. Något lagstöd för att en organisation som har rätt och skyldighet att kräva in kassettersättning också skall ha rätt att träffa avtal om ersättningens storlek och ha partsställning i en tvist om ersättningens storlek ger emellertid inte remissförslaget. Förslaget ger inte heller stöd för att företrädare för flera näringsidkare direkt på grund av lag skulle ha partsställning i en sådan tvist. Uttalandet i kommentaren kan uppfattas så att avsikten inte bara är att en organisation på upphovsmannasidan skall ha rätt att med bindande verkan träffa avtal om ersättningen och att uppträda som part vid domstol utan också att dessa rättigheter bara skall kunna tillkomma en organisation. En sådan ordning inger enligt Lagrådets mening betänkligheter. Detta gäller särskilt när det är fråga om upphovsmän som inte tillhör organisationen. Kassettersättningen är konstruerad som en civilrättslig fordran. Till skillnad mot vad som gäller vid kopiering med stöd av en avtalslicens (se nuvarande 13, 26 d och 26 f §§), har en upphovsman ingen möjlighet att hindra kopiering i de fall som kassettersättningen är avsedd att lämna kompensation för. Med förslaget att de i 26 l § första stycket angivna ersättningarna skall kunna jämkas kommer vidare ersättningens storlek inte längre att följa enbart av lagen. Vill man ha en reglering som ger organisationerna på marknaden rätt att träffa avtal i frågor som gäller ersättningens storlek och att i domstol föra talan vid tvist, måste i vart fall beaktas den rätt som en enskild har enligt artikel 6 i om att vid domstol få prövat sina civila rättigheter och skyldigheter. Sammanfattningsvis behöver frågan om organisationernas avtalsbehörighet och verkan av ingångna avtal övervägas närmare. Rätten och skyldigheten att kräva in kassettersättning och fördela den mellan de ersättningsberättigade tillkommer enligt lagförslaget, i likhet med gällande rätt, organisation som företräder ett flertal ersättningsberättigade svenska upphovsmän och innehavare av närstående rättigheter på området. Beskrivningen skulle kunna tolkas så att det är endast en sådan organisation som företräder de flesta upphovsmännen som avses. I förarbetena till lagen uttalas dock att någon monopolställning inte är avsedd (prop. 1997/98:156 s. 25 och 45; jfr även rättsfallet NJA 2000 s. 445). Om flera organisationer kan vara behöriga att avtala om ersättningens storlek inom samma avtalsområde, kan uppenbarligen avtal för samma målgrupp men med sinsemellan olika innehåll komma att träffas. Konkurrensproblem kan också uppkomma när det gäller rätten att kräva in ersättning (jfr nyssnämnda rättsfall). Under det fortsatta arbetet bör enligt Lagrådets mening också dessa frågor uppmärksammas. Lagrådet har under 26 m § pekat på att det kan medföra komplikationer om mer än en organisation ges behörighet att träffa avtal om eller kräva in kassettersättning. Under förutsättning att 42 a § skall förstås så att även behörigheten att ingå avtal på avtalslicensområdet kan omfatta fler än en organisation, kan motsvarande komplikationer uppkomma på detta område. Också denna fråga bör uppmärksammas. I paragrafen finns bestämmelser om rätt att i vissa fall använda verk som skyddas av tekniska åtgärder. Bestämmelserna har samband med artikel 6.4 i upphovsrättsdirektivet. För att få en närmare överensstämmelse med undantagsbestämmelsen i denna artikels fjärde stycke föreslår Lagrådet att paragrafens tredje stycke ges följande lydelse: Första och andra styckena gäller inte i fråga om verk som har gjorts tillgängliga för allmänheten i enlighet med överenskomna avtalsvillkor på ett sätt som gör att enskilda kan få tillgång till verket från en plats och som de själva har valt. Artikel 8 i direktivet innehåller bestämmelser om sanktioner och om möjligheter att i övrigt vidta rättsliga åtgärder för att skydda mot intrång i upphovsrätt. Enligt bestämmelserna i artikel 8.1 skall medlemsstaterna se till att det finns lämpliga sanktioner och möjligheter för att vidta rättsliga åtgärder. Enligt artikel 8.2 skall medlemsstaterna vidare säkerställa att rättsinnehavare kan föra talan om skadestånd m.m. För den som gjort sig skyldig till intrång eller medverkat till intrång innehåller redan gällande svensk rätt bestämmelser om straffansvar och skadestånd och även bestämmelser som ger möjligheter till intrångsundersökning, användning av tvångsmedel och vitesförbud m.m. De krav som ställs på medlemsstaterna enligt artiklarna 8.1 och 8.2 får anses uppfyllda genom dessa bestämmelser. Enligt artikel 8.3 skall medlemsstaterna också se till att rättsinnehavare har möjlighet att begära ett föreläggande gentemot mellanhänder, vars tjänster utnyttjas av en tredje part för att begå intrång i en upphovsrätt eller närstående rättighet. Denna fråga behandlas också i direktivets ingress, stycke 59, där det sägs att det i många fall är dessa mellanhänder som har de största möjligheterna att sätta stopp för intrång. Vad man främst har i åtanke är att rättighetshavaren skall ha möjlighet, i fall då intrångsmaterial läggs ut på ett nätverk (t.ex. Internet), att vända sig till internetleverantören (mellanhanden) och begära att denne tar bort materialet. Villkoren och bestämmelserna för förelägganden av detta slag bör, sägs det i direktivets ingress, medlemsstaterna själva bestämma om i sin nationella lagstiftning. I lagrådsremissen (avsnitt 12.2) diskuteras utförligt i vad mån gällande svenska bestämmelser är tillräckliga för att uppfylla kraven i artikel 8.3. Det uttalas i remissen att själva bedrivandet av en leverantörsverksamhet normalt inte torde vara tillräckligt för att en mellanhand skall kunna hållas ansvarig (ens i objektivt hänseende) för att ha främjat olovlig överföring av upphovsrättsligt skyddat material till allmänheten eller olovlig exemplarframställning. Vidare sägs att eftersom det inte torde finnas någon generell skyldighet för den som vidarebefordrar information att undersöka informationens innehåll, bör mellanhandens underlåtenhet att kontrollera om det förekommer intrångsmaterial i verksamheten som regel inte anses utgöra ett sådant främjande som här avses. Enligt den bedömning som görs i remissen torde det, för att ett medverkansansvar (i objektiv mening) skall komma i fråga för mellanhanden, som regel krävas något mer än själva tillhandahållandet och bedrivandet av leverantörsverksamheten. I vissa fall torde emellertid, sägs det, en mellanhand kunna anses som medverkande till en överföring till allmänheten och det finns då möjligheter att ingripa mot mellanhanden med vitesförbud enligt 53 a § URL eller med åtgärder enligt 55 § samma lag. I vissa fall kan också ingripande ske med stöd av lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor. Mot denna bakgrund hävdas i remissen att det redan i gällande svensk rätt finns möjligheter till ingripande mot en mellanhand i fall då dennes tjänst utnyttjas av någon annan för att begå intrång i upphovsrätt eller närstående rättigheter och att de befintliga bestämmelserna är tillräckliga för att uppfylla direktivets krav. Vidare framhålls att frågan om förelägganden mot mellanhänder i syfte att skydda immateriella rättigheter kommer att övervägas på nytt i samband med att direktivet 2004/48/EG av om säkerställande av skydd för immateriella rättigheter (sanktionsdirektivet) genomförs. Redan de överväganden som redovisas i remissen visar, enligt Lagrådets mening, att det i många situationer är ovisst i vad mån det är möjligt att ingripa med föreläggande mot mellanhänder i syfte att hindra eller begränsa intrång i upphovsrätt eller närstående rättigheter. Det får därmed också anses ovisst om direktivets krav i artikel 8.3 kan anses uppfyllda genom det nu remitterade förslaget. Frågan om sanktioner mot mellanhänder kommer visserligen, enligt vad som upplysts under föredragningen i Lagrådet, att tas upp på nytt i samband med behandlingen av sanktionsdirektivet. Enligt Lagrådets mening är det emellertid önskvärt att rättsläget vad gäller möjligheten att ingripa med förelägganden mot mellanhänder redan nu klargörs genom att en uttrycklig reglering förs in i upphovsrättslagen. Enligt det remitterade förslaget skall de nya bestämmelserna i princip tillämpas även på verk och prestationer som kommit till före ikraftträdandet. I övergångsbestämmelserna föreskrivs dock vissa undantag från nämnda huvudregel. I dessa fall är avsikten att äldre bestämmelser fortfarande skall gälla. Detta bör, enligt Lagrådets mening, uttryckligen föreskrivas i övergångsbestämmelserna. Att övergångsbestämmelsen rörande 19 § första stycket är tillämplig även i fall då det i andra paragrafer hänvisas till detta lagrum behöver enligt Lagrådets mening inte föreskrivas uttryckligen. Andra mening-en i punkt 3 av övergångsbestämmelserna bör därför utgå. Lagrådet föreslår att punkterna 3 och 5 utformas enligt följande: 3.Äldre bestämmelser i 19 § första stycket skall fortfarande tillämpas på sådana exemplar av verk som med upphovsmannens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet före ikraftträdandet. 5.Äldre bestämmelser skall fortfarande tillämpas i fråga om åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträ-dandet. Förslaget till lag om ändring i lagen om medling i vissa upphovsrättstvister Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsministern , statsråden , , , , Y. , , , , Andnor, Nuder, M. , , , , Jämtin, Orback, Regeringen beslutar proposition 2004/05:110 Upphovsrätten i informationssamhället genomförande av direktiv /29/EG, m.m. inför, ändrar, upp- Lag (1960:729) om 2, 11 a, 12, 1619, 20 a, 23, 24, 26 k26 m, 45 48, 52 b52 h, 53 a,