prop · GT0359 · 2005-12-14 00:00:00 — Det kan också vara fråga om brott som skett genom medveten oaktsamhet, på ett mer systematiskt sätt eller vid upp- repade tillfällen. Även vid brott som innebär särskilt allvarliga risker i förhållande till straffbudets skyddsändamål kan det vara påkallat från allmän synpunkt att åtala gärningsmannen. Som exempel kan nämnas situationer i vilka en individ haft ett särskilt tillsynsansvar av stor vikt och försummat detta eller varit oaktsam i förhållande till de särskilda aktsamhetskrav som ställs i en viss verksamhet. Det kan vidare vara fråga om situationer när det på förhand står klart Prop. 2005/06:59 att en talan om företagsbot inte kan komma att föras eller verkställas mot Det kan exempelvis gälla utländska rättssubjekt eller om företaget är försatt i konkurs eller på annat sätt har upphört som ett sub- jekt mot vilket domen om företagsbot kan verkställas. 14.2Förslag till lag om ändring i 48 kap. 2 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.2. Ändringen innebär att före- tagsbot skall kunna åläggas genom strafföreläggande i samband med frå- gan om ansvar för brott. Av ett nytt fjärde stycke följer att om brott är förenat med företagsbot skall också denna genom strafföreläggande föreläggas den misstänkte till godkännande. Eftersom det för tillämpning av systemet med företagsbot krävs att det för brottet är föreskrivet strängare straff än penningböter, kan fråga om åläggande av företagsbot genom ordningsbot inte upp- komma. Frågor om strafföreläggande avseende företagsbot mot en näringsidka- re i andra fall regleras i lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m., se nedan. 48 kap. 4 § Ändringen har behandlats i avsnitt 9.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om i vilka fall strafföreläggande får användas. I ett nytt tredje stycke föreskrivs att företagsbot som åläggs genom strafföreläggande inte får överstiga . Företagsbot skall bestämmas på motsvarande sätt som vid en prövning i domstol. Åklagaren skall i det enskilda fallet med tillämpning av 36 kap. 9 § bestämma företagsboten efter vad han eller hon anser att brottsligheten bör föranleda. 48 kap. 5 § Förslaget har berörts i avsnitt 9.2. Bestämmelsen har ändrats som en konsekvens av att företagsbot kan åläggas genom strafföreläggande. Ändringen innebär att den fjärde om- satsen, som infördes i syfte att utesluta möjligheten att ålägga företagsbot genom strafföreläggande, har tagits bort (jfr prop. 1985/86:23 s. 56). 14.3Förslag till lag om ändring i lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. Ändringen har berörts i avsnitt 9.2. Bestämmelsen har anpassats för att företagsbot skall kunna åläggas ge- nom strafföreläggande. I bestämmelsens första stycke har en hänvisning gjorts till den nya 5 §. Härigenom undantas även frågor om strafföreläg- gande avseende företagsbot från huvudregeln att fråga om särskild rätts- verkan av brott, när frågan inte rör någon som är tilltalad för brott, skall prövas av tingsrätten efter särskild talan. I övrigt är bestämmelsen oför- Prop. 2005/06:59 ändrad. Förslaget har berörts i avsnitt 9.2. Paragrafen är ny och har införts för att reglera förfarandet vid strafföre- lägganden avseende företagsbot i situationer där frågan om ansvar för brottet inte prövas. I första stycket anges bestämmelsens tillämpningsområde. Den omfat- tar bl.a. förelägganden om företagsbot mot juridiska personer eller en- skilda näringsidkare i vars verksamhet ett brott har begåtts liksom en- skilda näringsidkare mot vilka beslut om åtalsprövning meddelats i en- lighet med 36 kap. 10 a § . För sådana förelägganden gäller 48 kap. 25, 68, 10 och 12 a §§ i tillämpliga delar. Därvid skall med den misstänkte avses den som föreläggs företagsbot. I andra stycket upptas bestämmelser i fråga om godkännande av straff- föreläggande avseende företagsbot, motsvarande 48 kap. 9 § rättegångs- balken. Ett strafföreläggande om företagsbot godkänns genom att när- ingsidkaren dels undertecknar en förklaring om att denne erkänner de omständigheter som ligger till grund för föreläggandet dvs. att ett brott har begåtts i näringsverksamhet i enlighet med 36 kap. 7 § och godtar den företagsbot som tagits upp i föreläggandet, dels lämnar förklaringen till den mottagare som är behörig enligt föreskrifter som meddelas av regeringen. Bestämmelser om vem som är behörig att motta en sådan förklaring finns i 7 § första stycket strafföreläggandekungörel- sen (1970:60). Behörig att godkänna ett strafföreläggande är den som föreläggandet riktas mot, ombud i enlighet med 48 kap. 10 § rättegångs- balken, samt i de fall talan riktas mot en juridisk person behöriga fir- matecknare. På motsvarande sätt som enligt 48 kap. 11 § anges i tredje stycket att ett föreläggande också kan godkännas genom att hela beloppet betalas till den myndighet som regeringen föreskriver. En sådan betalning skall dock inte anses som ett godkännande om det framgår att den förelagde inte har avsett att godkänna föreläggandet. Av fjärde stycket framgår att ett godkännande av företagsbot är utan verkan om det sker sedan åklagaren har väckt talan om företagsbot. Be- stämmelsen motsvarar i denna del 48 kap. 12 § . Sammanfattning av betänkandet Straffansvar för juridiska personer (SOU 1997:127) Utredningen föreslår att företag och andra juridiska personer skall kun- na dömas till straff. De nuvarande reglerna om företagsbot upphävs. Brottsbegreppet ändras inte. Enbart fysiska personer kan begå brott. Straffansvar för juridiska personer skall förutsätta att en fysisk person har begått brott i den juridiska personens verksamhet. Juridiska personer skall alltså inte anses begå brott. Straffet för juridiska personer skall vara ett penningstraff. Detta bör i likhet med andra penningstraff betecknas som böter. För att skilja dessa böter från andra former av böter skall de kallas för företagsböter. Företagsböter skall fastställas direkt i pengar. Lägsta bötesbelopp är normalt och det högsta . När bötesstraffet bestäms skall nuvarande bestämmelser om straffmätning tillämpas i förhållande till den juridiska personen. Dessutom får den juridiska perso- nens betalningsförmåga beaktas. En enskild näringsidkare får straffas enligt samma bestämmelser som juridiska personer för brott som begåtts i dennes verksamhet. Staten och kommuner skall också kunna dömas till straff med undantag för brott som begåtts vid myndighetsutövning. Tillämpningsområdet för straffansvar för juridiska personer skall i för- sta hand omfatta vissa utvalda brott. Detta selektiva urval begränsas i princip till näringsreglerande straffbestämmelser. I eller i anslutning till de straffbestämmelser som ingår i det selektiva urvalet skall finnas en särskild bestämmelse om att en juridisk person skall straffas om någon i dess verksamhet gjort sig skyldig till sådant brott. De allmänna bestämmelserna om straffansvar för juridiska perso- ner skall finnas i . Det skall finnas en genombrottsregel, som kompletterar det selektiva urvalet av brott. Genombrottsregeln innebär en möjlighet att under vissa förutsättningar döma juridiska personer till ansvar även för andra brott. Genombrottsregeln skall endast vara tillämplig på brott som begåtts i näringsverksamhet. Endast personer som ingår i den juridiska personens ledning eller som haft i uppdrag att svara för viss del av verksamheten kan utlösa straffansvar för den juridiska personen enligt den här regeln. Det skall dessutom krävas att det varit fråga om ett grovt åsidosättande av de skyldigheter som verksamheten är förenad med. Bestämmelsen skall vara fakultativ. Det skall vara möjligt att använda strafföreläggande mot juridiska per- soner för brott av mindre allvarligt slag. Det högsta beloppet för ett strafföreläggande skall vara . När det gäller mindre allvarliga brott på det näringsreglerande området bör det normalt vara tillräckligt med straff för den juridiska personen. Vi föreslår därför en särskild bestämmelse om åtalsunderlåtelse för den som är misstänkt för brott i det fall åtal för brottet väcks mot en juridisk per- son. En särskild lag om tillsyn och åtalsanmälan införs för de myndigheter som utövar tillsyn i förhållande till straffbestämmelser för vilka det är föreskrivet ansvar för juridiska personer. Åtal skall normalt förutsätta antingen en anmälan från tillsynsmyndigheten eller att åtal annars är på- kallat från allmän synpunkt. De straffprocessuella reglerna om straffansvar för juridiska personer skall samordnas med nuvarande regler om individuellt straffansvar. Utredningsuppdraget (kapitel 1) Vårt uppdrag har varit att utreda frågor om sanktioner vid brott i närings- verksamhet med syfte att effektivisera bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten. I uppdraget har ingått att kartlägga och utvärdera hur reg- lerna om företagsbot tillämpas samt att mot bakgrund av denna utvärde- ring överväga om ett system med företagsbot bör ersättas med ett an- svarssystem med straff som riktar sig mot juridiska personer i likhet med vad som finns i vissa andra länder. I direktiven framhölls bl.a. att en omdefiniering av brottsbegreppet bör undvikas, att sanktionsreglerna skall vara enkla och praktiska att tillämpa utan att rättssäkerhet och rimliga krav på förutsebarhet eftersätts, att sanktionerna skall kunna bestämmas till ett belopp som är tillräckligt högt för att vara avskräckande samt att förslagen bör utformas med hän- syn till vilken ordning som är bäst ägnad att underlätta det internationella samarbetet i fråga om brott inom näringsverksamhet. Bakgrund (kapitel 2-7) Det nuvarande straffsystemet är uppbyggt med utgångspunkten att endast enskilda fysiska personer kan begå brott och straffas för dessa. gäller brott i näringsverksamhet och andra verksamheter som bedrivs i kollektiva former kan detta innebära problem dels genom att det kan vara svårt att ange vem inom verksamheten som bör bära ansvaret och dels genom att påföljderna bestäms utifrån den enskildas och inte företagets Att juridiska personer inte anses kunna begå eller straffas för brott ute- sluter emellertid inte att dessa kan drabbas av sanktioner eller andra betungande rättsverkningar till följd av brott eller andra över- trädelser som begåtts i deras verksamhet. Som ett led i strävan efter ett väl fungerande sanktionssystem har en rad olika institut införts som öpp- nar möjligheter till att vid brott i näringsverksamhet rikta sanktioner inte endast mot enskilda fysiska personer utan även mot det företag, den juri- diska person, som bedriver den verksamhet inom vilken brottet begåtts. De traditionella instituten är skadestånd och förverkande. på olika områden införts sanktionsavgifter som kan riktas direkt mot ju- Bestämmelserna om företagsbot, som kom , var avsedda att komplettera de andra sanktioner som fanns vid brott i Bör juridiska personer kunna straffas? Räcker de nuvarande sanktionerna? Sedan reglerna om företagsbot infördes har de, enligt det material vi ge- nom Riksåklagaren inhämtat, endast prövats i ett tjugotal fall. Företags- bot har dömts ut i mindre än hälften av dessa. Det står helt klart att före- tagsboten inte motsvarat de förväntningar som fanns på många håll vid dess införande. Enligt vår bedömning ligger orsaken till företagsbotens ringa praktiska betydelse inte i de principiella problem som ibland an- setts föreligga med repressiva sanktioner mot juridiska personer på grund av brott utan i den utformning som regelsystemet gavs. Vi pekar här på bl.a. begränsningen till förhållandevis allvarliga brott, det generella till- lämpningsområdet och reglernas i praktiken fakultativa utformning. Sammantaget finner vi att reglerna om företagsbot inte motsvarar de krav som bör ställas på ett effektivt sanktionssystem vid brott i närings- verksamhet. Även när det gäller övriga sanktionsmöjligheter gör vi mot- svarande bedömning. Vi förordar därför att de nuvarande reglerna om företagsbot avskaffas och ersätts med ett nytt sanktionssystem. Vid vilka brott behövs nya sanktioner? Vår bedömning är att möjligheterna till bestraffning av juridiska personer är av mindre betydelse när det gäller mer allvarlig och systematisk eko- nomisk brottslighet. I dessa fall används i allmänhet aktiebolag och andra juridiska personer som brottsverktyg som efter brottsligheten helt sak- nar betalningsförmåga. När det gäller sådan brottslighet kan ansvar för juridiska personer endast spela en helt underordnad roll i förhållande till det individuella straffansvaret eftersom det inte är meningsfullt med sanktioner som riktas mot juridiska personer som inte har en viss stabili- tet och överlevnadsförmåga. Detta talar för att ett sanktionssystem för juridiska personer främst bör utformas med sikte på näringsreglerande lagstiftning. Mot den bakgrunden finner vi att ansvaret för juridiska per- soner inte bör begränsas till sådana fall då brottsligheten är av mer kvali- ficerat slag. Gör man internationella jämförelser är vårt intryck också att system som innefattar även brott av lindrigare karaktär fungerat bättre än de som begränsats till mer allvarliga brott. Bör brottsbegreppet ändras? Ett straffansvar för juridiska personer behöver inte innebära att juridiska personer skall anses kunna begå brott. I vissa länder är dock detta fallet. Som nämnts anges i våra direktiv att en ändring av det nuvarande brotts- begreppet bör undvikas. Vår bedömning är också att det inte finns några egentliga fördelar med en konstruktion enligt vilken juridiska personer skall anses kunna begå brott och att det finns klara svagheter med de konstruktioner som används i andra länder. Det är lagtekniskt och i fråga om tillämpning väsentligt enklare att straffa juridiska personer för brott som begås av fysiska personer. Vår bedömning är att någon ändring inte bör ske av principen att brott endast kan begås av fysiska personer och att straffansvar för en juridisk person bör förutsätta att en fysisk person gjort sig skyldig till brott. Straff eller särskild rättsverkan? Valet mellan å ena sidan att införa ett straffansvar för juridiska personer och å andra sidan att bygga vidare på regleringen av företagsbot som är en särskild rättsverkan av brott är främst av terminologisk betydelse. Det- ta utesluter dock inte att valet också kan få betydelse för den praktiska tillämpningen i övrigt. Den benämning som ligger närmast till hand för en bestraffande sank- tion är utan tvekan straff. Benämningen straff markerar klart att det är frågan om en repressiv sanktion som innefattar . Att företagsbot är en särskild rättsverkan kan antas ha bidragit till att sanktionen uppfat- tas som helt underordnad det individuella straffansvaret och udda i det straffrättsliga systemet. Om juridiska personer i stället straffades för brott skulle detta innebära en tydlig markering av att ansvaret för juridis- ka personer i princip är att jämställa med ansvaret för fysiska personer. Vid valet mellan straff och särskild rättsverkan finns det också anled- ning att beakta att vårt system, med företagsboten som en särskild rätts- verkan, vid en internationell jämförelse framstår unikt. I andra länder har man i princip genomgående valt att arbeta med system som innefattar någon form av straffansvar för juridiska personer. Ett straffansvar för juridiska personer skulle underlätta det internationella samarbete på det rättsliga området som pågår och som ständigt växer i betydelse. Sammantaget har vår slutsats blivit att de nuvarande reglerna om före- tagsbot bör ersättas med ett system med straffansvar för juridiska perso- ner. Juridiska personer som straffsubjekt (kapitel 9) Bör vissa juridiska personer undantas från reglerna om straffansvar? En fråga är om straffansvaret för juridiska personer bör avse alla juridis- ka personer eller om det finns skäl att göra generella undantag eller un- dantag i vissa hänseenden. Även om variationerna mellan olika juridiska personer när det gäller verksamhetsformer och ekonomi kan vara mycket betydande föreslår vi inte något undantag från straffansvaret utom i ett hänseende. har begåtts vid myndighetsutövning bör inte kunna föranleda straffansvar för den juridiska person i vars verksamhet brottet begåtts. I övrigt föreslår vi ingen särbehandling av stat och kommun men dis- kuterar olika tillämpningsproblem som ett sådant ansvar kan medföra. Bl.a. föreslår vi att staten när det gäller åtal skall företrädas av den myn- dighet inom vilkens verksamhetsområde den åtalade gärningen är be- Ansvar för andra än juridiska personer? Det kan ibland förekomma att enskilda näringsidkare bedriver närings- verksamhet som, när det gäller såväl antalet anställda som den ekono- miska omslutningen, väl kan motsvara sådana verksamheter som brukar bedrivas av juridiska personer. I syfte att undvika vad som kan framstå som en omotiverad särbehandling föreslår vi att reglerna om straffansvar för juridiska personer i vissa fall bör kunna tillämpas även i förhållande till enskilda näringsidkare. Reglerna bör dock vara fakultativa. Bör en juridisk persons ansvar kunna föras över på annan? Ett särskilt problem med ett straffansvar för juridiska personer är hur ansvaret skall hanteras i det fall den juridiska personen inte kan betala ett bötesstraff och vad som händer om den juridiska personen upphör att Frågeställningarna hänger naturligt samman med att en juridisk person är en rättslig konstruktion och att den mest kända juridiska perso- nen, aktiebolaget, kännetecknas av att aktieägarna är fria från personligt Det framstår lätt som otillfredsställande om ett utdömt bötesstraff inte medför att någon får betala. När en juridisk person av- vecklas utan att kunna göra rätt för sig leder det ofta till krav på att dess ansvar skall kunna flyttas över till någon annan. Vi har emellertid gjort bedömningen att man bör hålla fast vid princi- pen att straffansvaret skall stanna på den juridiska person i vars verksam- het brottet har begåtts och inte kunna föras vidare. finnas en risk för att de som står bakom mindre seriösa företag vidtar åtgärder för att undgå ett väntat straff. Även om lagstiftningen så långt det är möjligt bör motverka förfaranden av det slag som avses är det inte lämpligt med en reglering av straffansvaret för juridiska personer som innehåller stora avvikelser från grundläggande principer inom asso- Sammanfattningsvis förordar vi att de frågor som kan uppkomma när en juridisk person avvecklas, ombildas eller byter ägare bör lösas enligt vanliga associationsrättsliga principer. Förutsättningarna för att straffa juridiska personer (kapitel 10) Generell eller selektiv reglering I likhet med vad som anges i direktiven och vad som torde gälla samtliga länder som har system med straffansvar för juridiska personer, har vi utgått från att i vart fall det centrala området för ett straffansvar för juri- diska personer måste vara brott som begås i näringsverksamhet. finns två olika modeller för att åstadkomma den begränsningen. Den ena är, såsom gäller företagsboten, att formellt låta ansvaret om- fatta alla straffbestämmelser men däremot inskränka tillämpningen till sådana brott som begåtts i utövningen av näringsverksamhet. som bl.a. valts i och , är att låta ansvaret omfatta endast vissa utpekade straffbestämmelser som väljs ut utifrån intresset att erhål- la ett lämpligt avgränsat tillämpningsområde. Självfallet kan de två mo- dellerna kombineras på olika sätt. Vad som är av stor betydelse för valet mellan en generell och en selek- tiv metod är att straffansvar för juridiska personer, i motsats till den nu- varande företagsboten, enligt vårt förslag skulle bli den normala och re- guljära sanktionen vid överträdelser av näringsreglerande lagstiftning. Det är då väsentligt att detta också konkret återspeglas i lagreglerna. detta talar inte enbart allmänna legalitetskrav utan också vikten av att näringsidkarna när de tar del av lagstiftningen får en klar upplysning om de faktiska konsekvenserna om bestämmelserna överträds. Vi förordar alltså en selektiv metod som utgångspunkt för avgräns- ningen av straffansvaret för juridiska personer. När det gäller det primära tillämpningsområdet bör det i varje aktuell straffbestämmelse anges att i de fall som brottet begåtts i en juridisk persons verksamhet skall den ju- ridiska personen dömas till straff. En selektiv reglering kan innebära en risk för svårmotiverade ojämnhe- ter i tillämpningen. Vi föreslår därför att ansvaret för ett selektivt urval av brott kompletteras med en genombrottsregel som öppnar möjlighe- ter att under vissa förutsättningar döma till ansvar även vid andra brott. Vi förordar att det selektiva urvalet av brott främst skall avse bestäm- melser som tar sikte på näringsverksamhet och där principerna för före- tagaransvar är tillämpliga. I praktiken innebär det att ansvaret i allmänhet kommer att utlösas av underlåtenheter från företagsledningen eller den till vilken delegation skett att utöva den kontroll och tillsyn som behövts för att motverka brott i verksamheten. Straffansvaret för juridiska personer bör begränsas till brott i verksamhe- Detta innebär att privat handlande eller abnormhandlingar inte kan utlösa straffansvar för juridiska personer även om dessa har anknytning Det bör inte gälla någon formell begränsning av den personkrets som kan utlösa straffansvar för en juridisk person. Genom principerna för det selektiva urvalet kommer ansvaret i praktiken företrädesvis att utlösas av någon inom en juridisk persons verkställande ledning eller av någon som fått tillsyns- och kontrollansvar delegerat till sig. Reglerna om företagsbot är förenade med omfattande undantag, vilket torde vara en av orsakerna till att företagsboten har kommit att tillämpas i så begränsad omfattning. Detta hindrar naturligtvis inte att undantag ändå bör göras om detta är sakligt motiverat. Vår bedömning är emellertid att det även utan några särskilda slags undantagsregler eller en fakultativ utformning av reglerna om straffansvar för juridiska personer finns ett betydande utrymme för flexibilitet i tillämpningen. Vi pekar bl.a. på våra förslag om åtalsprövningsregler. Utformningen av en genombrottsregel Vi föreslår, som sagts, en genombrottsregel som ger möjlighet att döma juridiska personer till ansvar även vid andra brott. En sådan regel bör ges en restriktiv utformning. Vi föreslår att genombrottsregeln endast bör vara tillämplig på brott som begåtts i näringsverksamhet. slag skall vidare endast personer som ingår i den juridiska personens led- ning eller som haft i uppdrag att svara för viss del av verksamheten kun- na utlösa straffansvar för den juridiska personen. Det bör dessutom krä- vas att det varit fråga om ett grovt åsidosättande av de skyldigheter som verksamheten är förenad med. Bestämmelsen bör också ges en fakultativ Fördelningen av straffansvar inom juridiska personer (kapitel 11) Vi förordar som framgått att principerna för företagaransvar skall vara ett avgörande kriterium för det selektiva urvalet av straffbestämmelser. sa principer är, liksom principerna i övrigt för fördelning av straffansvar i juridiska personer, inte lagfästa. Mot bakgrund av att principerna genom vårt förslag kommer att få en än mer central roll i det straffrättsliga sy- stemet och intresset att upprätthålla kraven på legalitet anser vi att de principer som utvecklats i rättspraxis bör ges ett konkret lagstöd. Vi föreslår att det införs en bestämmelse i som reglerar dels frågan om ansvar i det fall då det är en juridisk person som innehar ställningen som specialsubjekt enligt en straffbestämmelse, dels frågan om ansvaret för överträdelser i en juridisk persons verksamhet till följd av brister i tillsynen och kontrollen av denna samt slutligen möjligheter- na att delegera straffansvaret, för överträdelser i en juridisk persons Innebörden av bestämmelserna är att ansvaret primärt skall åvila den som ingår i den juridiska personens verkställande ledning med motsvarande möjlighet till delegation som enligt gällande rätt. Förhållandet till andra former av ansvar (kapitel 12)