prop · GS03102 · 2005-05-12 00:00:00 — samarbetet mellan kommunernas utbildningsverksamhet och det lokala Skr. 2004/05:102 arbetslivet. påpekar i sina rapporter vikten av att regeringen bevakar den fortsatta utvecklingen av och tillgången till vuxenutbildning för att inte den omfattande satsningen på utvecklingen av infrastrukturen går förlorad. Dessutom påpekar verket behovet av att styrningen av vuxenutbildningen och rollen i tillväxtsammanhang behöver förtydligas. Även resultatet behöver följas upp av kommunerna. I det sammanhanget har fått i uppdrag att föreslå förändringar av det nationella uppföljningssystemet. Vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) syftar till att erbjuda vuxna med utvecklingsstörning kunskaper och färdigheter motsvarande dem som ungdomar kan få i den obligatoriska särskolan och på de nationella eller specialutformade programmen i gymnasiesärskolan. Kommunerna är /97 huvudmän för särvux och skall erbjuda utbildning som svarar mot behov och efterfrågan samt informera om möjligheterna till särvux. Det finns dock inte någon rättighet för den enskilde att delta i särvux liknande den som finns för grundläggande vuxenutbildning. Den parlamentariska kommittén, , med uppdrag att se över utbildningen för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning, överlämnade sitt slutbetänkande För oss tillsammans om utbildning och utvecklingsstörning (SOU 2004:98). Myndigheten för skolutveckling har i rapporten för utveckling av vuxenutbildningen för utvecklingsstörda redovisat att det skett en stark utveckling av särvux . Det statliga bidrag som lämnats till kommunerna i enlighet med förordningen (2002:82) om statligt stöd för utveckling av vuxenutbildning för utvecklingsstörda har, enligt myndigheten, haft en mycket positiv effekt på verksamheten. Kommunernas totala kostnad för särvux uppgick till ca , vilket är en ökning med sedan föregående år. Enligt bedrevs ingen undervisning för utvecklingsstörda i 46 kommuner. Antalet studerande inom särvux var 2003/04 drygt 4 700 personer. Av dessa deltog på gymnasiesärskolenivå. Resterande deltog i grundsärskolenivå samt träningsskolenivå. Antalet studerande i särvux har ökat med procent sedan föregående läsår. /96 har andelen studerande på gymnasiesärskolenivå mer än fördubblats. Andelen lärare med pedagogisk utbildning /04 var 90 Skr. Lärartätheten omräknat till heltidstjänster per 100 studerande var 5,2 /04. Omfattningen av den lärarledda undervisningen ligger på i genomsnitt vilket är en liten ökning sedan föregående läsår. Svenska för invandrare (sfi) skall enligt skollagen ge vuxna invandrare grundläggande kunskaper i svenska språket och om det svenska samhället. Varje kommun är skyldig att erbjuda sfi till vuxna invandrare som saknar grundläggande kunskaper i svenska språket det år de fyller sexton. De studerande kan påbörja sfi- utbildningen när som helst . Kommunerna är skyldiga att erbjuda sfi senast från det att invandraren folkbokförts i en kommun. Kursplanerna för sfi innehåller tre olika studievägar för att möta deltagarnas olika behov och förutsättningar. Hänsyn tas till utbildningsbakgrund och studiemål så att målen för utbildningen kan nås inom rimlig tid. Det finns stora skillnader mellan kommunerna när det gäller vilken kursplan som sfi-studerande följer. Till exempel hade man i helt gått över till de nya kursplanerna, medan av de studerande i /03 fortfarande läste enligt den gamla kursplanen. måste dock alla studera enligt den nya kursplanen. Andelen som studerar på studieväg 3 var både i och i , men i . inspektion visade att kännedomen om målen för utbildningen var liten bland sfi-studerande. En förklaring kan vara att mål och information inte finns översatta till de studerandes olika modersmål. Andelen lärare med pedagogisk utbildning /04 var , en minskning med från föregående år. Andelen lärare med pedagogisk högskoleutbildning var i sfi i regi och hos andra utbildningsanordnare. Antalet lärare omräknat till heltidstjänster var 1 292, vilket är en liten ökning jämfört med de två föregående läsåren. Myndigheten för skolutveckling fick i uppdrag att fortsätta den satsning på utveckling av sfi-lärarnas ämneskompetens som hade påbörjat. Myndigheten för skolutveckling har samarbetat med Nationellt centrum för sfi och svenska som andraspråk kring uppläggning, innehåll och genomförande samt finansiering av de insatser som överenskommits. Kompetensutvecklingen har erbjudits i form av poängsatta högskolekurser och som seminarier, nätverksträffar Skr. 2004/05:102 och handledning i utvecklingsarbete. Antalet deltagare i högskolekurser var 410 och i seminarier 1055. Deltagarna kommer från drygt 100 kommuner. 63 sfi-lärare har deltagit i handledning i utvecklingsarbete. Kommunernas kostnad för sfi uppgick till , en minskning med från föregående år. Antalet deltagare i svenska för invandrare var /03 ca 43 900 vilket är en ökning med 3 900 personer innan. Könsfördelningen är fortsatt män och kvinnor. Andelen kommunala skolor har minskat och var 2002/03 . 248 kommuner anordnade sfi /03 jämfört med 241 kommuner 2001/02. Sfi är en liten verksamhet i många kommuner. I 86 kommuner var elevantalet under 25 och i 50 kommuner var elevantalet under 10. Bara 72 kommuner eller kommunalförbund hade fler än 100 elever 2002/03. Av nybörjarna 2000/01 (18 595 individer) hade godkänts på sfi-kursen t.o.m. /03. Här ingår de studerande som antingen har godkänts enligt den äldre kursplanen eller enligt den nya kursplanen studieväg 3, kurs D. godkändes , och under det tredje året. Det övergripande målet för den svenska arbetsmarknadspolitiken är att bidra till en väl fungerande arbetsmarknad. Tillsammans med övrig politik skall arbetsmarknadspolitiken medverka till att nå full sysselsättning och god ekonomisk tillväxt. Inom arbetsmarknadspolitiken är målen nationella, men regional och lokal medverkan är viktig. I och med att politiken är nationell förekommer inte någon särskild fokusering på den kommunala verksamheten. Däremot finns det några arbetsmarknadspolitiska program där samarbetet mellan och kommunerna är uttalat. Det förekommer även samverkan på andra områden, t.ex. när det gäller arbetet med att minska deltidsarbetslösheten. Vidare spelar kommunerna en mycket viktig roll som arbetsgivare när det gäller att erbjuda arbetsföra ett subventionerat arbete eller en arbetspraktik. Det kommunala ungdomsprogrammet och Ungdomsgarantin Kommuner och länsarbetsnämnder kan avtala om att kommuner åtar sig att ordna ett arbetsmarknadspolitiskt program för ungdomar . När det gäller ungdomar kan också avtal om kommunalt ungdomsprogram (KUP) slutas. lämnar då ett statsbidrag till kommunerna som baserar sig på hur många ungdomar som deltar i verksamheten. hade 265 kommuner slutit sådana avtal. För ungdomar mellan kan kommuner sluta avtal med länsarbetsnämnderna om en ungdomsgaranti. Avtal om ungdomsgaranti fanns i 205 kommuner. Båda programmen syftar till att utveckla den unge arbetslöses kompetens och bidra till att möjligheterna att få arbete eller påbörja studier förbättras. Programmen kan bestå av praktik eller utbildning och ibland en kombination av dessa. Aktiviteterna kan ske både hos offentliga och privata arbetsgivare. deltog i genomsnitt 4 100 ungdomar i kommunalt ungdomsprogram varav var flickor. I Ungdomsgarantin deltog i genomsnitt knappt 5 400 ungdomar varav var pojkar. Resultaten av det kommunala ungdomsprogrammet i termer av övergångar i arbete har legat på efter avslutat program . Kommunalt ungdomsprogram kan även motivera till fortsatta studier. Resultaten visar att av ungdomarna gick vidare till studier efter avslutat kommunalt ungdomsprogram. Ungdomsgarantin uppvisar ett likartat resultat. övergick av deltagarna till arbete, dvs. nästan samma resultat som det kommunala ungdomsprogrammet. Däremot övergick till annan utbildning än arbetsmarknadsutbildning. Kostnaderna för de kommunala ungdomsinsatserna består dels av Skr. 2004/05:102 ersättningar till ungdomarna samt ersättning till kommunerna för uppgick utgifterna för ungdomsinsatserna till sammanlagt . Både det kommunala ungdomsprogrammet och ungdomsgarantin är föremål för en översyn. Tidigare studier har visat på låg effektivitet i ungdomsinsatserna KUP och UG. Dessa studier härrör sig dock i huvudsak från tiden innan KUP och UG hade genomförts fullt ut. Därför anser regeringen att det behövs en mer aktuell effektstudie för ett ställningstagande till ungdomsprogrammens framtid. Regeringen anser att det behövs en utvärdering av de kommunala ungdomsprogrammen för att få ett bättre beslutsunderlag avseende arbetsmarknadspolitiska insatser riktade till ungdomar. () fick därför i regleringsbrevet avseende i uppdrag att utvärdera ungdomsinsatserna. Det kommunala uppföljningsansvaret för ungdomar Regeringen anser att det bör vara en angelägenhet att stödja och stimulera alla ungdomar som saknar en gymnasie- utbildning att påbörja och fullfölja en sådan utbildning. Inom varje kommun bör det finnas beredskap att erbjuda vägledning och stöd för de ungdomar som inte på egen hand lyckas ta sig från grund- till gymnasieskolan eller som avbryter gymnasiestudier. I den ungdomspolitiska propositionen 2004/05:2 Makt att bestämma rätt till välfärd har det kommunala uppföljningsansvaret förtydligats till att kommunerna skall hålla sig informerade om vad ungdomar som saknar gymnasieutbildning har för sysselsättning. Det är uppenbart att det kommunala uppföljningsansvaret för ungdomar är viktigt, inte minst för att förbättra den utsatta situation vissa ungdomar befinner sig i. skall efter samråd med fr.o.m. följa upp dels hur kommunerna håller sig informerade om de ungdomar som fullgjort sin skolplikt men som inte är sysselsatta, dels vilka åtgärder som kommunerna erbjuder dessa ungdomar. Uppdraget skall redovisas . får använda högst för insatser för att skapa feriearbeten för gymnasieungdomar. Målgruppen är ungdomar som kan antas ha särskilda svårigheter att ordna arbeten på egen hand, t.ex. vissa ungdomar med utländsk bakgrund och ungdomar med funktionshinder. Stödet som lämnas i form av ett bidrag till kommunerna ska användas för feriearbeten som annars inte skulle komma till stånd och som inte finns på den ordinarie arbetsmarknaden. har framhållit vikten av att anordna feriearbeten inom så kallade flaskhalsområden t.ex. vård och omsorg. Feriearbetena skall också ha ett jämställdhetsperspektiv. Avtal om att anordna feriearbeten tecknades med 252 kommuner under Dessutom hade några länsarbetsnämnder även tecknat separata avtal med några landsting. De flesta feriearbetena har varit praktikplatser Skr. 2004/har anordnats inom kommunerna. hade feriearbete inom vården. av ungdomarna hade feriearbetat inom park- och trädgård. har redovisats som sysselsatta med övrigt, vilket innefattar feriearbeten inom föreningslivet, vid t.ex. bad- och fritidsanläggningar, guidning vid kulturbyggnader samt praktiskt arbete vid föreningar och idrottsklubbar. fick cirka 22 800 ungdomar feriearbeten med hjälp av pengar från . av feriearbetena gick till flickor och gick till pojkar. Cirka 1 100 eller var ungdomar med funktionshinder. Andelen ungdomar med invandrarbakgrund har varierat mycket mellan länen. Som lägst kunde noteras , medan storstadslänen hade andelar ungdomar med invandrarbakgrund på mellan . Inom ramen för de arbetsmarknadspolitiska programmen finns aktiviteter av förberedande karaktär. Det kan vara individuellt anpassade åtgärder som är vägledande, rehabiliterande eller orienterande. Dessa kan bl.a. bestå av datorteksverksamhet hos en kommun i form av utbildning och träning i datateknik i kombination med deltagande i arbetsmarknads- inriktad verksamhet. Verksamheten syftar till att utbilda och träna deltagarna i att använda modern datateknik. ska i samarbete med kommunen anordna verksamhet vid datortek. deltog i genomsnitt drygt 3 000 personer i datorteksverksamhet. Denna verksamhet har haft väldigt låga volymer i jämförelse med senare delen av . Då var behoven och avsaknaden av datorvana bland de arbetslösa betydligt större. deltog t.ex. i genomsnitt 14 000 personer i datorteksverksamheten. Kostnaderna för datorteksverksamheten består dels av ett direkt bidrag till kommunerna för omkostnader, t.ex. lokaler, datorer m.m. Detta bidrag uppgick till . Kostnader för ersättning till deltagarna i verksamheten uppgick under till . är ett samarbetsorgan med uppgift att medverka till att den arbetsmarknadspolitiska verksamheten inom ramen för den statliga arbetsmarknadspolitiken utformas utifrån lokala förutsättningar och behov. skall överlåta åt arbetsmarknadsnämnden att besluta i frågor som nämnden lämpligen bör pröva. En sådan överlåtelse skall framför allt avse frågor där ett utökat ansvar för arbetsmarknadsnämnden påtagligt ökar förutsättningarna för en lokal anpassning av verksamheten. består av en ordförande och ett antal andra ledamöter som länsarbetsnämnden bestämmer. I nämnden skall det finnas företrädare för länsarbetsnämnden, arbetsförmedlingen, den eller de kommuner som berörs, det lokala näringslivet och lokala Ordföranden skall ha goda kunskaper om den Skr. 2004/05:102 nationella arbetsmarknadspolitiken och den lokala arbetsmarknaden. Bland de ledamöter som företräder den eller de kommuner som berörs skall det finnas personer med insikt om bland annat sociala frågor, arbetsmarknad och utbildning. Bland ledamöterna bör det vidare finnas kunskap om område. En majoritet av ledamöterna i nämnden, däribland ordföranden, skall utses på förslag av den eller de kommuner som berörs. Representanter för det lokala näringslivet och lokala arbetstagarorganisationer skall utses på förslag av näringslivet och berörda organisationer. Nämnden är beslutför när ordföranden och minst hälften av de andra ledamöterna är närvarande. För andra ledamöter än ordföranden skall det finnas personliga ersättare. skall särskilt medverka till att målen för den nationella arbetsmarknadspolitiken uppnås. Vidare skall den medverka till att finna former och skapa utrymme för aktivitetsgarantin samt ansvara för kvaliteten i ungdomsinsatserna. Den skall även mobilisera det lokala arbetsmarknadsutbudet och bidra till att skapa samsyn mellan olika aktörer för att främja att varje individs arbetsförmåga tas till vara så att det blir möjligt för den enskilde att försörja sig genom eget arbete. Utveckling av antal deltidsarbetslösa och timanställda inom vård- och omsorgssektorn samt barnomsorgen I (Den ljusnande framtiden är vård, Ds 1999:44) föreslogs bland annat att deltidsarbetslösheten inom vård och omsorg skulle halveras. åtog sig att arbeta för att kommuner och landsting skulle erbjuda önskad arbetstid till dem som var deltidsarbetslösa. När halveringsmålet stämdes av med berörda parter var resultaten inte tillräckligt bra, åtminstone inte i den kommunala sektorn. Efter det intensifierades insatserna för att påskynda en minskning av deltidsarbetslösheten där AMS fick ett uppdrag att i överläggningar påverka arbetsgivare som har en hög andel deltidsarbetslösa. uppnåddes slutligen halveringsmålet. Deltidsarbetslösheten inom vård och omsorg hade då halverats från 30 000 personer till 15 000 personer . Den positiva utvecklingen har fortsatt efteråt om än i minskad takt. Antalet deltidsarbetsarbetslösa var nere i 12 300 personer. Av dessa var kvinnor Personer som är timanställda inom vård och omsorg hade även en positiv utveckling . Då var antalet timanställda drygt 14 500. Som lägst var antalet timanställda , 10 200 personer, men kunde bland annat kommunernas försämrade ekonomiska läge märkas i statistiken. Som en följd av detta minskades personalstyrkan som man började anställa ett större antal på timvikariat. Detta har resulterat i att de timanställda har ökat kraftigt av 2003 och var antalet uppe i närmare 14 900 personer, d.v.s. fler än 1999. Även bland de timanställda i vård- och omsorgssektorn var kvinnor . Diagram 6.1 Utveckling av antal deltidsarbetslösa och timanställda inom vård och omsorg () Källa: AMS. I AMS uppdrag att intensifiera arbetet med att minska deltidsarbetslösheten ingick även andra yrkesgrupper än vård och omsorg. En yrkesgrupp som har stark koppling till den kommunala verksamheten är personal inom barnomsorgen. Inom barnomsorgen, som representeras av kvinnodominerade yrkesgrupperna barnskötare och förskollärare, har deltidsarbetslösheten 2004 minskat från 6 520 till 4 130 personer, d.v.s. . har dock antalet timanställda ökat från 4 530 till 5 760 personer en ökning med . Anställningsstöd kombinerat med utbildning inom vård och omsorg Regeringen beslutade om en försöksverksamhet inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Syftet med försöksverksamheten var att minska kommunernas brist på behörig baspersonal inom vård och omsorg, som arbetslösheten skulle minskas. Försöket gällde enbart de kommuner och landsting eller deras entreprenörer som kunde anställa arbetslösa inom vården på heltid tillsvidare. De personer som ingick i försöksverksamheten fick tjänstledighet på halvtid, för att studera halvtid under tre terminer på en vuxenanpassad vårdutbildning. Programmet infördes som ett försök på begäran av . Om en arbetslös erbjöds tillsvidareanställning inom vård gavs en 55-procentig lönesubvention på halvtid och arbetsmarknadsutbildning inom vård med aktivitetsstöd på halvtid . Försöket avvecklades eftersom antalet deltagare i programmet blev lågt, som mest knappt 300 personer i genomsnitt varje Finansiering fanns däremot för 1 270 personer i genomsnitt varje Skr. 2004/05:102 månad. Orsaker till det låga intresset var främst: 1.Kommuner ville inte åta sig att erbjuda tillsvidareanställningar på heltid för arbetslösa som ville arbeta inom vård, trots den generösa lönesubventionen och den betalda utbildningen för den anställde. 2.Svårigheter att gå förbi återanställningskrav enligt LAS för deltagare. 3.Praktiska svårigheter i att matcha arbetslös, utbildningsplats och arbetsplats. Skyddat arbete hos offentlig arbetsgivare () syftar till att ge vissa grupper av arbetshandikappade möjlighet till anställning med rehabiliterande inslag. skall anställningen leda till ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Stöd kan lämnas till offentliga arbetsgivare som anordnar skyddat arbete. Det är Arbetsförmedlingen som anvisar den arbetssökande till anställningen och målgruppen för OSA omfattar arbetslösa med socialmedicinskt handikapp, arbetslösa som är berättigade till insatser enligt lagen (1993:387) om service till funktionshindrade samt arbetslösa som på grund av långvarig och svår psykisk sjukdom inte har haft kontakt med arbetslivet eller varit borta ifrån det . fanns i genomsnitt 5 900 personer i ett offentligt skyddat arbete. av dessa var män. Antalet personer i OSA har varierat mellan 5 300 och 6 100 personer. Den klart dominerande arbetsgivaren när det gäller OSA är kommunerna. har kommunerna svarat för av alla anställningar i OSA. uppgick kostnaden för OSA till sammanlagt . Utöver OSA finns även andra arbetsmarknadspolitiska program där kommuner och landsting utgör en viktig arbetsgivare/praktikanordnare. Det gäller t.ex. lönebidrag, anställningsstöd, arbetspraktik och de s.k. gröna jobben. antog propositionen Mål för folkhälsan (prop. 2002/03:35). I den fastställs det nationella övergripande målet att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. I Mål för folkhälsan ingår elva målområdena i en sektorsövergripande målstruktur med fokus på hälsans bestämnings- faktorer. Målområdena är: 1) Delaktighet och inflytande i samhället, 2) Ekonomisk och social trygghet, 3) Trygga och goda uppväxtvillkor, 4) Ökad hälsa i arbetslivet, 5) och säkra miljöer och produkter, 6) En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård, 7) Gott skydd mot smittspridning, 8) Trygg och säker sexualitet och en god reproduktiv Skr. 2004/05:102 hälsa, 9) Ökad fysisk aktivitet och 10) Goda matvanor och säkra livsmedel samt 11) Minskat bruk av tobak och alkohol, ett samhälle fritt från narkotika och dopning samt minskade skadeverkningar av överdrivet spelande. Om målet skall nås krävs insatser på flera samhällsnivåer och från olika aktörer inom den offentliga, privata och ideella sektorn. Kommuner och landsting intar i detta sammanhang nyckelpositioner med sitt ansvar för strategiskt viktiga verksamheter ur folkhälsosynpunkt. har till uppgift att följa upp, analysera och utvärdera det nationella folkhälsomålet. Redovisning av kommunernas folkhälsoarbete och organisation i relation till de elva målområdena genomfördes via datainsamlingar (elektronisk enkät) , och . Svarsfrekvensen var vid första tillfället och vid det andra . Liksom har drygt hälften av kommunerna () en skriftlig, övergripande handlingsplan/policy för folkhälsoarbetet. Enkäten 2004 visar emellertid att i ytterligare 21 kommuner ingår folkhälsofrågorna i en mer övergripande plan (t.ex. plan för hållbar utveckling, demokratiarbete, välfärdsfrågor). Därmed har av kommunerna någon plan för folkhälsoarbetet. av handlingsplanerna antogs medan en folkhälsoplan är under utarbetande i av kommunerna. I av kommunerna med någon folkhälsoplan (fristående eller ingående i en övergripande plan) har planen antagits av Kommunstyrelsen och/eller Kommunfullmäktige. I 15 kommuner är handlingsplanen antagen enbart av folkhälsorådet. I 172 (av de svarande) av kommunerna prioriteras barn och unga i folkhälsoarbetet och prioriterade målgruppen äldre. Homo- och bisexuella prioriteras i folkhälsoarbetet i en av kommuner. av kommunerna prioriterade något/några av den nationella folkhälsopolitikens målområden. Flest kommuner prioriterade målområde 9: fysisk aktivitet, målområde 3: trygga och goda uppväxt- villkor samt målområde 11 (och då främst minskat bruk av tobak och alkohol). I lägst grad prioriterades målområde 7: gott skydd mot smittspridning och den delen av målområde 11 som behandlar minskade skadeverkningar av överdrivet spelande. Diagram 6.2 Andel kommuner som i sitt folkhälsoarbete särskilt prioriterar något/några av den nationella folkhälsopolitikens 11 11 (tobak) 11 (alkohol) 11 (narkotika) 11 (överdriv.spel) Andelen kommuner med folkhälsosamordnare (tjänsteman verksam i kommunen med speciell uppgift att stimulera folkhälsoarbetet) har över tiden minskat från 2003 till 2004. Flertalet, , av kommunerna med folkhälsosamordnare uppger att det bedrivs organiserat samarbete mellan folkhälsosamordnaren och någon annan aktör inom kommunens alkohol- och drogförebyggande arbete. 6.3Miljöprojekt i landets kommuner Kommunernas roll i arbetet mot en långsiktigt hållbar utveckling är viktig. Regeringen har på olika sätt verkat för att påskynda omställningen bl.a. genom olika former av ekonomiskt bidrag. Nedan redovisas tre av dessa, satsningen på lokal och naturvård, bidragen till investeringsprogram samt klimatinvesteringsprogram. Hållbar utveckling är ett övergripande mål för regeringens politik. Det övergripande målet för miljöpolitik är att vi till nästa generation skall kunna lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen är lösta. Det innebär att påverkan på miljön skall ha reducerats till nivåer som är långsiktig hållbara. Regeringens satsning på lokal och naturvård beslöt i samband med budgetpropositionen att en särskild satsning på lokala och kommunala naturvårdsprojekt skall genomföras , med start . viktig roll i arbetet med att nå de naturvårdsanknutna miljökvalitetsmål med delmål som har lagt fast inom ramen för miljöpolitiken. Grundtanken med satsningen är därför att stimulera lokal och Skr. 2004/05:102 naturvård att via bra naturvårdsprojekt bidra till att nå dessa mål. grundkrav är att varje projekt skall visa hur det förväntade resultatet kommer att bidra till att ett eller flera för naturvården och friluftslivet relevanta miljökvalitetsmål eller delmål uppnås. I och med att förutsättningar för friluftsliv ingår i satsningen har den därmed en koppling även till regeringens folkhälsopolitik. Satsningen genomförs som ett statsbidrag till olika lokala och kommunala naturvårdsprojekt.