prop · GS03144 · 2005-04-04 00:00:00 — förändringar i svensk rätt kommer också att få genomslag för rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning såframt sådan hjälp lämnas under samma förutsättningar som en motsvarande åtgärd i en svensk förundersökning. En anpassning av svenska regler till teknikutvecklingen inom kommunikationsområdet pågår alltså, vilket också är i linje med konventionens målsättning. Omedelbar överföring av telemeddelanden och anpassningsskyldighet för operatörer Vid rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning sker alltid avlyssningen och upptagningen i . Bistånd i form av omedelbar överföring av telemeddelanden direkt från en svensk operatör till en utländsk myndighet förekommer inte. Rent tekniskt skulle åtgärder kunna vidtas för att möjliggöra en omedelbar överföring och det skulle i princip kunna ske beträffande i stort sett alla elektroniska kommunikationstjänster som kan avlyssnas eller övervakas. Detta skulle emellertid fordra såväl tekniska som rättsliga förändringar för att så skulle kunna ske inom ramen för rättsligt samarbete. Förutom ett behov av ny teknisk utrustning skulle gemensamma tekniska och administrativa standarder för överföringen gränssnitt för kommunikationen behöva utvecklas tillsammans med den andra staten. Förberedelser av detta slag har ännu inte genomförts. I praktiken finns det alltså inte möjlighet för svensk del att lämna eller ta emot rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning genom omedelbar överföring av telemeddelanden i konventionens mening. Även om utvecklingen går mot teknik som skulle möjliggöra en sådan överföring återstår arbete innan det kan ske i någon större utsträckning i tvångsmedelssammanhang. Det har påpekats att t.ex. den europeiska telekommunikationsstandard (ETS) som har utvecklats och som införs nationellt, bl.a. i , bara delvis avser hemlig tele- avlyssning och hemlig teleövervakning. Den nationella anpassningen till denna europeiska standard genomförs dessutom med hänsyn tagen till den egna statens myndighets- och operatörsintressen, men inte till utländska myndighetskrav som varierar från stat till stat. Denna standardisering kommer därmed bara i mycket begränsad utsträckning att möjliggöra omedelbar överföring av telemeddelanden till eller från Sve- rige i samband med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Konventionens bestämmelser kan emellertid förväntas bidra till en utveckling på detta område. Konventionens reglering av rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning är tydligt framåtblickande. Bestämmelserna är avsedda att ha en så allmän karaktär att de kan anpassas till framtida I den förklarande rapporten påtalas att regleringen före- griper den tekniska utvecklingen och skapar internationella normer för aktiviteter som ännu inte förekommer, i vart fall inte i större omfattning. Bestämmelserna i artikel 18 innebär att rättslig hjälp som avser hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning, oavsett om den sker på traditionellt sätt eller i form av tekniskt bistånd, skall kunna genomföras mellan konventionsstaterna med hjälp av omedelbar överföring av telemeddelanden. Det finns därför ett behov av att nu införa bestämmelser som, för de fall då omedelbar överföring kan ske, gör det möjligt att lämna och söka sådan hjälp. Hur omedelbar överföring skall gå till i praktiken eller vilka krav som därvid bör ställas överlämnas till respektive stat att bestämma. Det lagstiftningsbehov som uppstår för rättslig hjälp behandlas nedan (se även avsnitt 6.10.1 och 6.10.2). För att uppfylla konventionens krav på att omedelbar överföring av telemeddelanden skall vara möjlig måste det också övervägas om de bestämmelser om anpassningsskyldighet som finns i 6 kap. 19 § lagen om elektronisk kommunikation är tillräckliga eller om de behöver ändras. Någon förklaring i enlighet med artikel 18 (punkt 7), som innebär att rättslig hjälp bara lämnas om omedelbar överföring är möjligt, är inte nödvändig och bör inte lämnas. När en begäran om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning avser någon som befinner sig i får, enligt konventionen, samma krav ställas upp som vid ett beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning i en svensk förundersökning. Därmed kan de nuvarande materiella bestämmelserna om rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning i 4 kap. 25 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål tillämpas även för dessa situationer. Även i de fall personen som skall avlyssnas finns i utgår konventionen ifrån att omedelbar överföring av telemeddelanden kan bli aktuell. Hur ett svenskt beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning skall genomföras är inte närmare reglerat. Omedelbar överföring innebär att telemeddelandena skall skickas över direkt till en myndighet i den ansökande staten och att inga upptagningar eller uppteckningar skall ske i . Detta kräver vissa tillägg i nuvarande bestämmelser (se avsnitt 6.10.3). Genom ett tillträde till konventionen åtar sig att tillåta tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning genom omedelbar överföring av telemeddelanden när åtgärden riktar sig mot någon som befinner sig i den ansökande staten eller i tredje land. Det finns inte några bestämmelser om denna form av rättslig hjälp och därmed finns ett lagstiftningsbehov. En förutsättning är naturligtvis att avlyssning eller övervakning av någon som befinner sig utomlands kan ske här. Vad som främst åsyftas är mobil- och satellittelefoni och att den växel (nod) där avlyssningen skall ske finns i men teleadressen, t.ex. ett mobiltelefonnummer, finns i ett annat land. Tekniskt vore detta möjligt , särskilt i gränsområden mellan två stater. Rättslig hjälp i dessa fall innebär hjälp med verkställigheten av ett utländskt tvångsmedelsbeslut. Den prövning som skall göras i dessa fall är förenklad och en annan beslutsordning än vad som gäller vid rättslig Prop. 2004/05:144 hjälp på traditionellt sätt bör övervägas. Den anmodade staten avgör när omedelbar överföring kan ske. Såsom har påpekats ovan kommer det endast kunna ske i ett fåtal fall. För närmare överväganden se avsnitt 6.10.1. Behovet av samordning mellan tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning respektive rättslig hjälp på traditionellt sätt kräver också närmare överväganden och eventuellt reglering. Svenska myndigheter har enligt 1 kap. 7 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål en möjlighet att ansöka om rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning utomlands. Om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning skall äga rum av någon som befinner sig en annan stat och den staten kräver att ansökan från den svenske åklagaren först skall prövas av domstol får, enligt 4 kap. 26 §, rätten på åklagarens begäran tillåta avlyssningen eller över- vakningen. Ett sådant tillstånd innebär att domstolen gör den prövning för åtgärden som följer av bestämmelserna i 27 kap. (se prop. 1999/2000:61 s. 126). Utgångspunkten i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål är dock att åklagaren med stöd av 1 kap. 7 § ansöker om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning och regleringen i 4 kap. 26 § är endast tillämplig när den andra staten kräver rättens tillstånd. Om den andra staten inte har några sådana krav räcker det således med en ansökan från åklagaren. I konventionen (artikel 18.3 b) anges att en ansökan alltid skall innehålla en bekräftelse att ett lagligt beslut om avlyssning har lämnats och detta oavsett om begäran avser tekniskt bistånd eller hjälp på ett traditionellt sätt. Vad som avses med lagligt beslut i konventionen är inte helt klart. Ett tillstånd från en svensk domstol till hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning enligt 4 kap. 26 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål måste anses uppfylla kravet på ett lagligt beslut i konventionens mening. Konventionen torde emellertid inte utesluta att ett lagligt beslut ges i andra former och av andra myndigheter. Bestämmelsen i 4 kap. 26 § är utformad endast för de situationer när den som skall avlyssnas finns i den anmodade staten. Den omfattar inte situationer när åtgärden riktar sig mot någon som befinner sig i en annan stat än den anmodade staten, dvs. i den ansökande staten eller i en tredje stat och detta oavsett om begäran avser tekniskt bistånd eller rättslig hjälp på traditionellt sätt. Bestämmelsen bör därför ändras för att täcka även de situationer som konventionen omfattar. Vidare bör närmare överväganden göras beträffande det krav som ställs upp i artikel 18.3 b om att en ansökan skall innehålla en bekräftelse på att ett lagligt beslut om avlyssning har lämnats i den ansökande staten, se avsnitt 6.10.4. Framställningens innehåll, kompletteringar och sekretess Europakonvention finns allmänna bestämmelser om vad en ansökan om rättslig hjälp skall innehålla. När det gäller ansökningar som rör hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning finns det dock behov av information som delvis avviker från de bestämmelserna. Artikel 18 innehåller därför särskilda föreskrifter om ansökans innehåll. De flesta uppgifterna är dock av allmän natur och omfattas redan av de allmänna bestämmelserna om en ansökans innehåll i 2 kap. 4 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Det gäller uppgifter om den myndighet som gör ansökan, kontaktinformation för den person som avlyssningen avser och uppgift om vilken brottslig handling som är under utredning (punkt 3 a, c och d). Andra uppgifter är specifika för rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning bekräftelse att ett lagligt beslut om avlyssning i samband med brottsutredning har meddelats, hur som avlyssning önskas och om möjligt tekniska data för att säkerställa att ansökan kan efterkommas (punkt 3 b, e och f). För uppgifter av det senare slaget bör särskilda, kompletterande bestämmelser om ansökans innehåll vid rättslig hjälp i såväl som utomlands införas i 4 kap. lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. När det gäller rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning beträffande någon som befinner sig i den anmodade staten skall ansökan också innehålla en faktasammanställning angående utredningen (punkt 4). Enligt den förklarande rapporten kan en liknande bestämmelse Europarådskonvention om utlämning (artikel 12.2 b) tjäna till ledning i fråga om vad sammanställningen bör innehålla. Uppgifter av detta slag omfattas av de allmänna bestämmelserna i 2 kap. 4 § första stycket och 3 kap. 1 §. Konventionen medger dessutom att den anmodade staten begär in alla ytterligare uppgifter som behövs för att den skall kunna avgöra om den skulle vidta den begärda åtgärden i ett liknande inhemskt fall (punkt 4). Denna bestämmelse bör inte anses begränsad till de fall då personen som avlyssnas befinner sig i den anmodade staten utan den bör också kunna tillämpas i fråga om avlyssning av någon som befinner sig i en annan stat och omedelbar överföring inte är möjlig (se punkt 6). Den gäller därmed för samtliga fall då avlyssning och upptagning av telemeddelanden faktiskt sker i den anmodade staten. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål innehåller generella föreskrifter om ofullständiga ansökningar och hinder mot verkställighet, 2 kap. 9 §, vilka ger utrymme för att begära in kompletterande uppgifter och som även bör gälla i nu aktuella fall. Ingen lagändring krävs för detta. De uppgifter som lämnas i ansökan skall omfattas av sekretess i den anmodade staten (punkt 9). Enligt 5 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess även i verksamhet som avser rättsligt samarbete på begäran av en annan stat (eller mellanfolklig domstol). Sekretessen gäller för uppgift som hänför sig till brottsutredning eller tvångsmedels- användning om det kan antas att det varit en förutsättning för den andra statens begäran att uppgiften inte skulle röjas. Det finns därmed bestämmelser som uppfyller konventionens krav på sekretess. av upptagningar samt granskning och förstöring av avlyssningsmaterial vid rättslig hjälp i Enligt artikel 18.8 får den ansökande staten begära en utskrift av upptagningen om det finns särskilda skäl för det (dvs. i de situationer där omedelbar överföring inte är möjlig, punkt 1 b). myndigheter har möjlighet att göra en sådan utskrift bör en särskild bestämmelse övervägas. En sådan bestämmelse kan emellertid regleras i förordningsform. En närliggande fråga, som dock inte direkt berörs i konventionen, gäller tillämpningen av reglerna i 27 kap. 24 § när det är fråga om rättslig hjälp på traditionellt sätt, dvs. av svenska myndigheter. Reglerna är inte utformade för att passa för rättslig hjälp och de förutsätter bl.a. att svenska myndigheter gör bedöm- ningar beträffande den utländska myndighetens behov av materialet för Särskilda regler som är särskilt anpassade för rättslig hjälp bör därför övervägas. Det skall noteras att regeringen beslutat om proposition Överskottsinformation vid användning av hemliga tvångsmedel m.m. (prop. 2004/05:143). föreslås vissa bestämmelser om överskottsinformation i 27 kap. 24 § Regeringen meddelar föreskrifter om återkrav av kostnader för åtgärder som vidtagits enligt lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål (se 5 kap. 12 §) och sådana föreskrifter finns i förordning (2000:704) om inter- nationell rättslig hjälp i brottmål. Enligt 7 § i förordningen skall myndig- hets utlägg för en operatörs kostnader för verkställandet av hemlig tele- avlyssning återkrävas av den ansökande staten. I praktiken innebär detta att operatören riktar ersättningskravet för verkställighetskostnaden till den svenska polisen som därefter återkräver kostnaden från den utländska staten (se även 9 § i förordningen). regleras i lagen kommer förordningens återkravsregler även att omfatta operatörernas verkställighetskostnader vid denna form av rättslig hjälp. Reglerna i förordningen bör dock utvidgas till att också omfatta sådana kostnader i samband med hemlig teleövervakning. överensstämmer därmed med artikel 21 i konventionen, som också avser verkställighetskostnader i det enskilda fallet, och ingen ändring är Ett tillträde till konventionen innebär alltså inte i sig någon förändring i fråga om ansvaret för verkställighetskostnader vid rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning. Det bör i detta sammanhang också uppmärksammas att Beredningen för rättsväsendets utveckling (BRU) i delbetänkandet Ökad effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen (SOU 2003:74) har föreslagit förändringar i fråga om ansvaret för verkställighetskostnader vid hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. behandlats och bereds inom . 5.1.17Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning via en nätport av satellitförmedlade telemeddelanden m.m. Konventionens bestämmelser (artikel 19) En annan nyhet för den brottsutredande verksamheten i konventions- staterna, föranledd av den tekniska utvecklingen, är reglerna i artikel 19 om avlyssning av telemeddelanden, vilket även inbegriper teleövervak- ning (se avsnitt 5.1.16), på en stats eget territorium genom fjärråtkomst till telemeddelanden som hanteras av en utländsk tjänsteleverantör. Bestämmelsens ursprungliga syfte är att hantera meddelanden som förmedlas i satellitsystem men den kan också komma att avse annan teknik. Utgångspunkten för regleringen är att användandet av t.ex. satellit- system gör det möjligt att fånga upp och vidareförmedla telemed- delanden som sänds eller tas emot inom mycket vidsträckta geografiska områden. Åtkomst till kommunikationerna sker via en markstation eller, som konventionen benämner denna, nätport. Detta kan innebära att en stat vars territorium befinner sig inom satellitens täckningsområde, men som inte har någon nätport, tekniskt sett inte kan avlyssna vissa telemeddelanden som sänds eller mottas på dess territorium. I dessa fall får den stat som vill avlyssna telemeddelandena ansöka om rättslig hjälp från den stat där nätporten är belägen. En annan, mer permanent, lösning är att den kommunikation som sker via nätporten görs tillgänglig för andra stater genom användandet av (enligt konventionens benämning) en slags fjärrkontroll. Artikel 19 avser att reglera den sistnämnda lösningen. Teleavlyssning med hjälp av fjärrkontroll Med den reglering som artikel 19 tillhandahåller, hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning med hjälp av fjärrkontroll, blir det inte längre fråga om rättslig hjälp. Det finns ingen ansökande eller anmodad stat. Avsikten är i stället att ett nationellt beslut om att vidta en sådan åtgärd skall kunna skickas direkt till en tjänsteleverantör som finns i samma stat och som genom en fjärrkontroll har åtkomst till kommunika- tioner via en nätport i en annan stat. Beslut meddelas och verkställs i en och samma stat. Medlemsstaterna skall se till att system för telemeddelanden som han- teras genom en nätport på deras territorium får göras direkt tillgängliga genom en fjärrkontroll för laglig hemlig teleavlyssning genom förmedling av en utsedd tjänsteleverantör som finns i den stat där den åtgärden skall äga rum (punkt 1). För att en medlemsstat på detta sätt skall kunna avlyssna tele- meddelandena via en fjärrkontroll och utan att i det enskilda fallet blanda in den medlemsstat på vars territorium nätporten finns ställs vissa villkor upp (punkt 2). Det måste vara fråga om avlyssning för brottutrednings- ändamål enligt ett beslut som har meddelats i den stat där avlyssningen skall äga rum och i enlighet med den statens lag. Den operatör som genom fjärrkontrollen har åtkomst till en utländsk nätport skall finnas i samma stat. Vidare får avlyssning på detta sätt endast ske beträffande någon som befinner sig i den stat där beslutet har meddelats och avlyssningen äger rum. Vad det egentligen är frågan om är att den stat där nätporten finns, ger ett permanent tekniskt bistånd i de situationer som anges i artikel 18.2 a. I den förklarande rapporten sägs också att om den lösning som artikel 19 anvisar har kommit till stånd, dvs. avlyssning kan ske via en fjärrkontroll, skall den stat som har tillgång till fjärrkontrollen inte behöva ansöka om tekniskt bistånd enligt artikel 18.2 a. Inget i bestämmelsen hindrar dock att en stat ansöker om rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning hos den stat där nätporten finns (punkt 4), vilket kan vara att föredra, t.ex. om den person som skall avlyssnas rör sig över gränserna. En svensk domstol skall således kunna medge tillstånd till hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning av meddelanden till eller från någon som befinner sig här i landet när meddelandena hanteras via en nätport i en annan medlemsstat (t.ex. ett satellitsystem) och beslutet verkställs med hjälp av en fjärrkontroll som finns hos en operatör i och som ger en direkt åtkomst till nätporten. På samma sätt skall ett motsvarande beslut i en annan medlemsstat som gäller någon som befinner sig där kunna verkställas genom att en operatör i den staten med hjälp av en fjärrkontroll har direkt åtkomst till en svensk nätport. Enligt punkt 3 skall samma bestämmelser tillämpas när avlyssningen genomförs för att verkställa en framställning om rättslig hjälp enligt artikel 18.2 b. Om den anmodade staten genom en fjärrkontroll har direkt åtkomst till en nätport som finns i en annan medlemsstat får alltså den utrustningen användas för att verkställa en begäran om rättslig hjälp. Detta innebär att en nätport i en annan medlemsstat än den ansökande eller anmodade staten blir tillgänglig för att verkställa åtgärden. En begränsning är dock att den anmodade staten får använda sig av fjärr- kontrollen till den utländska nätporten endast när åtgärden avser någon som befinner sig i den anmodade staten. Den staten har även i aktuella fall rätt att ställa samma villkor som för ett inhemskt tvångsmedelsbeslut när det gäller någon som befinner sig i den staten (artikel 18.5 b). Artikel 19.3 innebär ingen förändring i detta avseende. Om det i installeras en fjärrkontroll för åtkomst till en nätport i en annan EU-stat (eller och ) skulle denna anordning alltså kunna användas även när rättslig hjälp lämnas till en annan medlemsstat. Fjärrkontrollen får dock enligt konventionen bara användas beträffande telemeddelanden till eller från någon i . För dessa fall kan således ställa upp som krav att hjälp lämnas endast under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd i en svensk förundersökning. För att regleringen skall fungera i praktiken krävs det viss samordning mellan medlemsstaterna i fråga om genomförandet. I samband med att rådet antog konventionen gjordes därför ett uttalande där rådet bl.a. fastställer att medlemsstaterna inom rådet skall samråda om samtliga praktiska och tekniska aspekter som är förknippade med tillämpningen av konventionen och vidare att de skyldigheter som anges i artiklarna 4 och 5 i och rådets direktiv /66/EG av om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet skall beaktas. Enligt de uppgifter som har inhämtats har ingen svensk operatör någon nätport eller fjärrkontroll av det slag som avses i artikel 19. Svensk åtkomst till en nätport i en annan medlemsstat Föreskrifterna i artikel 19 innebär en ny metod för att verkställa beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning i medlems- staterna. Avsikten är att komplettera reglerna om traditionell rättslig hjälp och rättslig hjälp genom tekniskt bistånd med en möjlighet för myndigheterna i den stat där beslutet fattas att genomföra åtgärden med hjälp av en fjärrkontroll till en utländsk nätport. En grundläggande förutsättning är att åtgärden avser någon som befinner sig i den stat där beslutet meddelas och fjärrkontrollen finns. Med stöd av artikeln skulle ett svenskt beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning kunna avse telemeddelanden som hanteras via en utländsk nätport när åtgärden avser någon som befinner sig här i landet och övriga villkor enligt gällande lag är uppfyllda, t.ex. i fråga om vilka kommunikationsnät som kan bli föremål för en sådan åtgärd. Åtkomsten till telemeddelandena skulle, med hjälp av en fjärrkontroll, förmedlas genom en utsedd tjänsteleverantör i . Till exempel skulle, om övriga förutsättningar är uppfyllda, ett svenskt beslut om hemlig teleavlyssning kunna verkställas via en dansk nätport med hjälp av en svensk operatör, som har en installerad fjärrkontroll för åtkomst till nätporten, utan att de danska myndigheterna behöver kopplas in i det enskilda fallet. Detta skall i princip kunna ske oavsett om beslutet har meddelats i en svensk förundersökning eller på grund av en utländsk ansökan om rättslig hjälp. Enligt 27 kap. 25 § får de tekniska hjälpmedel som behövs för hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning användas för att genomföra rättens tillstånd till åtgärden. Detta gäller oavsett om det är fråga om en svensk förundersökning eller rättslig hjälp och torde även omfatta eventuell teknisk utrustning för direkt åtkomst till en nätport som finns utomlands. Utöver detta är verkställigheten av beslut av detta slag inte närmare reglerad. Några ytterligare tillägg till bestämmelserna i torde inte behövas för att svenska myndigheter skall ha rätt att nyttja de möjligheter som artikel 19 ger. Verkställighet på detta sätt av ett svenskt beslut om hemlig tele- avlyssning eller hemlig teleövervakning fordrar dock medverkan av en svensk operatör hos vilken fjärrkontrollen till den utländska nätporten skall finnas samt att de bestämmelser om anpassningsskyldigheten som finns i 6 kap. 19 § lagen om elektronisk kommunikation omfattar den tekniska lösning som artikel 19 syftar till. Huruvida en installation för fjärråtkomst till en utländsk nätport skall anses utgöra en del av en operatörs verksamhet som omfattas av anpassningsskyldigheten får avgöras om det blir aktuellt att installera en fjärrkontroll i . Direkt åtkomst till en nätport i