prop · GS03128 · 2005-03-15 00:00:00 — Regeringens proposition 2004/05:128 Lönegaranti vid gränsöverskridande situationer Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås ändringar i lönegarantilagen (1992:497). Det föreslås att ersättning enligt den statliga lönegarantin skall lämnas i fall där en arbetsgivare i ett annat land i Europeiska unionen eller i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet än är fö- remål för ett sådant insolvensförfarande som avses i rådets direktiv /987/EEG av om tillnärmning av medlemsstater- nas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens, det s.k. lönegarantidirektivet, och har arbetstagare som utför eller utförde sitt arbete för arbetsgivarens räkning främst i . I sådana fall skall samma bestämmelser i lönegarantilagen tillämpas som om det rörde sig om en konkurs i . Förslagen syftar till att genomföra Europapar- lamentets och rådets direktiv /74/EG av om ändring av ovan nämnda direktiv. I propositionen föreslås även ändringar i lagen (2004:575) om europa- bolag. Det föreslås att sådana borgenärer vilkas anspråk avser en fordran som omfattas av lönegaranti enligt lönegarantilagen skall undantas från rätten att motsätta sig en flyttning av ett europabolags säte till en annan stat. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till lag om ändring i lönegarantilagen (1992:497) .4 Förslag till lag om ändring i lagen (2004:575) om Ärendet och dess beredning............................................................... Ändringar i lönegarantilagen........................................................... 6.1Rätten till lönegaranti vid gränsöverskridande 6.2Frågor rörande hanteringen av gränsöverskridande Skyddet för löneborgenärer i samband med att ett europabolag flyttar sitt säte .................................................................................. Förslaget till lag om ändring i lönegarantilagen (1992:497)......................................................................... 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2004: 575) om Bilaga 1 Rådets direktiv av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens (80/987/EEG) .......................... Bilaga 2 och rådets direktiv /74/EG av om ändring av rådets direktiv 80/987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens Bilaga 3 Sammanfattning av departementspromemorian Lönegaranti vid gränsöverskridande situationer (Ds 2004:47) ................. Promemorians lagförslag (Ds 2004:47)................................. Förteckning över remissinstanserna ...................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ......... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om ändring i lönegarantilagen (1992:497), 2.lag om ändring i lagen (2004:575) om europabolag. 2.1Förslag till lag om ändring i lönegarantilagen (1992:497) Härigenom föreskrivs1 i fråga om lönegarantilagen (1992:497) dels att 1, 10 och 21 §§ samt rubriken närmast före 21 § skall ha föl- jande lydelse, dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 2 a, 3 a och 21 a §§, av följande lydelse. Lydelse enligt prop. Staten svarar enligt denna lag för betalning av arbetstagares fordran (statlig lönegaranti) hos en arbetsgivare som har försatts i konkurs i 1. har försatts i konkurs i Sveri- eller i ett annat nordiskt land, eller ge eller i ett annat nordiskt land, är föremål för företagsrekon- 2. är föremål för företagsrekon- struktion enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion, eller 3. i ett annat land i Europeiska unionen (EU-land) eller inom Eu- området (EES-land) än är föremål för ett sådant insolvens- förfarande som avses i artikel 2.1 i rådets direktiv /987/EEG av den om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens2, senast och rådets direktiv /74/EG3. I fall som avses i 1 § 3 lämnas om arbetstagaren för arbets- givarens räkning utför eller utför- 1Jfr rådets direktiv /987/EEG av om tillnärmning av medlemssta- ternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens (EGT L 283, 28.10.1980, s. 23, Celex 31980L0987), ändrat genom och rådets direk- tiv 2002/74/EG av om ändring av rådets direktiv /987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgiva- rens insolvens (EGT L 270, 8.10.2002, s. 10, Celex 32002L0074). 2EGT L 283, 28.10.1980, s. 23 (Celex 31980L0987). 3 EGT L 270, 8.10.2002, s. 10 (Celex 32002L0074). de sitt arbete främst i . Om arbetsgivaren har försatts i konkurs i och arbetsta- garen utför eller utförde sitt arbete för arbetsgivarens räkning främst i ett annat EU- eller EES-land läm- nas inte betalning enligt garantin. Vad som i denna lag sägs om konkurs gäller i tillämpliga delar när en arbetsgivare är föremål för ett sådant insolvensförfarande som avses i 1 § 3. Lydelse enligt prop. Om en arbetstagare har inkomst- Om en arbetstagare har inkomst- er från en annan anställning under er från en annan anställning under uppsägningstiden och dessa avser uppsägningstiden och dessa avser fordran i konkursen eller mot gäl- fordran i konkursen eller mot gäl- tion, skall han eller hon upplysa tion, skall han eller hon upplysa I fall som avses i 21 § skall upplysningen i stället lämnas till tillsynsmyndigheten. Sådan upplysning skall också lämnas om arbetstagaren får aktivitets- stöd vid deltagande i ett arbetsmarknadspolitiskt program. Konkurs i annat nordiskt land Om en arbetstagare vill göra gällande att garantin skall ersätta en fordran som han har mot en arbetsgivare som har försatts i konkurs i ett annat nordiskt land, skall han ansöka om utbetalning av garantibelopp hos tillsyns- myndigheten för det län där han vistas. Ansökan prövas av tillsyns- myndigheten. Om en arbetstagare begär betal- ning enligt garantin för en fordran som han eller hon har mot en ar- betsgivare som har försatts i kon- kurs i ett annat nordiskt land eller som i ett annat EU- eller EES-land än är föremål för ett så- dant insolvensförfarande som av- ses i 1 § 3, skall arbetstagaren ansöka om utbetalning av garanti- belopp hos tillsynsmyndigheten för det län där han eller hon vistas. Ansökan prövas av tillsyns- myndigheten. Om en arbetstagare begär be- talning enligt garantin för en ford- ran som han eller hon har mot en arbetsgivare som i ett annat EU- eller EES-land än är fö- remål för ett sådant insolvensför- farande som avses i 1 § 3, skall tillsynsmyndigheten begära infor- mation om arbetstagarens utestå- ende fordringar hos den behöriga garantiinstitutionen i det landet. Om en arbetsgivare som har försatts i konkurs i har arbetstagare i ett annat EU- eller EES-land, skall tillsynsmyndighe- ten lämna relevant information om fordringarna vid förfrågan från den behöriga garantiinstitutionen i det landet. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om utbyte av information mellan tillsynsmyn- digheten och behöriga garantiin- stitutioner i andra länder. Denna lag träder i kraft och tillämpas i fråga om insolvensförfaranden som inletts därefter. 2.2Förslag till lag om ändring i lagen (2004:575) om europabolag Härigenom föreskrivs att 10 och 12 §§ lagen (2004:575) om europabo- lag skall ha följande lydelse. Om bolagsstämman med stöd av artikel 8 i SE-förordningen har beslu- tat att bolagets säte skall flyttas till en annan stat, skall bolaget skriftligen underrätta sina kända borgenärer om beslutet. Underrättelsen skall innehålla uppgift om borgenärernas rätt att enligt artikel 8.4 i SE-förordningen ta del av förslaget om flyttning och av en sådan redogörelse som avses i artikel 8.3. Vidare skall underrättelsen innehålla uppgift om borgenärernas rätt att enligt 12 § motsätta sig flytt- ningen. sändas till borgenärer, vilkas an- språk avser en fordran på lön eller annan ersättning som omfattas av gen (1992:497). Om finner att det Om finner att det inte finns något hinder mot en an- inte finns något hinder mot en an- sökan enligt 11 §, skall verket kal- sökan enligt 11 §, skall verket kal- la bolagets borgenärer. la bolagets borgenärer. skall innehålla ett föreläggande för skall innehålla ett föreläggande för den som motsätter sig flyttningen den som motsätter sig flyttningen av säte att senast viss dag skrift- av säte att senast viss dag skrift- ligen anmäla detta till verket. ligen anmäla detta till verket. lagsverket skall dock inte kalla de borgenärer, vilkas anspråk avser en fordran på lön eller annan er- sättning som omfattas av lönega- (1992:497). Kallelsen skall ske genom kungörelse i Post- och . skall skicka en särskild underrättelse om kallelsen till Skat- teverket och till kronofogdemyndigheten i den region där bolaget har sitt säte. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning Rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens (lönega- rantidirektiv) antogs den 20 oktober 1980.4 Direktivet är bilaga 1. antog och rådet direktiv /74/EG om ändring av rådets direktiv /987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbets- givarens insolvens.5 En svensk version av direktivet finns i bilaga 2. har utarbetats promemorian Lönegaranti vid gränsöverskridande situationer (Ds 2004:47). En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 3. Promemorians lagförslag finns i bilaga 4. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 5. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr. N2004/7699/ARM). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttran- de över de lagförslag som finns i bilaga 6. Lagrådets synpunkter finns i bilaga 7. Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag. Synpunkter- na behandlas i avsnitt 6.1, 8 och i författningskommentaren. I propositio- nen har också några redaktionella ändringar gjorts. EGT L 283, 28.10.80, s. 23 (Celex 31980L0987). EGT L 270, 8.10.2002, s. 10 (Celex 32002L0074). Rådets direktiv av om tillnärmning av medlems- staternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens in- solvens (lönegarantidirektiv) är enligt artikel 1 tillämpligt på sådana fordringar som arbetstagare har på grund av anställningsavtal el- ler anställningsförhållanden gentemot arbetsgivare som är att anse som insolventa enligt artikel 2. Direktivet ålägger medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att s.k. garantiinstitutioner garan- terar betalning av arbetstagarnas utestående fordringar som grundar sig på anställningsavtal eller anställningsförhållanden (artikel 3). Medlems- staterna får begränsa garantiinstitutionernas ansvar inom vissa ramar som anges i artikel 4. lönegarantidirektiv har genomgått vissa förändringar genom och rådets direktiv /74/EG av om ändring av rådets direktiv /987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbets- givarens insolvens, härefter kallat ändringsdirektivet. Bl.a. har genom artikel 4.4 ändringsdirektivet lönegarantidirektiv införts två nya artiklar, 8a och 8b, som tar sikte på situationer där en arbetstagare arbetar i ett EU-land för en arbetsgivare som drabbas av insolvens i ett annat EU-land. Enligt artikel 8a.1 i lönegarantidirektivet i dess lydelse enligt änd- ringsdirektivet skall, när ett företag som är verksamt på minst två med- lemsstaters territorium är insolvent i den mening som avses i artikel 2.1, institutionen i den medlemsstat på vilkens territorium arbetstagarna nor- malt utför eller utförde sitt arbete vara behörig av utestående fordringar till arbetstagarna. Av artikel 8a.2 framgår att omfattningen av arbetstagarnas rättigheter fastställs i den lagstiftning som gäller för den behöriga garantiinstitutionen. Medlemsstaterna skall enligt artikel 8a.3 vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de be- slut som fattas inom ramen för ett insolvensförfarande enligt artikel 2.1 som inletts i en annan medlemsstat beaktas för att fastställa arbetsgiva- rens insolvens i den mening som avses i direktivet. I artikel 8b.1 i lönegarantidirektivet i dess lydelse enligt ändringsdirek- tivet föreskrivs att medlemsstaterna för att genomföra artikel 8a skall föreskriva om utbyte av relevant information mellan de behöriga admi- nistrativa myndigheterna och/eller mellan de garantiinstitutioner som omnämns i artikel 3, vilket bland annat gör det möjligt att upplysa den behöriga garantiinstitutionen om arbetstagarnas utestående fordringar. Enligt artikel 8b.2 skall medlemsstaterna till kommissionen och till övri- ga medlemsstater lämna uppgifter om adress och telefon till sina behöri- ga administrativa myndigheter och/eller garantiinstitutioner. Kommissio- nen skall göra dessa upplysningar tillgängliga för allmänheten. En viss skärpning av insolvensbegreppet lönegarantidirektiv har skett genom att även i en medlemsstat förekommande andra kollekti- va förfaranden än likvidationsförfaranden kan omfattas av direktivet. Artikel 2.1 lönegarantidirektiv hänvisar dock alltjämt till det nationella insolvensbegreppet. Enligt 1 § lönegarantilagen (1992:497) svarar staten för betalning av ar- betstagares fordringar hos arbetsgivare som har försatts i konkurs i Sve- rige eller i ett annat nordiskt land, s.k. statlig lönegaranti. För att försättas i konkurs måste arbetsgivaren vara insolvent. Enligt 1 kap. 2 § konkurs- lagen (1987:672) avses med begreppet insolvens att gäldenären inte rätte- ligen kan betala sina skulder och att denna oförmåga inte är endast tillfäl- lig. Betalning enligt garantin lämnas till att börja med för arbetstagares fordringar som är förenade med löneförmånsrätt enligt 12 § förmåns- rättslagen (1970:979). Förmånsrätten omfattar, som huvudregel, löne- fordringar vilka har intjänats före det att konkurs- ansökningen kom in till rätten och efter konkursbeslutet. I de fall en lönefordran skall bestämmas enligt särskild beräkningsgrund är fordringen förmånsberättigad om den förfallit till betalning inom tre må- nader innan konkursansökningen gjordes till tingsrätten. Härutöver finns ytterligare undantag från att lönefordringar skall vara intjänade tre måna- der före det att konkursansökningen kom in till rätten, t.ex. om löneford- ringarna före en konkurs varit föremål för tvist eller om arbetstagaren inte har kunnat nå arbetsgivaren med en uppmaning enligt 2 kap. 9 § konkurslagen. Semesterlön och semesterersättning som är intjänad före konkursansökningen omfattas av förmånsrätt för vad som står inne för det löpande och det närmast föregående intjänandeåret. Lönegaranti lämnas enligt 7 § andra stycket lönegarantilagen för upp- sägningslön även för tid från konkursbeslutet under förut- sättning att arbetstagaren inte längre utför arbete åt konkursgäldenären eller konkursboet samt att arbetstagaren står till arbetsmarknadens förfo- gande genom att vara inskriven vid den offentliga arbetsförmedlingen. Om arbetstagaren uppbär lön från annat håll eller skulle kunna uppbära sådan lön så skall detta beaktas vid bestämmandet av lönegaranti- ersättningen, 7 § tredje stycket lönegarantilagen. Om arbetstagaren fort- sätter att utföra arbete efter beslutet om konkurs genom att konkursboet inträder i anställningsavtalet eller nyttjar arbetskraften under arbetstagarens uppsägningstid skall lön för detta arbete betalas av kon- kursboet, 5 kap. 18 § konkurslagen. Ersättning enligt garantin lämnas alltså inte. Av 8 § lönegarantilagen följer bl.a. att även arbetstagares kostnader för att försätta arbetsgivaren i konkurs omfattas av garantin. Av 9 § lönegarantilagen framgår att betalning enligt garantin är be- gränsad. Ersättning till en arbetstagare kan lämnas med maximalt ett be- lopp som motsvarar fyra gånger det vid tiden för konkursbeslutet gällan- de prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäk- ring, f.n. . För fordran på lön eller annan ersättning gäller garantin för en sammanlagd anställningstid . I det fallet att konkursen har inträffat i ett annat nordiskt land lämnas enligt 2 § lönegarantilagen endast ersättning för sådan fordran som avser anställning med övervägande anknytning till eller svenska för- hållanden. Lönegarantilagen är inte tillämplig när arbetsgivaren genomgår en rekon- struktion enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion. För att en arbetsgivare skall kunna komma i fråga för företagsrekonstruktion krävs att det kan antas att denne inte kan betala sina förfallna skulder eller att en sådan oförmåga inträder (illikviditet). Det krävs således inte att insolvens har inträtt. Regeringen beslutade pro- positionen 2004/05:57 Lönegaranti vid företagsrekonstruktion. I proposi- tionen föreslåsändringar i lönegarantilagen som innebär att ersättning enligt garantin skall lämnas även vid företagsrekonstruktioner. Förslagen innebär att ersättning enligt lönegarantin skall kunna lämnas vid en före- tagsrekonstruktion i samma omfattning som vid en konkurs. Ändringarna i lönegarantilagen har föreslagits träda i kraft . Sker ett konkursförfarande med bevakning skall konkursförvaltaren en- ligt 11 § lönegarantilagen underrätta om sådana fordringar som omfattas av garantin och som enligt förvaltarens bedöm- ning är klara. Underrättelse om övriga fordringar som omfattas av garan- tin skall lämnas utan dröjsmål sedan fordringarna blivit utdelningsgilla. Förvaltaren skall enligt 15 § lönegarantilagen bevaka klara fordringar för arbetstagarens räkning. Sker konkursförfarandet utan bevakning är det enligt 16 § lönegarantilagen konkursförvaltaren som prövar och beslutar om en lönefordran omfattas av lönegarantin. Om förvaltaren finner att så är fallet skall denne enligt 17 § lönegarantilagen som han meddelar beslutet underrätta i det län dit den tingsrätt som handlägger konkursärendet hör. Det är som enligt 22 § lö- negarantilagen skall betala ut garantibeloppet till arbetstagaren. är tillsynsmyndighet vid konkurs vari även innefattas konkursförvaltarens hantering av ett lönegarantiärende. Vid kronofogdemyndigheterna finns särskilda enheter för tillsyn i konkurser. Kronofogdemyndigheter finns i tio regioner runt om i landet och de an- svarar var och en för ett eller flera län. uppgift som tillsynsmyndighet är bl.a. att föra statens talan i mål angående över- prövning av konkursförvaltarens beslut rörande lönegaranti. Om en arbetsgivare har försatts i konkurs i ett annat nordiskt land får arbetstagaren enligt 21 § lönegarantilagen ansöka om utbetalning av ga- rantibelopp hos tillsynsmyndigheten som svarar för det län där arbetsta- garen vistas. Ansökan prövas härefter av tillsynsmyndigheten, dvs. den aktuella kronofogdemyndigheten. Även i dessa fall betalas garantibelop- pet ut av . 6.1Rätten till lönegaranti vid gränsöverskridande situa- tioner Regeringens förslag: Staten svarar för betalning av arbetstagares fordran hos arbetsgivare som i ett annat land i Europeiska unionen el- ler ett annat land inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet än är föremål för ett sådant insolvensförfarande som avses i artikel 2.1 rådets direktiv /987/EEG av om till- närmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagar- na vid arbetsgivarens insolvens. Vad som i lönegarantilagen (1992:497) sägs om konkurs gäller i till- lämpliga delar vid sådana insolvensförfaranden. Betalning enligt garantin lämnas endast om arbetstagaren för arbets- givarens räkning utför eller utförde sitt arbete främst i . Om arbetsgivaren har försatts i konkurs i och arbetstagaren utför eller utförde arbete för arbetsgivarens räkning främst i ett annat EU- eller EES-land lämnas inte betalning enligt garantin. Promemorians förslag: Överensstämmer i princip med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker för- slaget eller lämnar det utan erinran. Några remissinstanser, bl.a. Skatte- verket och Ackordcentralen, anser att frågan om en arbetstagare normalt utför eller utförde sitt arbete i i vissa fall kan vara svår att avgöra och anser att anknytningskravet bör belysas ytterligare i förhållande till promemorian. Några remissinstanser, bl.a. vid Upp- sala universitet, och Föreningen , ifrågasätter eller anser att frågan ytterligare bör utredas om regleringen rörande nordiska konkurser i lönegarantilagen bör kvarstå vid sidan av den i promemorian föreslagna regleringen. Arbetsdomstolen ifrågasätter om inte promemorians förslag i denna del innebär en motstridig reglering i de fall konkurs inträffar i ett annat nordiskt land som är med- lem i EU. delar i denna fråga den bedömning som görs i promemorian och anser att regleringen rörande konkurser i andra nordis- ka länder bör kvarstå parallellt med den föreslagna regleringen. Tjänste- männens () anser att kravet på anknytning bör vara detsamma i fall av insolvensförfaranden i andra EU- och EES- länder som det som gäller i fall av konkurs i andra nordiska länder. Skälen för regeringens förslag Lönegarantidirektivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet föreskriver att det EU-land där en arbetstagare normalt utför eller utförde sitt arbete för en arbetsgivare som är insolvent enligt direktivet skall svara för utbe- talningen av ersättning enligt lönegarantin när den insolventa arbetsgiva- ren finns i ett annat EU-land. Enligt 1 § lönegarantilagen omfattar det svenska lönegarantisystemet endast konkurser som har inträffat i eller i ett annat nordiskt land. För att fullt ut uppfylla lönegaran- tidirektivets krav behöver svensk lagstiftning således ändras så att möj- ligheten att få ersättning enligt den svenska lönegarantin utsträcks till att gälla även i sådana gränsöverskridande fall som avses i lönegarantidirek- tivet. Lönegarantidirektivet är tillämpligt även för länder som ingår i det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) utan att vara medlem- mar i EU (, och ). Genom den gemensamma beslut har ändringsdirektivet blivit en del av . För , och trädde ändringsdirektivet i kraft . Regeringen föreslår därför att även insolvensförfaranden i lönegarantidirektivets mening som äger rum i dessa länder omfattas av lagen. Regeringens förslag innebär att ersättning enligt den svenska lönegaran- tin skall betalas ut i fall där ett insolvensförfarande i ett annat EU- eller EES-land ger rätt till lönegaranti enligt lagstiftningen i det landet. Samt- liga medlemsländer skall enligt artikel 10a lönegarantidirektivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet till kommissionen anmäla vilka insol- vensförfaranden som enligt respektive nationell rätt ger rätt till lönega- ranti. För vidkommande är det som påpekats i promemorian endast insolvensförfarandet konkurs som ger rätt till lönegaran- ti. Som nämnts i avsnitt 5 har i ett annat lagstiftningsärende föreslagits att även företagsrekonstruktion skall ge rätt till ersättning enligt garantin. Företagsrekonstruktion utgör emellertid inte ett sådant insolvensförfarande som avses i lönegarantidirektivet. En- ligt Lagrådet bör överväga att anmäla också företagsrekonstruk- tion enligt lagen därom till EU såsom ett insolvensförfarande enligt arti- kel 2.1 i direktivet. Regeringen tar inte särskild ställning till den saken . Det krav som enligt artikel 8a lönegarantidirektivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet uppställs för att en arbetstagare i gränsöverskridande fall skall kunna kräva ersättning från garantin i en viss medlemsstat är att han eller hon normalt utför eller utförde sitt arbete för den insolventa arbetsgivarens räkning i det landet. Motsvarande krav på anknytning bör uppställas i den svenska lagstiftningen för att på ett naturligt sätt avgrän- sa ansvaret mellan medlemsländerna. Det förekommer att en arbetstagare arbetar i flera länder, exempelvis om han eller hon är anställd inom transportbranschen. Syftet med bestämmelsen är att i en sådan situation bestämma vilket land som skall garantera lönen.