prop · GT0362 · 2005-12-22 00:00:00 — I detta avsnitt redovisar regeringen sina bedömningar utifrån det i tidi- gare avsnitt beskrivna materialet och de synpunkter som har förts fram inom ramen för utvärderingen. Den europeiska arresteringsordern syftar till att skapa ett enklare och snabbare förfarande än det som gäller vid utlämning samt att utveckla det rättsliga samarbetet inom EU och att öka möjligheterna att utreda och beivra brott, allt med bibehållen rättssäkerhet. nande kan sägas skilja sig åt något om överlämnandet gäller till eller från Skr. 2005/06:62 en medlemsstat. De två situationerna behandlas därför var för sig i av- snitt 7.1 respektive 7.2. Gemensamma frågor behandlas i avsnitt 7.3. Det gäller särskilt sådant som samverkan mellan berörda myndigheter men även t.ex. statistik. 7.1Arresteringsorder utfärdade i och överlämnande hit Regeringens bedömning: Syftena med den europeiska arresterings- ordern har uppnåtts när är utfärdande stat. Tillämpningen har fungerat väl. Skälen för regeringens bedömning Syftena har uppnåtts kortare handläggningstider och ökade möjligheter att beivra brott I inledningen till avsnitt 7 beskrivs syftet med den europeiska arreste- Vid överlämnande till är det ur ett snävt svenskt perspektiv intresset av att utreda och beivra brott i som kommer i förgrunden, liksom de intressen som inblandade i svenska rättegångar har, t.ex. målsägande och medmisstänkta. I ärenden om överlämnande till är det främst Åklagarmyndig- heten, , , Statens institutions- styrelse och , genom Nationella sambandskontoret (NSK), som är inblandade för svensk del. Företrädare för dessa myndig- heter menar att syftet att skapa ett snabbare, enklare och mer effektivt förfarande kan sägas ha uppnåtts i och med att handläggningstiderna för- kortats, vägransgrunderna är få samt att ärendena handläggs av rättsliga Även om tidsfristerna enligt rambeslutet är korta har de i allmänhet respekterats av de verkställande staterna. I detta sammanhang bör beaktas att handläggningstiderna för att pröva en begäran om utlämning i vissa stater har uppgått till . i den andra staten förkortas minskar de olägenheter som långvariga fri- hetsberövanden innebär för den eftersökta personen. över att en brottsutredning som förutsätter att en brottsmisstänkt person överlämnas för lagföring kan bedrivas utan långa uppehåll i väntan på att en framställning behandlas i den andra staten. ningen mer koncentrerad och risken minskar för att utredning och bevis- I ett mål med flera misstänkta är ett snabbt överlämnande till för lagföring av en misstänkt också positivt för i Fördelen för målsäganden med en kortare väntan på rättegång bör också framhållas. Även för den som eftersöks för verkställighet av en påföljd finns det ett intresse av att pröv- ningen om överlämnande inte drar ut . Genom vad som framförts av myndigheterna har handläggningen också förenklats på annat sätt. påpekat att en arresteringsorder utgör en begäran om både gripande och Skr. 2005/06:62 överlämnade, varför någon särskild begäran om utlämning inte behöver göras, såsom är fallet vid handläggning enligt ett utlämningsförfarande. har framhållit att alla stater inom EU överlämnar egna medborgare och att överlämnande sker inte bara för rättegång utan också för utredningsåtgärder vid tillfälliga hinder mot verkställighet. Även har pekat på den minskade tidsutdräkten. NSK har redovisat att efterlysningsfrekvensen ökade markant . Överlämnande kommer också i fråga vid ett större antal fall än vid utlämning, eftersom vägransgrunderna är färre och egna med- borgare kan överlämnas i större utsträckning . Det kan också konstateras att överlämnande har skett i nästan samtliga fall där av eftersökta personer har påträffats i andra stater inom EU. Vidare bör de förkortade handläggningstiderna medföra att lagföring sker i ett större antal fall än tidigare, inte minst vid brottsutredningar med flera häktade i . Detta torde sammantaget ha förbättrat möjligheterna att utreda och beivra brott. Några negativa aspekter som skiljer förfarandet med överlämnande till från utlämning hit, t.ex. i rättssäkerhetshänseende, har inte kommit fram under utvärderingen. Syftena med den europeiska arresteringsordern har alltså uppfyllts när är utfärdande stat. Särskilt bör framhållas de kortare handlägg- ningstiderna och därigenom de kortare frihetsberövandena för enskilda. Tillämpningen har fungerat bra Vid överlämnande till är det främst förordningen (2003:1178) om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder som tillämpas. Myndigheterna har samstämmigt meddelat att regleringen i allt väsentligt fungerar utan problem. Erfarenheterna från det nya systemet är att förfarandet kring överlämnande har flutit smidigt och att den enskilde har fått sin sak prövad snabbare. Överlämnande har i majoriteten av fallen skett för lagföring för allvarlig brottslighet och verkställighet av långa straff. Såvitt känt har lagföringen i lett till en icke frihets- berövande påföljd i endast ett fall. Det kan således konstateras att tillämpningen i i ärenden om överlämnande hit fungerar bra. Flera förbättringar förutses när det nya gemensamma informations- systemet SIS II (Schengens informationssystem II) kommer igång . Eftersom det nuvarande SIS utformades innan arresterings- orderförfarandet började tillämpas saknas vissa funktioner, t.ex. kan innehållet i en arresteringsorder överföras men inte arresteringsordern i sig. Det nya systemet kommer att omfatta 28 stater (EU:s 25 medlems- stater samt , och ) jämfört med 15 stater . SIS II innebär att alla arresteringsorder kan finns tillgängliga direkt i systemet. När en arresteringsorder således inte längre behöver skickas på annat sätt kommer förfarandet att förenklas ytterligare. Nyttan av det nya systemet kan också förväntas öka i takt med att det blir mer inarbetat och tillämpas inom hela EU. Regeringens bedömning: Kraven på underlaget för att en svensk arresteringsorder för lagföring skall få utfärdas bör ses över. Frågor som tagit upp, bl.a. om rapporteringsskyldighet till styrelsen när en för rättspsykiatrisk vård intagen patient avviker, bör övervägas inom ramen för pågående arbete om säkerheten inom rätts- psykiatrisk vård och psykiatrisk tvångsvård. Skälen för regeringens bedömning Underlag för en svensk arresteringsorder för lagföring I samband med att rambeslutet genomfördes i svensk rätt övervägdes vilka krav som bör ställas på den bakomliggande utredningen av de aktuella brotten för att en svensk arresteringsorder skall få utfärdas. Regeringen bedömde då att det för utfärdande av en arresteringsorder i för lagföring skall finnas ett häktningsbeslut, där domstol har häktat den eftersökte på sannolika skäl misstänkt för brottet (3 § förord- ningen om överlämnande till enligt en europeisk arresterings- order). För s.k. accessoriska brott, dvs. ett brott som, utan att det i sig uppfyller kraven på svårhet enligt rambeslutet, tas med i en arresterings- order tillsammans med ett annat brott, krävs inte något häktningsbeslut. Företrädare för har framhållit att det i vissa fall vore fördelaktigt om det räckte med ett anhållningsbeslut som grund för en arresteringsorder, bl.a. för att i brådskande fall kunna utfärda en arresteringsorder innan åklagaren har hunnit underställa domstolen frågan om häktning. Regeringen anser att det nu kan vara lämpligt att på nytt överväga frågeställningen. Inom ramen för det nordiska samarbetet har en konvention förhandlats fram om ett nytt utlämningsförfarande inom (en nordisk arresteringsorder). Konventionens genom- förande i svensk rätt bereds inom . I samband med detta arbete kommer den nu aktuella frågan samt vissa andra delar av regleringen i förordningen om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder att ses över. konstaterar att den inte har stött på några problem vid tillämpningen av regelverket avseende arresteringsordern. Styrelsen har emellertid tagit upp ett par frågor som rör patienter som avviker från rättspsykiatrisk vård, bl.a. att det saknas författningsreglerad skyldighet för dem som bedriver rättspsykiatrisk tvångsvård att anmäla till styrelsen om en patient avviker. De frågor som har tagit upp kommer att beaktas inom ramen för pågående arbete om säkerheten inom rättspsykiatrisk vård och psykiatrisk tvångsvård. Arresteringsorder utfärdade av annan medlemsstat Regeringens bedömning: Syftena med den europeiska arresterings- ordern har uppnåtts när är verkställande stat. Tillämpningen har fungerat väl. Skälen för regeringens bedömning Syftena har uppnåtts kortare handläggningstider och ökad förutsebarhet I inledningen till avsnitt 7 beskrivs syftet med den europeiska arreste- Vid överlämnande från kommer fokus, ur ett snävt svenskt perspektiv, tydligare på handläggningen av ärenden av domstolar och åklagare i och på den eftersökta personens rättssäkerhet. Genomförandet av rambeslutet om den europeiska arresteringsordern i svensk rätt har inneburit att det övergripande beslutsansvaret för över- lämnandet till den andra staten flyttats över från regeringen till dom- Detta har i sin tur lett till en reglering som tagit sin utgångspunkt i att bestämmelserna tillämpas av åklagare och domstolar i ett rättsligt två- partsförfarande där förutsättningarna för överlämnande uttömmande regleras i lag. En sådan reglering ger ökad förutsebarhet. andet av en domstolprövning har också regler om möjligheter till över- genom Nationella sambandskontoret (NSK) och företrädare för har framfört att syftena med ram- beslutet har uppnåtts; handläggningstiderna har förkortats, vägrans- grunderna är relativt få och handläggningen är nu rent rättslig. tidsfristerna har i allmänhet respekterats av svenska myndigheter. tidsvinster bör också ha uppnåtts i och med att t.ex. utredningsmaterial inte längre behöver översättas. har framfört att samfundet inte har sett sina farhågor förverkligats i ärendena . Snabbheten i förfarandet har framhållits som en fördel. Eftersom de praktiska erfarenheterna än så länge är begränsade och advokatkåren inte i någon högre grad har berörts av genomförandet, kvarstår emellertid de farhågor och principiella invändningar som samfundet har framfört. påtalat att det i utlämningssammanhang finns en allmän oro för att rättig- heterna för exempelvis asylsökande urholkas och att det därmed finns en risk för att skyddssökande utlämnas till länder de flytt ifrån, utan en ordentlig prövning av risken för tortyr m.m. Det är enligt samfundet oklart vad ett överlämnande i detta sammanhang kan innebära i fråga om risker för vidareutlämning. Vidare har samfundet anfört att en precisering eller en inskränkning av listbrotten skulle välkomnas. rättssäkerheten har höjts genom förfarandet med domstolsprövning i en tvåpartsprocess med överklagandemöjligheter är enligt samfundet inte så imponerande då det i utomnordiska utlämningsförfaranden fanns domstolskontroll genom Högsta domstolens prövning. Inte heller Frivilligorganisationernas fond för mänskliga rättigheter (MR-fonden) eller för mänskliga rättig- heter har kännedom om några fall där deras farhågor har besannats. Organisationerna har emellertid framhållit att farhågorna kvarstår, efter- som frågan om en utvärdering är tidigt väckt och det än så länge finns endast begränsade erfarenheter. Från ett fåtal enskilda advokater har lämnats synpunkter på regler- ingen, t.ex. har önskemål förts fram om att en person som har över- lämnats från , i vart fall i vissa situationer, i den utländska rätte- gången skall biträdas av en svensk offentlig försvarare vid sidan av den I den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna (), som till- trätts av EU:s medlemsstater, finns de grundläggande krav som kan ställas på ett rättsligt förfarande. Inom EU pågår ett arbete med att ytterligare precisera reglerna i om rätten till en Som ett första steg diskuteras nu miniminormer på vissa områden som skall vara gemensamma för hela EU, se avsnitt 4.3. Bland annat i finns (i artikel 3) ett förbud mot tortyr och annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraff- Enligt punkt 13 i rambeslutets ingress får ingen avvisas, utvisas eller utlämnas till en stat där han eller hon löper allvarlig risk att utsättas för dödsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling Detta är en erinran om medlemsstaternas skyldigheter enligt bl.a. att inte till ett tredje land avvisa, utvisa eller vidareutlämna en person som har överlämnats, om det finns risk för dödsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. En ytterligare erinran om Europakonven- tionens bestämmelser finns i rambeslutets inledande artikel. om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (2 kap. 4 § 2) finns en erinran om förbudet mot överlämnande om det skulle strida mot eller de tilläggsprotokoll till denna konvention som gäller som lag här i landet. Det har inte framkommit några belägg för att de farhågor i rättssäker- hetshänseende som har framförts skulle ha besannats i den Bortsett från att svenska medborgare har kunnat överlämnas i ökad utsträckning är det svårt att i det studerade materialet finna fall som inte hade lett till utlämning enligt det tidigare förfarandet. Skillnaden består närmast i att ett utlämningsförfarande hade tagit längre Inte heller de synpunkter som har framförts utifrån enskilda fall tillåter några andra slutsatser eller ger anledning till ändrade bedöm- I de avseenden som synpunkter har framförts är det vidare svårt att se någon avgörande skillnad gentemot utlämningsförfaranden. De iakttagelser som har kunnat göras ger inte anledning till några andra bedömningar än dem som regeringen och gjorde vid beslutet om rambeslutet och dess genomförande i . synes flera fördelar ha uppnåtts jämfört med utlämning, inte minst genom det snabbare förfarandet och de därmed kortare frihetsberövandena. Genom att handläggningstiderna förkortas undviks långvariga frihets- Förutsebarheten torde ha ökat i och med att diskretionära prövningar inte längre skall göras på politisk nivå. vid domstol i en tvåpartsprocess och med möjligheter att överklaga beslut om överlämnande. Utvärderingen visar att rambeslutet om den europeiska arresterings- ordern har skapat ett mervärde för i förhållande till det tidigare Avslutningsvis kan tilläggas att de pågående förhandlingarna om ett rambeslut om rättssäkerhetsgarantier liksom pågående och kommande uppföljningar av arresteringsordern på det europeiska planet bör kunna stärka tryggheten i förfarandet ytterligare. Tillämpningen har fungerat bra Handläggningen av ärenden om överlämnande från regleras i främst två författningar: lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder och förordningen (2003:1179) om överlämnade från enligt en europeisk arreste- Cirka 40 ärenden om överlämnande från har aktualiserats som utvärderingen avser. De personer som har över- lämnats har i nästan samtliga fall varit eller äldre. liga handläggningstiden vid tingsrätt endast . I endast en fjärde- del av ärendena har frihetsberövandet i varat mer än en månad. Det övergripande intrycket är att myndigheterna inte har upplevt andra tillämpningsproblem än sådana som kan förväntas när ett nytt system De har framfört att tillämpningen och samarbetet dem emellan har fungerat väl och att införandet av systemet med den euro- peiska arresteringsordern har inneburit vinster, såväl för myndigheter som för de enskilda som berörs. har konstaterat att den ringa mängd till verket rapporterade tillämpningsproblem indikerar att det nya regelverket Den övergripande uppfattningen bland de domstolar som har tillämpat regelverket tycks enligt vara att inga större Såväl företrädare för som menar att tillämpningen i allt väsentligt fungerar bra. det nya systemet är att förfarandet kring överlämnande har flutit smidigt och att den enskilde har fått sin sak prövad snabbare. har särskilt framhållit det snabbare och mindre krångliga förfarandet och den alltigenom rättsliga prövningen. styrelsen har redovisat att fördelar uppnåtts i form av ökad förutsebarhet samt ett betydligt snabbare förfarande, vilket gynnar den enskilde. Sammanfattningsvis kan sägas att tillämpningen i allt väsentligt har Underlaget föranleder, med något undantag, inte andra bedömningar än dem regeringen och gjorde i det lagstiftnings- ärende som ledde fram till lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder och den anslutande förordningen. delar finns det emellertid anledning att överväga mindre justeringar, se Flera förbättringar förutses också med det nya gemensamma informa- tionssystemet SIS II. Dessa behandlas ovan under avsnitt 7.1. Självfallet har kostnader uppstått genom den nya regleringen, dels initiala som t.ex. utbildning, dels kostnader för enskilda ärenden. beräkning av kostnaderna har inte kunnat göras, men kostnaderna för Skr. 2005/06:62 ärendena om överlämnande torde sammanfattningsvis inte överstiga motsvarande kostnader för utlämning. Regeringens bedömning: Det finns inte något behov av större förändringar av regelverket för överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Det har inte framkommit skäl att nu göra någon annan bedömning av möjligheterna att överklaga beslut om överlämnande än den regeringen och har gjort. I några avseenden har dock behov av vidare överväganden visat sig. Detta gäller regleringen av följande frågor: Efterlysningar som har gjorts på annat sätt än genom Schengens informationssystem (SIS). Utlämning till övriga nordiska EU-stater. Utgångspunkten för beräkning av tidsfristen inom vilken tingsrätten skall fatta beslut om överlämnande. Frågan om ett muntligt samtycke till överlämnande skall jämställas med ett skriftligt samtycke. Möjlighet till omedelbar verkställighet av beslut om överlämnande av beslagtagna föremål. Skälen för regeringens bedömning I detta avsnitt redovisar regeringen de förslag som har förts fram på förändringar av det svenska regelverket för överlämnande från , och sin bedömning av vilka åtgärder som är lämpliga. Tingsrättens beslut skall som regel fattas från gripandet. Ett beslut om överlämnande från kan överklagas till hovrätt och . Grunderna för den valda regleringen beskrivs i för- arbetena (se prop. 2003/04:7 s. 101 f. och 126 f.). Företrädare för har framfört att några ärenden har visat att den ordning för överklagande som valts och överklagande- tidernas utformning kan skapa svårigheter för att iaktta de tids- ramar som rambeslutet anger för ett ärende om överlämnande. Det har sagts att överklagandetiderna upplevs som onödigt långa mot bakgrund av det allmänna skyndsamhetskravet. Från domstolshåll har anförts att det är otillfredsställande att domstol- arna är bundna av en tidsfrist när någon motsvarande frist inte före- skrivits för åklagaren för att till domstolen lämna in framställningen om överlämnande. Den genomgång av ärenden som redovisas ovan har visat att den valda ordningen har fungerat väl. Tidsfristerna har i allt väsentligt kunnat hållas. Av 4 kap. 3 § tredje stycket lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder framgår att åklagaren skall bedriva utred- ningen skyndsamt och beakta den tidsfrist som kan komma att gälla för I sammanhanget kan nämnas att tingsrätterna i stor utsträck- ning i sina beslut synes erinra om de krav som lagstiftningen i olika I överlämnandebesluten erinras sålunda regelmässigt om fristen för verkställighet. Vid någon tingsrätt anges också i häktningsbesluten när åklagarens framställning senast måste ha getts in till domstolen för att domstolen skall kunna meddela sitt beslut inom Vidare påpekas i besluten att åklagaren genast skall underrätta tingsrätten om den eftersökte samtycker till att överlämnas. Enligt regeringens mening har det inte framkommit skäl att nu frångå de bedömningar som gjordes när lagstiftningen antogs. En genom eftersökt person påträffas i utan att det finns en I normalfallet har en eftersökt person efterlysts av den utfärdande medlemsstaten innan det blir fråga om ett ärende om överlämnande från En internationell efterlysning för överlämnande görs i förhåll- ande till de EU-stater som deltar i i Schengens informationssystem (SIS). Vissa stater inom EU är dock ännu inte an- slutna till SIS. Dessa staters efterlysningar för överlämnande görs i stället Utgångspunkten för att ett ärende om överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder skall inledas är att en arresteringsorder har utfärdats och att arresteringsordern är känd i den stat där personen I en övergångsbestämmelse till lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder klargörs att en registrering av en utländsk arresteringsorder i SIS, alltså en efterlysning, skall anses vara likvärdig med en arresteringsorder i avvaktan på att en fullständig order I dessa fall tillämpas således lagen trots att arresteringsordern ännu inte har skickats till . Detsamma gäller enligt bestämmelsen för registreringar i SIS som gjorts enligt det tidigare utlämningssystemet. Även äldre SIS-efterlysningar skall alltså jämställas med en arresterings- order, också i fall då någon sådan ännu inte har utfärdats. I övergångsbestämmelsen nämns inte uttryckligen efterlysningar som har gjorts på annat sätt än genom SIS, dvs. för har framfört att det finns utrymme för att tolka regelverket så att det för efterlysningar som har gjort via inte finns grund för att inleda ett ärende eller att frihetsberöva den eftersökta personen i , innan en arresteringsorder har utfärdats av den andra En sådan tolkning skulle innebära att efterlysningar från EU-stater som inte deltar i SIS huvudsakligen de nya medlemsstaterna inte ges samma betydelse som SIS-efterlysningar. De uppgifter som finns i efter- lysningarna är desamma i de båda systemen. ning via ger alltså ett lika gott underlag för provisoriska åtgärder som motsvarande registrering i SIS. har framfört önskemål om ett förtydligande i lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Det saknas underlag för ett ställningstagande om behovet av ett för- Skr. 2005/06:62 tydligande. Regeringen avser att överväga denna fråga i ett annat Regleringen i förhållande till och Rambeslutet om den europeiska arresteringsordern och överlämnande mellan medlemsstaterna skall mellan medlemsstaterna träda i stället för tidigare utlämningsförfaranden. Medlemsstaterna får emellertid fortsätta att tillämpa eller skapa nya system som är mer långtgående än ram- beslutet. , och har underrättat rådet och kommissionen om att staterna kommer att fortsätta att tillämpa respektive stats regelverk om utlämning inom . För svensk del innebär detta en fortsatt tillämpning av lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och (nordiska utlämningslagen). Om en person grips i med anledning av en arresteringsorder som har utfärdats i eller , inleds ett ärende om överläm- nande enligt en europeisk arresteringsorder. Om den utfärdande myndig- heten i eller vill att ärendet i stället skall handläggas enligt den nordiska utlämningslagen, får den svenska åklagaren besluta om detta, försåvitt inte frågan om överlämnande redan har underställts rättens prövning. När ärendet inleds med en framställning om utlämning från något av dessa länder, tillämpas den nordiska utlämningslagen på hela förfarandet. Från har framhållits att den parallella regleringen ibland ställer till problem vid tillämpningen, både för svenska åklagare och för deras kollegor i de andra nordiska EU- staterna. De nordiska justitieministrarna bestämde att de nor- diska reglerna om utlämning skulle ses över. Därefter inleddes ett arbete med en ny nordisk utlämningsordning. kom justitieminist- rarna överens om principerna för en nordisk arresteringsorder. Förhand- lingarna om en konvention om en nordisk arresteringsorder är nu av- slutade. Konventionens genomförande i svensk rätt bereds inom . Utgångspunkt för beräkning av tidsfrister