prop · GS03162 · 2005-06-14 00:00:00 — 1992/93:1, s. 38) anfördes att varje universitet och högskola borde kunna ange huvudinriktningen av de studier som leder fram till en generell examen inom grundläggande högskoleutbildning genom användning av lämplig förstavelse eller genom en beteckning som anger huvudämnet (motsvarande) i examen. Detta innebär att lärosätena bestämmer hur utbildningens huvudsakliga inriktning skall anges och vilka examens- benämningar som skall användas. universitets- och högskole- förbund (SUHF) har av lärosätena fått en samordnande roll och har fastställt rekommendationer till universitet och högskolor om vilka förled och efterled som bör användas för att ange en viss examensinriktning. Regeringen anser i linje med projektgruppens förslag att examens- benämningen bör anges i examensbeviset och bedömer att bestämmelser om detta bör föras in i examensordningen och bilagan till förordningen för . En examensbenämning bör bestå av examen, i enlighet med vad som anges i examensbilagorna, och ett för- eller efterled eller båda, som anger examens inriktning. Detta kan t.ex. uttryckas filosofie kandidatexamen med samhällsvetenskaplig inter- nationell inriktning, där kandidatexamen är själva examen, filosofie är ett exempel på förled och med internationell samhällsvetenskaplig inriktning är ett exempel på efterled. Detta skulle innebära att rådande praxis för benämning av examina inom grundläggande högskoleutbildning föreskrivs i högskoleför- ordningen för alla examina. Det skulle också innebära att begreppen förled och efterled införs i examensbilagorna. Dessa används i praktiken , bl.a. i . Regeringen instämmer i projektgruppens åsikt att lärosätet även fortsättningsvis skall bestämma vilka för- och efterled som skall användas i en examensbenämning. En central reglering av vilka förled som får användas och vilka krav som skall gälla för dem skulle begränsa lärosätenas möjligheter att utarbeta nya kurskombinationer, vilket regeringen inte anser är en önskvärd utveckling. Olika utbildningar kan emellertid resultera i samma för- och efterled, och för samma för- och efterled kan olika krav gälla vid lärosätena. Regeringen är därför positiv till att det sker en samordning när det gäller lärosätenas användning av för- och efterled. Enligt nuvarande bestämmelse i 8 kap. 12 § högskoleförordningen, som också gäller för forskarutbildning vid , skall det universitet eller den högskola som utfärdar doktorsexamen eller licentiatexamen besluta om examensbeteckningen på förslag av fakultets- nämnden. Regeringen anser att bestämmelserna om examensbenämning skall omfatta examina såväl på grundnivå och avancerad nivå som på forskarnivå. Regeringen har i avsnitt 6.5 redovisat principer för när en utbildning bör avslutas med yrkesexamen. kandidatexamen är en examen som enligt principerna även fortsättningsvis bör vara en yrkesexamen, efter- som vissa av de yrken som examen leder till är reglerade. Tillsammans med förslaget om en tydlig nivåindelning av de generella examina, med ett särskilt tillträdeskrav till program som leder till generella och konstnärliga examina på den avancerade nivån (se avsnitt 8.4), innebär dessa principer att det blir tydligare vad som skiljer generella examina från yrkesexamina. Regeringen anser att namnet juris kandidatexamen är otydligt i den meningen att det ger intryck av att vara en kandidatexamen inom juridik, dvs. en generell examen. Detta innebär enligt regeringen en otydlighet i förordningen som kan leda till missuppfattningar kring examensbenämningen. I enlighet med regeringens övriga förslag och bedömningar som syftar till att skapa en tydlig examensstruktur anser regeringen därför att yrkesexamen juris kandidatexamen bör byta namn till juristexamen. Detta innebär visserligen en risk för att det kommer att utfärdas generella examina med benämningen juris kandidatexamen. En kandidatexamen kommer dock i enlighet med regeringens bedömning om examinas längd (se avsnitt 6.6.1) att omfatta exakt 120 poäng. Dagens juris kandidat- examen omfattar 180 poäng, vilket även den nya juristexamen bör göra. Regeringen bedömer att skillnaden mellan dagens juris kandidatexamen och eventuella framtida examina med benämningen juris kandidat därmed kommer att vara tydlig. Regeringen utgår trots detta från att högskolorna noggrant överväger vilka konsekvenser som utfärdande av examina med benämningen juris kandidatexamen kan få för studenterna. Regeringens bedömning att juris kandidatexamen bör byta namn till juristexamen innebär i övrigt inga förändringar av examensbeskrivningen förutom den ovan aviserade revideringen av alla yrkesexamens- beskrivningar (se avsnitt 6.3). Regeringens bedömning: bör meddela föreskrifter om översättning av examina till engelska. Översättningar som är beslutade av lärosätena bör samlas hos . Projektgruppens förslag: skall meddela föreskrifter om översättningen av examen till engelska. Lärosätet skall besluta, efter samråd med , om översättningen till andra språk. Läro- sätet skall besluta om översättning av de för- och efterled som lärosätet använder och den engelska översättningen samt anmäla detta till . Lärosätet skall också anmäla översättning av examens- benämningar till andra språk. skall vidare få i uppdrag att inrätta och uppdatera en databas med lärosätenas examensbenämningar och deras översättningar samt att följa upp användningen av för- och efterled och deras översättningar. Remissinstanserna: Alla remissinstanser som uttalat sig tillstyrker projektgruppens förslag. Några remissinstanser framför dock vissa alternativa lösningar och synpunkter. anför att den Prop. 2004/05:162 föreslagna modellen kan leda till icke enhetliga översättningar. föreslår därför att bör kunna besluta om översättning av hela examensbenämningar. menar att examina alltid bör utfärdas med svensk examensbenämning och engelsk översättning och att dessa bör införas i examensordningen. stöder förslaget under förutsättning att tillräckliga resurser ställs till förfogande. menar också att projekt- gruppens förslag i fråga om översättning till andra språk än engelska bör förtydligas. framför att det finns ett behov av officiellt erkända översättningar också till andra språk än engelska. Därför bör föreskrifter och databas successivt utvecklas till att innehålla översättningar på andra språk. Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelser om översättning av examensbenämningar finns i bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100) och i bilagan till förordningen (1993:221) för . Här föreskrivs att översättning av examens- benämningen till ett eller flera språk får anges i examensbeviset och att översättningen skall återspegla utbildningens längd och nivå. Det är högskolan som efter samråd med beslutar om över- sättningen, om inte annat framgår av respektive bilaga. Högskolan skall därvid ta särskild hänsyn till synpunkter och beakta vikten av enhetlighet vid översättningen av examensbenämningen. skall det enligt 6 kap. 15 § högskoleförordningen bifogas en bilaga (ett s.k. Diploma Supplement) till alla examina inom grundläggande högskoleutbildning som utfärdas vid svenska lärosäten. utfärdar föreskrifter för utformningen av dessa bilagor. Bilagan skall alltid utfärdas på engelska och innehålla uppgifter om bl.a. examensbenämning samt utbildningens inriktning och kursinnehåll. Högskolorna har därmed en skyldighet att översätta examens- benämningen till engelska. Examensbevis skall liksom tidigare utfärdas på svenska. Examensbenämningen består av namnet på examen eller namnet på examen och för- eller efterled eller båda, som anger examens inriktning. Regeringen anser att det är viktigt att översättningar av examens- benämningar har så hög kvalitet som möjligt och att antalet alternativa översättningar av liknande examensbenämningar bör vara så få som möjligt. bör det inte finnas en central reglering av ett slag som riskerar att leda till oönskad likriktning av innehållet i utbildningarna. Antalet för- och efterled till examen i den svenska högskolan är stort och ständigt skiftande. En central reglering av översättning av examens- benämningar inklusive för- och efterled kan därför bli en stor och svåröverskådlig uppgift. Det är däremot lämpligt att översättnings- frågorna omhändertas av en instans, som kan upprätthålla en dialog såväl inom landet som med utlandet. bör därför i enlighet med projektgruppens förslag bemyndigas att meddela föreskrifter om över- sättning av examina till engelska. Detta är en ny ordning som skulle ersätta nuvarande samrådsförfarande och avse samtliga examina. Det bör övervägas om bör kunna ge ytterligare föreskrifter om för- och efterled i vissa fall. När det gäller översättning till andra språk än engelska bör lärosätet Prop. 2004/05:162 liksom besluta om översättningen av examen i examensbeviset efter Dessutom anser regeringen i enlighet med projektgruppens förslag att beslut om för- och efterled till examen och översättning av dessa även fortsättningsvis bör vara lärosätets ansvar. Lärosätena bör dock anmäla dessa examensbenämningar och deras översättningar på engelska och eventuella översättningar till andra språk till . Regeringen delar projektgruppens uppfattning att bör få i uppdrag att ansvara för att skapa och upprätthålla en databas med dessa uppgifter. Även översättningar av examina till andra språk än engelska bör kunna ingå i databasen. En sådan databas kan fungera som instrument för att samordna examensbenämningar genom att uppgifter i databasen kan tjäna som förebild för översättning av för- och efterled. Databasen bör göras tillgänglig för referens till lärosäten, studenter och utländska organisationer. Regeringens bedömning: Ett nytt poängsystem för att ange omfattning av högskoleutbildning bör införas. Genomförandet av detta bör övervägas ytterligare. Projektgruppens förslag: bör införa ECTS-poäng (European ) både i grundläggande högskoleutbildning och i forskarutbildning. Härvid bör 1,5 ECTS-poäng motsvara heltidsstudier . Den sjugradiga betygsskalan inom ECTS bör införas som ett huvudalternativ i högskoleförordningen (1993:100). Betygs- skalan bör användas målrelaterat. Remissinstanserna: Alla instanser som yttrat sig över projekt- gruppens förslag om ECTS-poäng tillstyrker det. , och lantbruks- universitet, har dock påtalat ett behov av ett klargörande om vilka konsekvenser införande av ECTS-systemet kan ha för studenter som läser . universitets studentkår har också anfört att det svenska studieåret normalt är längre än andra länders studieår och menar att det bör säkerställas att studenter vid svenska lärosäten får proportionerligt lika många poäng för sina studier som studenter vid universitet i andra länder där ECTS tillämpas. Flertalet remissinstanser som yttrat sig över införandet av ECTS betygsskala ifrågasätter projektgruppens förslag. Skälen för regeringens bedömning Enligt bestämmelser i 6 kap. 2 § och 8 kap. 1 § högskoleförordningen (1993:100), vilka också gäller för utbildning vid lantbruks- universitet, skall omfattningen av grundläggande högskoleutbildning anges enligt ett poängsystem, där varje poäng motsvarar heltidsstudier Begreppen läsår och termin regleras inte. studietimmar som motsvarar heltidsstudier eller hur många studieveckor som ingår i ett läsår regleras inte heller. Dock definieras i reglerings- brevet avseende universitet och högskolor en helårsstudent utifrån en normal studietid . Det svenska poängsystemet har sin grund högskoleförordning, där det angavs att grundläggande högskoleutbildning skulle anordnas under ett läsår som skulle omfatta . Reglerna infördes enligt vad som anfördes i propositionen Reformering av högskoleutbildningen (prop. 1975:9, s. 448) för att skapa ett enhetligt värderingssystem och därigenom underlätta rörlighet mellan olika utbildningar inom högskolan. Till det nu reglerade sättet att ange studiernas omfattning har bl.a. studiestödsbestämmelser anpassats. Enligt 3 kap. 5 § studiestödslagen (1999:1395) lämnas studiemedel för då den studerande bedriver studier på minst halvtid. Enligt 3 kap. 4 § studiestödsförordningen (2000:655) motsvarar vid högskole- studier en poäng en veckas studier på heltid. Studentutbytet inom EU:s utbildningsprogram bygger på fullt erkännande av studieperioder utomlands. För att underlätta detta utvecklades det europeiska systemet för överföring av studiemeriter, ECTS, där 60 ECTS-poäng motsvarar heltidstudier. ECTS används numera i någon form av alla lärosäten i . Till ECTS har fogats bl.a. ett system för översättning av betyg. I Bolognadeklarationens tredje operativa mål uppmanas länderna att införa ett gemensamt studiepoängsystem. Syftet är att underlätta studenternas rörlighet och livslånga lärande. I Berlinkommunikén slog ministrarna fast att ECTS spelar en viktig roll både i främjandet av studentmobilitet och för utvecklingen av gemensamma studieprogram samt att nationella poängsystem i allt högre grad använder ECTS som grund. Vidare beskrevs ECTS som det system för meritöverföring och meritredovisning som bör användas konsekvent inom hela det europeiska området för högre utbildning. ECTS utvecklas kontinuerligt i ett samarbete mellan bl.a. Europeiska kommissionen och den europeiska rektorskonferensen (), framför allt inom ramen för EU:s utbildnings- program . Ett flertal länder har i samband med större reformer inom den högre utbildningen infört ECTS-poäng eller ett system som är nära förenligt med ECTS. I några europeiska länder som saknar enhetliga nationella studiepoängsystem har vissa lärosäten börjat använda ECTS- poäng för dokumentation av studiemeriter för alla sina studenter. För flera länder som inte använt poängsystem i högre utbildning innebär införandet av ECTS-poäng en genomgripande föränd- ring av utbildningens struktur och ibland även innehåll. För del skulle införandet av ECTS-förenliga studiepoäng inte innebära någon särskilt dramatisk förändring. Eftersom en ökad användning av ett gemensamt sätt att ange studieomfattning skulle underlätta jämförbarhet och mobilitet mellan länder och lärosäten anser regeringen att ett nytt poängsystem bör införas för all högre utbildning. Regeringen anser att ytterligare analys av konsekvenserna av det här presenterade systemet för att ange högskole- studiers omfattning bör göras, särskilt avseende studiestöds- författningarna. Regeringen anser vidare att ett nytt poängsystem i svensk högre utbildning inte bör benämnas ECTS. Det beror på att den utveckling av ECTS-systemet som sker på europeisk nivå kan få stora konsekvenser på såväl studiefinansierings- som resurstilldelningssystem om ECTS införs i . Det är däremot viktigt att understryka att det nya högskole- poängsystemet bör vara förenligt med ECTS. Det är också viktigt att ett nytt poängsystem även fortsättningsvis är flexibelt. För att skilja gamla poäng från nya bör de nya poängen benämnas högskolepoäng till skillnad från de poäng som använts och som kallas poäng och beräknas . Poängsystemet är en viktig bas för hela högskolesektorns funktion. Både studiestöd och resurstilldelning beräknas med hjälp av studenternas åtaganden och prestationer som uttrycks i poäng. Det nya poängsystemet bör vara tydligt reglerat så att det även fortsättningsvis skall vara möjligt att ställa studietid i relation till omfattningen i högskolepoäng och på så sätt få en fastställd studietakt för vilken studiestöd kan beviljas. Genom att införa begreppet högskolepoäng i högskoleförordningen skulle det tydliggöras att det endast är poäng inom högskoleutbildning som får benämnas på detta sätt. Detta omfattar då den utbildning som regleras i högskolelagen (1992:1434), i högskoleförordningen och för- ordningen (1993:221) för liksom utbildning som enskilda utbildningsanordnare i enlighet med lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda examina har tillstånd att utfärda examen för. Beräkningen av studiepoäng inom ECTS baseras på principen att 60 ECTS-poäng anger studiernas omfattning vid heltidsstudier under ett normalt helt läsår, oavsett hur långt läsåret är räknat i antal veckor. Studierna för en genomsnittlig student under ett normalt läsår antas omfatta 1 . Denna tid skall inkludera all den tid som studenten använder för studier, dvs. lärarledd undervisning, grupp- arbeten, laborationer, egen läsning, övningar, examination etc. Detta motsvarar enligt regeringens uppfattning väl den tid som ett svenskt läsår vanligtvis omfattar. I beräknas både poäng och ECTS-poäng på basis av heltidsstudier . Härvid motsvarar heltidsstudier en poäng och en veckas heltidsstudier enligt etablerad praxis på svenska lärosäten 1,5 ECTS-poäng. Denna beräkning är emellertid inte fullt ut förenligt med ECTS-systemet. Skälet till detta är att läsårets omfattning i veckor varierar mellan olika länder. Det svenska läsåret brukar betraktas som relativt långt i europeisk jämförelse. Endast har ett längre läsår . I ett land vars studieår normalt är skulle enligt de svenska lärosätenas sätt att beräkna ECTS-poäng en veckas heltidsstudier motsvara 2 ECTS-poäng. Det skulle kunna innebära svårigheter t.ex. vid etableringen av gemensamma studieprogram eftersom alla länder inte kan översätta en veckas heltidsstudier till 1,5 ECTS-poäng. har i rapporten av ett utökat studieår (HSV 2005:12 R) vidare pekat på de svårigheter som kan uppstå i samband med erkännande av ett förlängt studieår inom ett ECTS-förenligt system. Regeringen menar att det därför är viktigt att tydliggöra de svenska högskolepoängens värde genom att förtydliga hur långt ett läsår vanligtvis är. Regeringen bedömer att ett nytt poängsystem skulle innebära att heltidsstudier motsvarar 60 högskolepoäng. Härigenom är det även fortsättningsvis möjligt att variera studieårets längd, och det kan tydliggöras för andra länder hur långt ett svenskt studieår vanligen är. Regeringen anser att möjligheterna att studera bör stimuleras. Studenter skall därför självklart ha möjlighet att läsa mer än 60 högskolepoäng per kalenderår, om de studerar på heltid eller studerar mer än heltid under en del av året. Studier som både omfattar heltidsstudier under det normala läsåret och t.ex. en sommarkurs omfattande 15 högskolepoäng bör tillsammans omfatta 75 högskolepoäng. På motsvarande sätt skall deltidsstudier eller studier under färre än ge färre än 60 högskolepoäng enligt samma princip som gäller . Studier på s.k. halvfart bör därmed omfatta 30 högskolepoäng. Vid beräkning av omfattningen av en kurs i högskolepoäng bör varje kurs ses i förhållande till resten av kurserna under läsåret och som ingår i samma program. Omfattningen av varje kurs bör bestämmas genom att uppskatta hur stor arbetsinsats som normalt krävs av en student för att uppnå kursens mål. Omfattningen av varje kurs bör liksom framgå i den kursplan som skall finnas för varje kurs enligt 6 kap. 7 § högskole- förordningen. Vid utfärdandet av examina, efter en övergång till högskolepoäng, bör studiemeriter i gamla poäng kunna räknas om till högskolepoäng. Vid omräkning av gamla poäng till högskolepoäng bör en poäng översättas till 1,5 högskolepoäng. En övergång till högskolepoäng får tekniska och administrativa konsekvenser för flera ADB-system inom högskolesektorn. Framför allt berörs det lokala studiedokumentationssystemet (LADOK) och de administrativa systemen vid (), som baserar sina beslut om studiemedel på avklarade poäng och på poäng som läses. Även bestämmelser om t.ex. avskrivning av studielån baseras på antalet avklarade poäng. LADOK-systemen kan registrera både ECTS-poäng och ECTS-betyg. Ett införande av högskolepoäng innebär en ökning av antalet variabler som behöver registreras i LADOK. Det är viktigt att högskolepoäng och nuvarande poäng tydligt kan skiljas från varandra i t.ex. registerutdrag. Regeringen anser att de skäl som projektgruppen anför för att införa en sjugradig betygsskala till stora delar är relevanta. I andra länder i används vanligen betygsskalor som innehåller fler steg än den svenska. tillämpas betygskalor med fem till nio steg. Regeringen anser i likhet med projektgruppen att det är viktigt att svenska studenters konkurrenskraft och rörlighet internationellt inte hindras på grund av betygssystemets utformning. Regeringen instämmer dock med de remissinstanser som pekat på att Prop. 2004/05:162 jämförbarheten mellan en målrelaterad betygsskala som föreslogs av projektgruppen och ECTS relativa betygsskala är problematisk. Ett flertal av de remissinstanser som uttalat sig om projektgruppens förslag att införa ECTS-betygskalan har varit negativa. Enligt 6 kap. 11 § högskoleförordningen har en högskola möjlighet att föreskriva ett annat betygssystem än betygen underkänd, godkänd eller väl godkänd. Regeringen anser i likhet med projektgruppen att lärosätet även fortsättningsvis bör ha möjlighet att besluta om vilket betygssystem som skall tillämpas. En förändring av högskoleförordningens regler om betyg i enlighet med projektgruppens förslag skulle inte förändra lärosätets beslutanderätt inom detta område. Regeringen anser inte att nuvarande regler om betyg bör förändras. Det är därmed möjligt för ett lärosäte att besluta att använda t.ex. ett sådant sjugradigt betygssystem som beskrevs av projektgruppen. Regeringen har noterat att några lärosäten i allt större omfattning använder sig av en flergradig betygsskala. Sådana förändringar omgärdas vid lärosätena av pedagogiska diskussioner, vilket regeringen ser positivt på. Tydligt uttryckta betygskriterier som anger hur väl studenten nått de mål som skall anges för varje kurs, i enlighet med regeringens bedöm- ning i avsnitt 6.2.2, främjar också lärandet. Betygskriterierna bör ut- formas på ett sådant sätt att studenternas incitament att tillägna sig kunskaper inom kursens hela omfång stimuleras. Regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna skall avse utbildning som bedrivs efter utgången av eller examina som utfärdas därefter. Regeringen får meddela föreskrifter om i vilken utsträckning utbildning får fullföljas och examen tas ut enligt äldre bestämmelser. De förslag till lagändringar som lämnas i denna proposition skall avse utbildning som bedrivs . För att göra det möjligt för berörda myndigheter att fatta olika beslut, t.ex. om antagning till utbildningar, föreslås emellertid att vissa bestämmelser i högskole- lagen (1992:1434) skall träda i kraft . Det är de bestämmelser som reglerar indelning av högre utbildning i tre nivåer och att examina skall avläggas på någon av nivåerna liksom bestämmelser om tillstånd att utfärda examina och om återkallelse av sådana tillstånd. Dessa bestämmelser skall dock tillämpas i fråga om utbildning som börjar efter utgången av eller för examina som utfärdas därefter. De ändringar som regeringen till följd av förslagen i propositionen avser att göra bl.a. i högskoleförordningen (1993:100) och i förordningen (1993:221) för bör träda i kraft vid eller tillämpas från motsvarande tidpunkter. De ändringar som i denna proposition föreslås i lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina, som gäller enskilda utbildnings- anordnare, skall träda i kraft men tillämpas i fråga om tillstånd att utfärda examina efter utgången av . Förslagen att utmönstra begreppet grundläggande högskoleutbildning och ersätta uttrycket forskarutbildning med utbildning på forskarnivå ger anledning till konsekvensändringar i ett antal andra lagar, nämligen studiestödslagen (1999:1395), tandvårdslagen (1985:125), hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. och lagen (2001:1286) om lika- behandling av studenter i högskolan. Dessa ändringar föreslås träda i kraft . De föreslagna lagändringarna och ändringarna av till dem anslutande förordningar kommer som nämnts att omfatta utbildning som bedrivs efter utgången av eller examina som utfärdas därefter.