prop · GT0359 · 2005-12-14 00:00:00 — En av de grundläggande förutsättningarna för att ålägga företagsbot är enligt 36 kap. 7 § första stycket punkten 2 att näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottslig- heten. Som redovisats ovan innebär bestämmelsen att företagsbot inte skall åläggas i fall där verksamheten har organiserats så att en rimlig kontroll utövas av att den bedrivs på ett lagenligt sätt eller i fall där en anställds brott har begåtts i strid mot uttryckliga och allvarligt menade order eller instruktioner. Skälet till denna begränsning av tillämpnings- området för företagsbotsinstitutet är att systemet annars har ansetts kunna få orimliga konsekvenser i vissa fall (prop. 1985/86:23 s. 66 f. och s. 112 f.). I förslag fanns inte någon motsvarande be- gränsning av näringsidkarens ansvar. Det förhållandet att näringsidkaren gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brott skulle alltså inte i sig utgöra en grund för att underlåta att väcka åtal mot den juridiska personen. Vid remissbehandlingen kritiserades förslaget från rättssäker- hetssynpunkt. Det ansågs vara allt för långtgående att hålla den juridiska personen ansvarig också i fall där det inte förelegat några brister i tillsyn eller kontroll. I likhet med vad som anförts i promemorian anser regeringen att en re- glering som innebär att varje enskild arbetstagare, helt oberoende av led- ningens åtgärder, kan ådra näringsidkaren ansvar är för långtgående. Åläggande av företagsbot bör inte kunna ske oberoende av hur närings- idkaren agerat för att förebygga och förhindra brott. En utgångspunkt bör därför vara att näringsidkarens ansvar även i fortsättningen skall begrän- sas. För att systemet med företagsbot skall fungera mer effektivt bör emellertid regleringens tillämpningsområde utvidgas något i förhållande Prop. 2005/06:59 till vad som gäller . I sammanhanget bör även beaktas de krav som följer av interna- åtaganden inom främst Europeiska unionen, och . finns, som nämnts ovan, bl.a. i ett flertal ram- beslut antagna inom ramen för det rättsliga och inrikes samarbetet inom Europeiska unionen, krav på att sanktioner under vissa förutsättningar skall kunna riktas mot juridiska personer. Dessa rättsakter innehåller be- stämmelser som bl.a. ålägger medlemsstaterna att ha en lagstiftning en- ligt vilken juridiska personer skall kunna ställas till ansvar för vissa an- givna brott som begåtts till deras förmån av personer med en ledande ställning inom den juridiska personens organisation grundad på befogen- het att företräda den juridiska personen, att fatta beslut på den juridiska personens vägnar, eller att utöva kontroll inom den juridiska personen. Vidare åläggs medlemsstaterna bl.a. att säkerställa att en juridisk person i vissa fall skall kunna ställas till ansvar för brister i övervakning eller kontroll som skall utföras av en person med sådan ställning. Den svenska regleringen av företagsbot har, som tidigare redovisats (avsnitt 4.1), bedömts uppfylla de krav på sanktioner mot juridiska per- soner som uppställs inom bl.a. Europeiska unionen. Även med beaktande härav skulle dock, enligt regeringens uppfattning, ett mer lättillämpat system och en utvidgning av möjligheterna att utdöma företagsbot kunna bidra till en tydligare överensstämmelse mellan svensk rätt och de krav som följer av det internationella straffrättsliga samarbetet. Grunden för företagsbot kompletteras För att företagsbotsinstitutet skall få större genomslag och tillämpning bör grunden för tillämpningsområdet kompletteras. Enligt regeringens uppfattning bör, som föreslagits i promemorian, som huvudregel ansvaret begränsas genom att det uppställs ett krav på brister i kontroll och tillsyn motsvarande det som finns i 36 kap. 7 § första stycket punkten 2 . Som ett komplement till detta krav bör det dock föreskrivas att näringsidkaren, oberoende av sådana brister, kan få ansvara för brott som begåtts av personer med viss särskild ställning i företaget. En sådan regel skulle innebära att näringsidkaren i grunden ansvarar endast om företaget som helhet inte gjort vad som skäligen kunnat begäras för att förebygga brott men att näringsidkaren har ett utvidgat ansvar för en viss begränsad grupp av personer. Ett skäl för en sådan utvidgning är att personer i ledande ställning i många fall kan sägas stå utanför de system för kontroll och tillsyn som kan finnas i ett företag. Rutiner och kontroller måste alltid utföras och upprätthållas av individer. För att regleringen skall fungera effektivt är det viktigt att den tar sikte även på situationer där brister förekommer hos de som är satta att utföra kontrollen och inte endast i övrigt hos företaget eller näringsidkaren som sådan. Till det kommer att personer i ledande ställning ofta har sådana befogenheter och uppgifter som gör det rimligt att ålägga dem ett större ansvar. De kan bl.a. ha större möjligheter att Prop. 2005/06:59 utnyttja företaget och uppnå personlig av överträdelser. da innebär inte att en näringsidkare skall kunna drabbas av ansvar för abnormhandlingar eller brott som riktats mot näringsidkaren och som begåtts av personer i ledande ställning. Sådana handlingar omfattas, lik- som tidigare, dels av begränsningen att brottet skall ha skett i närings- verksamhet, dels av undantagsregeln i 36 kap. 7 § andra stycket brotts- balken för brott som riktas mot näringsidkaren (jfr prop. 1985/86:23 s. 28 f., s. 33 ff. och s. 66, se närmare avsnitt 5.4.) Ett annat skäl är, som nämnts, en önskan att på ett tydligare sätt anpas- sa regleringen till det internationella regelverket på området. Enligt orda- lydelsen tar den svenska regleringen om företagsbot sikte på vad en när- ingsidkare, dvs. en juridisk eller fysisk person, har gjort eller inte gjort för att förebygga brott etc., medan de flesta bestämmelser i internationel- la instrument som reglerar ansvar för juridiska personer tar sikte på vad enskilda personer har gjort eller underlåtit att göra. Detta leder bl.a. till att det av den svenska regleringen inte klart framgår om företagsbot kan påföras i fall där ett företag haft fullt godtagbara rutiner för att förebygga brott men där en person i ledande ställning likväl begått brott inom ra- men för näringsverksamheten. När det gäller frågan om hur regleringen bör utformas gör regeringen följande överväganden. I promemorian har föreslagits att den nuvarande bestämmelsen om att företagsbot skall åläggas i de fall då näringsidkaren inte gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten bör kompletteras med en bestämmelse av innebörd att företagsbot skall kunna åläggas i de fall då en person i ledande ställning, eller som annars har särskilt ansvar för tillsyn, kontroll eller liknande uppgifter, begått brottet. Regeringen anser, i likhet med bl.a. , att det av legalitets- skäl finns anledning att precisera bestämmelsen. Med hänsyn till det in- ternationella straffrättsliga samarbetet finns det också, som har anfört, skäl att i språkligt hänseende närma bestämmelsens utformning till motsvarande bestämmelser i internationella instrument. Av ett flertal sådana rättsakter följer, som nämnts ovan i avsnitt 4.1, att en sådan ledande ställning inom den juridiska personens organisation kan grundas bl.a. på befogenhet att företräda den juridiska personen eller att fatta beslut på den juridiska personens vägnar. Enligt regeringens mening innebär en motsvarande specificering en rimlig avgränsning av ansvaret i dessa fall. För att bestämmelsens tillämpningsområde inte skall bli för omfattande bör den inte omfatta personer som kan ha liknande uppgif- ter, vilket föreslogs i promemorian. Det föreslås därför sammanfattningsvis att den nuvarande bestämmel- sen om att företagsbot skall åläggas i de fall då näringsidkaren inte gjort vad som skäligen kan krävas för att förebygga brott kompletteras med en bestämmelse av innebörd att företagsbot dessutom skall kunna åläggas i de fall då en person i ledande ställning grundad på befogenhet att före- träda näringsidkaren eller att fatta beslut på dennes vägnar eller en person som annars haft ett särskilt ansvar för tillsyn eller kontroll i verksamhe- ten har begått brottet. Undantaget för uppenbart oskäliga fall slopas Regeringens förslag: Undantagsregeln i 36 kap. 7 § andra stycket , som innebär att företagsbot inte skall åläggas om det skulle vara uppenbart oskäligt, slopas. Regeringens bedömning: Undantaget för brottslighet som varit riktad mot näringsidkaren bör finnas kvar. Promemorians förslag överensstämmer endast delvis med regering- ens. I promemorian har även föreslagits att undantaget för brottslighet som varit riktad mot näringsidkaren skall slopas. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. anser att man bör skil- ja mellan förutsättningar att ålägga företagsbot och förutsättningar att efterge företagsbot samt att undantaget för uppenbart oskäliga fall därför bör behållas. har anfört att det skulle skapa en enklare och tydligare reglering om undantaget för de fall där brottet riktat sig mot näringsidkaren får stå kvar men undantaget för uppenbar oskälighet ut- går, eftersom detta kan beaktas enligt reglerna om jämkning och eftergift. Även Riksåklagaren, och i Öre- bro län är av uppfattningen att undantaget i andra stycket för brott som begåtts mot näringsidkaren bör finnas kvar. menar att den i promemorian gjorda tolkningen av uttrycket i näringsverksamhet av- viker från tidigare förarbetsuttalanden och anser, i likhet med , att det vore lämpligt att i lagtext definiera vad som menas med att brott begåtts i utövningen av näringsverksamhet. Riksåklagaren och anser att kravet på att företagsbot endast kan åläggas vid brott som har begåtts i näringsverksamhet bör slopas. Skälen för regeringens bedömning och förslag Undantaget för brott riktade mot näringsidkaren Företagsbot skall enligt gällande rätt, som nämnts ovan, inte åläggas om brottsligheten riktat sig mot näringsidkaren eller om det annars vore up- penbart oskäligt att ålägga företagsbot. Undantaget för brott begångna mot näringsidkaren är tillämpligt i de fall där näringsidkaren kan inta ställning som målsägande, men inte i fall där brottet på ett mer indirekt sätt drabbar näringsidkaren (prop. 1985/86:23 s. 66). I promemorian föreslogs att nämnda undantag skulle slopas. Någon förändring i sak var emellertid inte avsedd. Som skäl för förslaget anför- des att undantaget för brott riktade mot näringsidkaren redan omfattas av kravet på att företagsbot endast skall åläggas då brott begåtts i närings- verksamhet. Det ansågs att det i begreppet näringsverksamhet måste lig- ga ett krav på att åtgärden på något sätt utgör ett naturligt inslag i företa- gets verksamhet eller i någon mening främjar eller är avsedd att främja denna. När det gäller brott som omfattas av dagens undantagsregel, dvs. brott som direkt riktar sig mot företaget, ansågs att dessa bör kunna un- dantas redan på den grunden att de inte kan anses begångna i närings- Om brottet på ett indirekt sätt riktar sig mot eller annars är till men för näringsidkaren borde det enligt promemorian vara tillräckligt att detta kan beaktas vid tillämpning av reglerna om jämkning och efter- gift. Enligt regeringens mening bör utgångspunkten dock alltjämt vara att brott som riktat sig mot näringsidkaren inte skall medföra företagsbot. Det bör anges uttryckligen. I likhet med ett flertal remissinstanser anser regeringen att det kan ifrågasättas om den i promemorian gjorda tolk- ningen av uttrycket i näringsverksamhet överensstämmer med tidigare förarbetsuttalanden (jfr prop. 1985/86:23 s. 66 och s. 68). Med hänsyn till det och med den utgångspunkten att strukturella förändringar inte bör göras om de riskerar att leda till osäkerhet om bestämmelsens tillämp- ningsområde anser regeringen, i likhet med bl.a. Riksåklagaren och , att undantaget för brott som begåtts mot när- ingsidkaren bör finnas kvar. Ändringsförslaget bör alltså inte genomföras i denna del. Av samma skäl bör det inte införas någon definition av be- greppet brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet. Det saknas vidare, enligt regeringens bedömning, skäl att i detta sammanhang överväga frågan om kravet på kopplingen till näringsverksamhet bör för- ändras i något avseende. Undantaget för uppenbart oskäliga fall Som anförts i promemorian utgör regeln om att företagsbot inte skall åläggas när detta skulle vara uppenbart oskäligt tillsammans med jämk- ningsregeln i nuvarande 36 kap. 10 § punkten 3 en viss dub- blering av möjligheterna att avstå från att ålägga företagsbot. I sistnämn- da paragraf föreskrivs att företagsbot får efterges eller sättas lägre inte bara i de mer specifika situationer som anges i punkterna 1 och 2 utan också om det annars är påkallat av särskilda skäl. Det bör därför övervägas om man, mot bakgrund av intresset av att göra regleringen enkel och tydlig, kan slopa kravet på att åläggande av företagsbot inte skall vara uppenbart oskäligt och i stället ge utrymme för sådana hänsynstaganden genom de särskilda reglerna om eftergift. Vid denna bedömning gör sig olika intressen gällande. Mot en sådan förändring kan, som tingrätt påpekat, anfö- ras att kravet på att ett åläggande av företagsbot inte skall vara uppenbart oskäligt inte längre skulle vara en förutsättning att ålägga företagsbot enligt 36 kap. 7 § utan i stället ett skäl att efterge densamma enligt 36 kap. 10 § . Skillnaden är av principiell natur. En ändring av innebörd att oskälighet enbart blir ett skäl för att efterge (eller jämka) företagsbot ligger i linje med vad som gäller för individuellt straffansvar. Det förhållandet att det vore uppenbart oskäligt att ådöma påföljd har ingen betydelse för bedömningen av om ett brott har förövats men utgör däremot, under vissa förutsättningar, grund för att meddela påföljdseftergift. Även om företagsboten formellt sett utgör en särskild rättsverkan av brott finns det, med beaktande av institutets syfte, skäl för en utformning av bestämmelserna som liknar reglerna om påföljd och påföljdseftergift. Ytterligare ett skäl som talar för en sådan förändring är att den gör sy- stemet mer överskådligt och lättillämpat. I förarbetena till den nuvarande regleringen talas, i samband med behandlingen av jämknings- och efter- giftsreglerna, om att bedömningen i princip bör göras i två steg för att Prop. 2005/06:59 systemet skall bli överskådligt och lätthanterligt: först fastställs företags- botens storlek enligt reglerna i 36 kap. 9 § , därefter görs den jämkning eller eftergift som är motiverad (jfr prop. 1985/86:23 s. 46). Strukturen grumlas emellertid av att oskälighetsregeln i 36 kap. 7 § , trots att den ingår i förutsättningarna för att ålägga före- tagsbot, närmast framstår som en eftergiftsgrund. Regeringen föreslår därför sammanfattningsvis att undantagsregeln i 36 kap. 7 § andra stycket , som innebär att företagsbot inte skall åläggas om det annars skulle vara uppenbart oskäligt att ålägga fö- retagsbot, slopas. Ändringen torde inte medföra någon större saklig skill- nad i förhållande till nu gällande regler. Med den föreslagna förändringen skulle beslutsprocessen delas upp i tre tydligt åtskilda steg. Först skulle en bedömning göras av om förutsättningarna för att ålägga företagsbot är uppfyllda enligt 36 kap. 7 §, därefter skulle företagsbotens storlek fast- ställas enligt 36 kap. 9 § och slutligen skulle en bedömning göras av om det finns skäl att jämka eller efterge boten enligt 36 kap. 10 § brottsbal- ken. 5.5En mer generell begränsning av tillämpningsområdet Regeringens förslag: Företagsbot skall inte kunna åläggas för brott för vilka endast penningböter är föreskrivet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. anser att regleringen endast skall omfatta brott där fängelse ingår i straffskalan. i (LO) påpekar att det vid upprepade och allvarliga förseelser mot t.ex. kör- och vilotidsbestämmelser, något som kan innebära konkurrensfördelar, finns behov av att kunna utdöma före- Detta kommer dock med det nuvarande förslaget inte att vara möjligt, eftersom dessa förseelser endast straffas med penningböter. Skälen för regeringens förslag: En utvidgning av möjligheterna att ålägga företagsbot i enlighet med de ställningstaganden som gjorts i fö- regående avsnitt innebär att ett företag skulle kunna åläggas företagsbot för brott som begås i näringsverksamheten även när brottsligheten är av mindre allvarligt slag. Enligt regeringens mening kan det emellertid inte anses sakligt motive- rat att systemet skall omfatta sådana brott som närmast uppfattas som vardagliga ordningsförseelser, som t.ex. hastighetsöverträdelser. finns alltså ett behov av att avgränsa tillämpningsområdet för företags- Vid bedömningen av hur en sådan avgränsning skall göras är det enligt regeringens mening viktigt att gränserna för sanktionens tillämp- ningsområde blir tydliga utan att onödigt avkall görs på sanktionens ef- Regeringen har viss förståelse för de principiella synpunkter på en in- skränkning av tillämpningsområdet som framförts av bl.a. och Som anförts i promemorian är emellertid en inskränkning nödvändig från praktisk synpunkt. Med de förslag som presenteras nedan angående företagsbotens förhållande till det individuella ansvaret, skulle det leda Prop. 2005/06:59 för långt om också brott som endast kan föranleda penningböter skulle omfattas av företagsbotssystemet. Bland annat skulle t.ex. trafikförseel- ser, som normalt lagförs genom ordningsbot, behöva underställas åklaga- re för bedömning av om förutsättningar att ålägga företagsbot föreligger (se vidare avsnitt 8.2). Det torde även med beaktade av syn- punkter förhållandevis sällan framstå som angeläget att påföra före- tagsbot för brott som endast kan föranleda penningböter för individen. Inskränkningen torde därför inte medföra några beaktansvärda nackdelar från kriminalpolitisk synpunkt. En sådan avgränsning som föreslagits av skulle enligt regeringens mening å andra sidan innebära att sanktionens tillämpningsområde blir alltför begränsat. Exempelvis skulle vissa brott mot arbetsmiljölagens regler, bl.a. rörande anlitande av minderåriga arbetstagare, inte omfattas av regleringen (jfr 8 kap. 2 § 1. arbetsmiljölagen [1977:1160]). Regeringen delar därför, liksom majoriteten av remissinstanserna, pro- memorians bedömning att den lämpligaste avgränsningen är att föreskri- va att företagsbot inte skall åläggas för brott som endast har penningböter i straffskalan. En sådan lösning innebär, som framhållits i promemorian, att tillämpningsområdet för företagsboten i detta avseende blir något snä- vare än vid tillämpning av det selektiva urval som Företagsbotsutred- ningen föreslog. Ett fåtal brott med penningböter i straffskalan ingick i det selektiva urval som föreslogs av . Denna nackdel uppvägs enligt regeringens mening av att regleringen med den föreslagna lösningen blir tydligare och mer lättillämpad. 6Beloppsgränser och regler om bestämmande av företagsbot Regler om latituden för företagsbot och om hur företagsboten skall be- stämmas finns i 36 kap. 89 §§ . Av 36 kap. 8 § framgår att boten skall bestämmas direkt i pengar, till lägst och högst . för hur beloppet bestäms överensstämmer i huvudsak med de allmänna principer för straffmätning som anges i 29 kap. . 9 § anges att när företagsboten bestäms, skall särskild hän- syn tas till brottslighetens art, omfattning och förhållande till närings- Med brottslighetens art avses i detta sammanhang till skillnad från den senare införda bestämmelsen i 30 kap. 4 § andra stycket brotts- balken i första hand hur allvarligt brottet är men även sådana omstän- digheter som eventuella vinstmotiv, om brottet begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet och vikten av de allmänna intressen som har skadats. Även återfall att näringsidkaren har ådömts företagsbot bör kunna tas med i bedömningen. Brottslighetens omfattning har angetts som en särskild omständighet för att markera att det i allmänhet finns anledning att se mer allvarligt på sådan brottslighet som har bedrivits på ett systematiskt sätt och i stor om- Prop. 2005/06:59 fattning än på enstaka överträdelser. ning och betalningsförmåga skall i princip inte beaktas när boten fast- ställs. Det har dock ansetts att det inte helt går att bortse från dessa om- ständigheter när domstolen på grundval av en samlad bedömning har att nå fram till en lämpligt avvägd sanktion i det enskilda fallet. Med brottslighetens förhållande till näringsverksamheten avses bl.a. gärningsmannens ställning i företaget och om företagsledningen har be- ordrat att brottet skulle utföras eller om det har kommit till stånd utan dess vetskap (jfr prop. 1985/86:23 s. 36 ff., s. 69 ff. och s. 114). Regeringens förslag: Beloppsgränserna för företagsbot ändras så att företagsbot skall bestämmas till lägst och högst 10 mil- joner kronor. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. i anser att det lägsta beloppet som företagsbot kan bestämmas till skall vara 1 000 kro- nor. Som skäl har anförts att det föreslagna beloppet skulle kunna leda till en omotiverad repressionsskärpning genom att företagsbot i vissa fall enligt förslaget kommer att ersätta den nu gällande ordningen med straff- rättsligt företagaransvar för enskilda personer. Straffvärdet för överträ- delser av näringsrättsliga författningar är inte sällan lågt. En lägre gräns skulle också minska tröskeleffekterna mot eftergift av företagsbot. Åkla- garmyndigheten i har ifrågasatt den föreslagna sänkningen av mi- nimibeloppet. Några remissinstanser, däribland Hovrätten över och , Överåklagaren i , , Konkur- rensverket och LO, har satt i fråga om inte maximibeloppet bör sättas högre, eftersom sanktionshotet även med den föreslagna övre gränsen skulle framstå som försumbart i vissa fall. har vidare anfört att ett absolut tak för företagsboten bör kunna bestämmas i relation till företagets omsättning. Detta skulle likna konkurrenslagens regler om konkurrensskadeavgift. Enligt är företagets omsättning sällan någon tvistefråga i sig och den föreslagna lösningen skulle, enligt verkets uppfattning, ge erforderlig flexibilitet till systemet att i varje enskilt fall fastställa en sanktion som är både avhållande och avskräckande. i menar å andra sidan att det skulle uppstå processuella problem om företagsboten skulle bestäm- mas i relation till företagets storlek. avdel- ningen menar att något högsta belopp för företagsbot inte skall finnas. Gränserna bör avgöras av praxis och vägledning för domstolarna skall kunna hämtas från skadeståndsrätten. och Ekobrotts- myndigheten anser att man i utredningsarbetet inte tillräckligt har beaktat möjligheterna att införa en modell med ett relativt tak. Skälen för regeringens förslag De föreslagna ändringarna i fråga om förutsättningarna för åläggande av företagsbot medför att företagsbot kommer att kunna dömas ut i betydligt fler fall . Det finns därför anledning att se över frågan om be- loppsgränserna för företagsbot bör ändras i något avseende. Regeringen tar först upp frågan om det finns skäl att justera den nedre beloppsgränsen. föreslog att minimibeloppet skulle sänkas och att företagsböter skulle bestämmas till lägst 5 000 kro- nor. Beloppet skulle sättas så att det överensstämmer med vad som gäller för konkurrensskadeavgift enligt konkurrenslagen. Utredningen föreslog också att det skulle finnas en möjlighet att gå under det lägsta beloppet för det fall endast penningböter är föreskrivet för brottet eller om det an- nars finns synnerliga skäl för det. Som ett absolut minimum för dessa fall föreslogs .