prop · GS03165 · 2005-05-27 00:00:00 — PTK ifrågasätter dock utredningens slutsats att ingripandereglerna, som hämtats från nuvarande regler i FRL, innebär ett fullt genomförande av direktivets bestämmelser i denna del. Enligt PTK innebär ett införande av aktsamhetsprincipen att tillsyns- myndigheten måste kunna agera snabbt, t.ex. genom att överföra befogenheter att sköta tjänstepensionsverksamheten till särskild före- trädare. Artikel 14.1 föreskriver att ett tjänstepensionsinstitut skall ha sunda förvaltnings- och redovisningsmetoder samt tillfredsställande mekanis- mer för intern kontroll. skall enligt artikel 14.2 ha befogenhet att mot ett institut och dess företrädare vidta alla de åtgärder som är lämpliga och nödvändiga för att förebygga eller åtgärda varje oegentlighet som kan skada medlemmarnas och förmånstagarnas intressen. Tillsynsmyndig- heten skall kunna begränsa eller förbjuda institutets rätt att fritt förfoga över sina tillgångar. Detta gäller särskilt om institutet inte har gjort tillräckliga tekniska avsättningar, om de tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna är otillräckliga eller om institutet inte längre uppfyller lagstadgat kapitalkrav. För att skydda medlemmarnas och förmånstagarnas intressen får tillsynsmyndigheten i enlighet med artikel 14.3 helt eller delvis överföra befogenheter till en särskild företrädare. Artikel 14.4 föreskriver att tillsynsmyndigheten vid särskilt allvarliga överträdelser får förbjuda eller begränsa verksamheten i ett institut, såsom t.ex. då institutet inte på ett tillfredsställande sätt kan skydda med- lemmarnas och förmånstagarnas intressen, inte längre uppfyller villkoren för att få bedriva verksamhet, allvarligt åsidosätter sina lagstadgade skyldigheter eller, när institutet bedriver gränsöverskridande verksamhet, inte följer värdlandets social- och arbetsmarknadslagstiftning. att förbjuda ett institut att utöva sin verksamhet skall grundas på klart angivna skäl och delges institutet. beslut om sanktioner och andra åtgärder skall enligt artikel 14.5 kunna överklagas till domstol. i värdmedlemsstaten skall enligt artikel 20.8 underrätta hemlandsmyndigheten om alla väsentliga ändringar av de krav i värdmedlemsstatens social- och arbetsmarknadslagstiftning som är relevanta på tjänstepensionsområdet och som har betydelse för tjänstepensionsinstitut som bedriver verksamhet i värdmedlemsstaten. skall vidare underrättas om sådana ändringar av gällande regler om placering av tillgångar och om information. löpande tillsyn över det utländska institutet skall enligt artikel 20.9 vara begränsad till verksamhetens förenlighet med värdlandets krav i arbetsmarknads- och sociallagstiftning och med kraven i fråga om information enligt artikel 11. Om oegentligheter upptäcks vid denna tillsyn skall hemlandsmyndigheten underrättas och den myndigheten skall i samordning med värdlandsmyndigheten vidta erforderliga åtgärder mot institutet. Om institutet ändå inte vidtar rättelse får värdlandsmyndigheten, efter att ha informerat hemlandsmyndigheten, vidta lämpliga åtgärder enligt artikel 20.10. Om det är strikt nödvändigt får värdlandsmyndigheten hindra institutet från att bedriva verksamhet i värdlandet. I artikel 21.1 anges att medlemsstaternas behöriga myndigheter skall ha ett nära samarbete för att underlätta tillsynen över tjänstepensions- institutens verksamhet. tillsyn har enligt 19 kap. 1 § FRL till syfte att verka för att verksamheten i ett försäkringsbolag bedrivs i enlighet med de författningar som reglerar försäkringsbolagets näringsverksamhet. Regleringen beträffande tillsynsmyndighetens befogenheter att ingripa mot försäkringsbolag finns i 19 kap. 1112 §§ FRL. Stora ändringar av dessa bestämmelser gjordes i anledning av och reglerna har även därefter varit föremål för revidering . utvidgades tillsynsmyndighetens sanktionsmöjligheter. Skälet härtill var att det gamla sanktionssystemet hade utsatts för kritik och att det inte ansågs funktionellt. ansågs inte ha tillräckliga möjligheter att ingripa på ett ändamålsenligt sätt och bestäm- melserna bedömdes inte ge utrymme för nyanserade bedömningar. Syftet med de nya bestämmelserna var att inspektionen skulle ha ett antal åtgärder att tillgå och kunna välja den åtgärd som framstod som mest ändamålsenlig i det enskilda fallet (se prop. 2003/04:109 s. 52 f.). har enligt 19 kap. 11 § första stycket FRL rätt att meddela beslut om anmärkning i fråga om försäkringsbolagens verksam- het som inspektionen anser behövliga. Om det är fråga om mer allvarliga missförhållanden, såsom då en avvikelse har skett från lagstiftningen eller från bolagsordningen, då bolagsordningen, de försäkringstekniska riktlinjerna, beräkningsunderlaget eller placeringsriktlinjerna inte längre är tillfredsställande med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av bolagets rörelse eller då försäkringsbeståndet inte är tillräckligt för erforderlig riskutjämning, skall enligt paragrafens andra stycke förelägga bolaget eller styrelsen att vidta rättelse. I samband med att det s.k. solvenslivdirektivet genomfördes i svensk rätt tillkom 19 kap. 11 § tredje stycket FRL. Där föreskrivs att Finans- inspektionen skall förelägga försäkringsbolaget eller dess styrelse att upprätta och för godkännande överlämna en finansiell saneringsplan, om inspektionen bedömer att försäkringstagarnas rättigheter hotas. Bestämmelsen ger möjlighet att ingripa redan på ett tidigt stadium, eftersom bestämmelsens tillämplighet inte förutsätter att kapitalbasen understiger solvensmarginalen (se prop. 2002/03:94 s. 51 f.). Om ett försäkringsbolags kapitalbas understiger solvensmarginalen, skall förelägga bolaget eller dess styrelse att upprätta en plan för att återställa en tillfredsställande finansiell ställning. Planen skall överlämnas till inspektionen för godkännande. Om kapitalbasen understiger en tredjedel av solvensmarginalen eller garantibeloppet eller om kapitalbasen inte har föreskriven sammansättning, skall bolaget eller styrelsen föreläggas att upprätta och för godkännande överlämna en plan för skyndsamt återställande av kapitalbasen, se 19 kap. 11 § fjärde stycket FRL. Principen om hemlandstillsyn kommer till uttryck i 11 § femte stycket. Där stadgas att om ett bolag, som driver verksamhet i ett annat land inom EES, inte rättar sig efter eller den utländska tillsyns- myndighetens anmodan om rättelse, ankommer det på Finansinspek- tionen att vidta de åtgärder som behövs för att förhindra fortsatta över- trädelser. får begränsa bolagets förfoganderätt eller förbjuda bolaget att förfoga över sina tillgångar i om bolaget inte följer gällande bestämmelser om skuldtäckning, bolagets kapitalbas inte uppgår till vissa fastställda nivåer eller det i övrigt bedöms nödvändigt för att skydda de försäkrades intressen vid beslut om förverkande av koncession. Om så sker ankommer det på att besluta om den fortsatta driften av verksamheten, se sjunde och åttonde styckena i angivna lagrum. Bolagets koncession kan enligt nionde stycket förklaras förverkad av om bolaget inte längre uppfyller kraven för koncession, inte inom angiven tid har vidtagit åtgärder för att återställa bolagets kapitalbas eller en tillfredsställande finansiell ställning enligt en av inspektionen godkänd plan eller i annat fall allvarligt åsidosätter gällande bestämmelser för verksamheten. Som alternativ till förverkande kan meddela varning om det bedöms som tillräckligt. Omständigheter som kan göra att varning framstår som en tillräcklig åtgärd kan exempelvis vara att bolaget inte kan befaras upprepa över- trädelsen. har enligt 19 kap. 11 b § FRL möjlighet att under- låta att ingripa enligt 11 § om överträdelsen är ringa eller ursäktlig eller om bolaget gör rättelse. Vidare behöver något ingripande inte ske om någon annan myndighet har vidtagit åtgärder mot bolaget och dessa åtgärder bedöms tillräckliga. Enligt 19 kap. 11 c § FRL skall under vissa förut- sättningar förverka ett försäkringsbolags koncession om någon av bolagets ledande befattningshavare inte uppfyller de krav på ledningen som uppställs i FRL. Som ett alternativ till förverkande av koncessionen har getts behörighet att avsätta en styrelseledamot eller verkställande direktör. Avsikten är att det alternativet skall väljas i de fall det finns brister i ledningen i ett i övrigt väl fungerande bolag. I samband med att meddelar beslut om anmärkning eller varning, får inspektionen enligt 19 kap. 11 d § FRL även ålägga bolaget en straffavgift. Regler om överklagande av beslut finns i 19 kap. 13 § FRL. Överklagande sker hos länsrätten eller i vissa fall, såsom vid överklagande av beslut angående tillstånd för verksamhet i ett annat EES-land, hos kammarrätten. Bestämmelser om tillsynsmyndighetens möjligheter till ingripande mot tjänstepensionskassor finns i första hand i 71 § UFL. I 71 § UFL föreskrivs att kan meddela de erin- ringar avseende understödsföreningens verksamhet som inspektionen finner påkallade. skall förelägga en understöds- förening att vidta rättelse, om avvikelse har skett från stadgar, lag eller andra bestämmelser för verksamheten, om föreningens stadgar inte längre uppfyller de allmänna kraven för en understödsförening, om föreningens tillgångar inte är tillräckliga för att trygga försäk- ringsutfästelserna eller om annan allvarlig anmärkning kan riktas mot föreningens verksamhet. Om rättelse inte sker kan tillsynsmyndigheten ansöka om att understödsföreningen skall träda i likvidation. Om en understödsförening har trätt i likvidation kan Finansinspek- tionen enligt 72 § UFL förordna likvidator att tillsammans med övriga likvidatorer verkställa likvidationen. Under likvidationen har inspek- tionen samma befogenheter beträffande likvidatorerna som i fråga om styrelsen. har vidare enligt 74 § UFL möjlighet att vites- förelägga styrelsen att fullgöra sina lagstadgade skyldigheter, såsom att till inspektionen sända in stämmoprotokoll och därmed tillhörande handlingar, liksom att hos inspektionen göra behöriga anmäl- ningar för registrering. Enligt 75 § UFL överklagas beslut att vägra registrering av en understödsförening hos kammarrätten, medan inspek- tionens övriga beslut överklagas hos länsrätten. Bestämmelserna om tillsyn över pensionsstiftelser finns dels i tryggande- lagen, dels i stiftelselagen (1994:1220). i det län där arbetsgivaren har sitt hemvist, skall enligt 32 § tryggandelagen ingripa om det kan antas att en pensionsstiftelse inte förvaltas i enlighet med stiftelsens gällande föreskrifter eller enligt tryggandelagen. Vid tillsynen över pensionsstiftelser skall enligt 32 § tredje stycket tryggandelagen i övrigt reglerna i 9 kap. 4 och 5 §§, 6 § tredje stycket och 7 § stiftelselagen tillämpas. Av intresse i detta sammanhang är bestämmelserna i 5 och 6 §§. Enligt 9 kap. 5 § stiftelselagen kan tillsynsmyndigheten skilja en styrelseledamot och en förvaltare från uppdraget om de på vissa angivna grunder är obehöriga. har vidare möjlighet att före- lägga en eller flera styrelseledamöter eller förvaltaren att fullgöra sina ålägganden och förbjuda dem att verkställa ett beslut. Beslut om före- läggande eller förbud får förenas med vite. Om tillsynsmyndigheten har väckt talan om entledigande av en styrelseledamot eller av förvaltaren, får myndigheten besluta om interimistiskt entledigande för tiden till dess att domstolen slutligt har prövat saken eller bestämt annorlunda, se 9 kap. 6 § tredje stycket stif- telselagen. Bestämmelser om överklagande finns i 33 § tryggandelagen. Enligt de bestämmelserna, som hänvisar till stiftelselagen, överklagas tillsyns- myndighetens beslut i regel hos allmän förvaltningsdomstol. Enligt 3 kap. 1 § LUFV är det hemlandsmyndigheten som ansvarar för den finansiella tillsynen av EES-försäkringsgivarens verksamhet i . Den finansiella tillsynen omfattar kontroll av solvens, försäk- ringstekniska avsättningar och skuldtäckning. För tillsynen av EES- försäkringsgivarens verksamhet i i övrigt svarar Finansinspek- tionen. skall enligt 3 kap. 2 § LUFV, i samarbete med hemlandsmyndigheten, utöva tillsyn över att verksamheten bedrivs i enlighet med LUFV och andra författningar som reglerar försäkrings- givares näringsverksamhet. skall bistå hemlands- myndigheten med behövliga uppgifter och skall i övrigt ha ett nära samarbete med den myndigheten. En EES-försäkringsgivare som driver verksamhet här i landet skall till lämna de uppgifter om sin verksamhet som är nödvändiga för tillsynen. Vidare föreligger vid sekundäretablering skyl- dighet för försäkringsgivaren samt vissa särskilt angivna personer att hålla tillgångar, räkenskaper och andra handlingar tillgängliga för granskning, se 3 kap. 3 och 4 §§ LUFV. Om en EES-försäkringsgivare överträder LUFV eller meddelade föreskrifter eller på annat sätt visar sig olämplig att driva verksamhet här i landet, får enligt 3 kap. 6 § LUFV förelägga försäk- ringsgivaren att vidta rättelse. Om föreläggandet inte följs skall underrätta tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland. Om rättelse ändå inte sker, får förbjuda försäk- ringsgivaren att fortsätta med sin marknadsföring och att ingå nya försäkringsavtal avseende åtaganden som skall fullföljas i . Innan ett förbud meddelas skall tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland underrättas. I brådskande fall kan dock inspektionen besluta om förbud av verksamheten utan att underrättelse skett, liksom förordna ett ombud att på försäkringsgivarens vägnar ta emot stämning och i övrigt företräda försäkringsgivaren såvitt avser redan meddelade försäkringar. Om tillsynsmyndigheten i EES-försäkringsgivarens hemland inskränker försäkringsgivarens förfoganderätt över sina tillgångar, skall enligt 3 kap. 7 § LUFV på begäran av den andra tillsynsmyndigheten vidta motsvarande åtgärder i fråga om de tillgångar som försäkringsgivaren har i . Om tillsynsmyndigheten i försäk- ringsgivarens hemland har beslutat att försäkringsgivaren inte får fortsätta sin marknadsföring eller ingå nya försäkringsavtal eller att inskränka försäkringsgivarens rätt att förfoga över sina tillgångar, skall biträda hemlandsmyndigheten vid verkställighet av beslutet. skall vidta de åtgärder som behövs för att hindra att en EES-försäkringsgivare fortsätter sin verksamhet eller inleder ny verksamhet här i landet efter att tillsynsmyndigheten i försäkrings- givarens hemland har meddelat beslut om att försäkringsgivaren inte längre får driva verksamhet i . På begäran av och i samarbete med tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland skall Finansinspek- tionen förbjuda försäkringsgivaren eller begränsa dennes rätt att förfoga över sina tillgångar, förbjuda fortsatt marknadsföring eller förbjuda försäkringsgivaren att ingå nya försäkringsavtal. I övrigt skall Finans- inspektionen vidta de åtgärder som behövs till skydd för de försäkrades intressen. Inspektionen skall också enligt 3 kap. 9 § LUFV biträda hemlandsmyndigheten vid avvecklingen av försäkringsgivarens verksamhet i . I 8 kap. 1 a § LUFV finns regler om information som svarar mot bestämmelserna i 1 kap. 1 a § FRL. 10 kap. 3 § LUFV innehåller bestämmelser som ger Finansinspek- tionen möjlighet att ingripa mot otillåten försäkringsverksamhet. Skälen för regeringens förslag förvaltnings- och redovisningsmekanismer m.m. Direktivets föreskrifter i artikel 14.1 om att ett tjänstepensionsinstitut skall ha sunda förvaltnings- och redovisningsmetoder samt tillfreds- ställande mekanismer för intern kontroll tar främst sikte på redo- visningsfrågor. Som framgår av avsnitt 14.1 omfattas både försäkrings- bolag och understödsföreningar av lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag (ÅRFL) och av närmare föreskrifter från Finans- inspektionen. Det kan i sammanhanget också framhållas att har utfärdat allmänna råd om styrning och kontroll av finansiella företag (FFFS 2005:1). Angivna bestämmelser och råd, i förening med gällande regler om revision, får därför anses tillgodose kravet i artikel 14.1 såvitt avser försäkringsföretagen. Bestämmelser om årsredovisning finns för pensionsstiftelserna i årsredovisningslagen (1995:1554). Också de bestämmelserna jämte reglerna om revision måste anses tillräckliga för att uppfylla direktivets här behandlade krav. En stor del av de bestämmelser om tillsynsmyndighetens ingripande- möjligheter som anges i artiklarna 14.214.4 kan redan anses uppfyllda för försäkringsbolagens del genom de ovan angivna bestäm- melserna i 19 kap. 11 § FRL. Införandet av aktsamhetsprincipen innebär dock att nya krav kommer att ställas på . Vidare får direktivet i denna del läsas så att medlemsstaterna är skyldiga att i den nationella lagstiftningen ge tillsynsmyndigheten minst de möjligheter som anges där. Enligt mönster i direktivets artikel 4.2 (a) bör därför bestämmelsen i 19 kap. 11 § sjunde stycket om när inspektionen får begränsa bolagets förfoganderätt eller förbjuda bolaget att förfoga över sina tillgångar i kompletteras med att så också får ske om bolaget inte har gjort tillräckliga försäkringstekniska avsättningar. Vidare måste, som PTK pekat på, ges möjlighet att överlåta befogenheter i driften av ett livförsäkringsbolag till en särskild företrädare, eftersom en uttrycklig bestämmelse med den innebörden finns i artikel 14.3. En sådan regel bör i FRL kunna anknytas till bestäm- melsen i 19 kap. 11 § andra stycket, dvs. att det skall vara möjligt att utse en särskild företrädare när försäkringstagarnas rättigheter hotas. Vad som utgör en försäkringstagares rättigheter har regeringen tidigare konstaterat vara främst knutet till försäkringsbolagets stabilitet, dvs. att ingångna försäkringsavtal fullföljs mot dem som rörelsereglerna i första hand avser att skydda, dvs. direktförsäkringstagare och andra ersätt- ningsberättigade med behov av skydd (se prop. 2002/03:94 s. 63). I båda de angivna fallen bedömer regeringen att bestämmelserna bör omfatta all livförsäkringsverksamhet, dvs. inte enbart tjänstepen- sionsverksamhet, eftersom somliga bolag inte bara kommer att driva båda typerna av verksamhet i samma bolag utan också ha ett gemensamt riskkapital för de olika verksamhetsgrenarna (se avsnitt 9.1). Även om skyddsintresset vanligen bör vara högre inom livförsäkring anser regeringen vidare att vikten av motsvarande ingripandemöjligheter för livförsäkring och skadeförsäkring motiverar att även skadeförsäk- ringsbolag omfattas av den föreslagna regeln. Direktivets ingripanderegel i denna del får dock anses gå något längre än till att enbart syfta till hot mot försäkringsbolagets stabilitet. Som framgår av direktivets artikel 18.1 (a) skall ett tjänstepensionsinstituts tillgångar placeras på det sätt som bäst gagnar medlemmarnas och förmånstagarnas intressen. Den i direktivet stipulerade ingripandemöjlig- heten bör därmed också kunna anknytas till bl.a. bolagets placerings- strategi. För att direktivets krav i denna del skall vara uppfyllda bör Finans- inspektionen därför ges möjlighet att utse särskild företrädare även då inspektionen bedömer att de ersättningsberättigades intressen hotas. Inspektionen bör därmed kunna ingripa om institutet placerar till- gångarna på ett sätt som väsentligt avviker från vad som kan antas bäst gagna den skyddsvärda kretsens intresse av exempelvis en god avkast- ning för den samlade portföljen. Direktivet ställer dock inte upp något krav på att andra än medlemmar och förmånstagare skall omfattas av nämnda regel. Arbetsgivarna är vanligen försäkringstagare och därmed inte själva ersättningsberättigade. De kommer således att falla utanför regelns tillämpningsområde. Som framgått ovan i avsnitt 11.4 bör dock även arbetsgivarnas intressen kunna beaktas inom ramen för tillsynen över att försäkringsbolagen följer aktsamhetsprincipen i sin tillgångsplacering. Beträffande direktivets villkor för när tillsynsmyndigheten skall få förbjuda eller begränsa ett instituts verksamhet (se artikel 14.4) bedömer regeringen att de villkoren är uppfyllda genom 19 kap. 11 § åttonde stycket 3 FRL, där det anges att en koncession kan förklaras förverkad om bolaget i annat fall allvarligt åsidosätter gällande bestämmelser för verksamheten. Det skall här också påpekas att livförsäkringsbolagen är skyldiga att upprätta särskilda riktlinjer för hantering av intressekonflikter, se 8 kap. 8 § FRL. Bestämmelserna i är otillräckliga för att motsvara direktivets föreskrifter om en tillsynsmyndighets befogenheter. I den lagen saknas exempelvis bestämmelser om möjligheter att begränsa förfogande- rätten eller förbjuda föreningen att förfoga över sina tillgångar. En anpassning till direktivet i den delen måste således ske. Utredningen har angett som en lämplig avgränsning att de regler i FRL som är föranledda av direktiven på livförsäkringsområdet bör gälla även avseende tjänstepensionskassorna och regeringen delar denna bedömning. Följaktligen skall kunna förelägga om åtgärd för rättelse om placeringsriktlinjerna är tillfredsställande. Vidare skall inspektionen, om medlemmarnas rättigheter bedöms hotade, förelägga en tjänstepensionskassa att upprätta och för godkännande överlämna en finansiell saneringsplan. Även här bör bestämmelsen kompletteras med en särskild möjlighet för inspektionen att utse en särskild företrädare. Vidare skall inspektionen kunna vidta samma åtgärder mot tjänste- pensionskassorna som mot försäkringsbolagen om reglerna om skuldtäckning, avsättningar och kapitalbas inte efterlevs. Möjligheterna i artikel 14.4 att förbjuda eller begränsa institutets verksamhet motsvaras av bestämmelserna i 71 § tredje stycket UFL om inspektionens möjligheter att ansöka om att en understödsförening skall förklaras skyldig att träda i likvidation. Bestämmelser med sådant innehåll bör föras in i UFL. Inte heller gällande bestämmelser om tillsyn av pensionsstiftelser är tillräckliga för att direktivets föreskrifter i artikel 14.214.4 skall kunna anses uppfyllda. Regeringen föreslår att skall kunna vidta motsvarande åtgärder som mot en tjänstepensionskassa för att skydda dem som omfattas av tryggandet i en pensionsstiftelse. Stiftel- sernas speciella förhållandena kräver dock viss anpassning av bestäm- melserna, vilket behandlas i författningskommentaren. Det kan exempel- vis inte ställas krav på en stiftelse att upprätta en finansiell saneringsplan, eftersom den inte bär några egna åtaganden. Däremot bör Finansinspek- tionen även i dessa fall ha möjlighet att utse särskild företrädare för det fall att tryggade personers intresse av god avkastning träds förnär. Eftersom pensionsstiftelsen är en pant bedöms dock inte motsvarande skyddsbehov föreligga för arbetsgivaren i dessa fall. Bestämmelserna i artikel 14.4 andra stycket om att tillsynsmyndig- hetens beslut om att förbjuda ett institut att utöva sin verksamhet skall grundas på klart angivna skäl och delges institutet är redan tillgodosedda genom regleringen i förvaltningslagen (1986:223). Ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende skall enligt huvudregeln i 20 § förvaltningslagen innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Med begreppet enskild avses inte enbart enskilda individer utan även företag, orga- nisationer och andra privaträttsliga subjekt. En part skall enligt 21 § förvaltningslagen underrättas om innehållet i ett här aktuellt beslut. Erforderliga möjligheter för alla tjänstepensionsinstitut att överklaga tillsynsmyndighetens beslut finns redan i gällande rätt, se 19 kap. 13 § FRL, 75 § UFL och 33 § tryggandelagen. Överklagande av beslut som gäller tillstånd till gränsöverskridande verksamhet bör kunna överklagas direkt till kammarrätten. En sådan överklagandeordning gäller redan för försäkringsbolagen. I fråga om befogenhet för de behöriga myndigheterna att ingripa vid verksamhet över gränserna är utgångspunkten att hemlandstillsyn gäller.