prop · GS03142 · 2005-03-22 00:00:00 — Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock inte föreslagit någon beloppsbegränsning av den särskilda avgift som skall tas ut vid överträdelse av handelsförbudet. Remissinstanserna: Länsrätten i tillstyrker förslaget att ersätta förbudet mot korttidshandel med ett förbud mot handel månaden innan en delårsrapport respektive bokslutskommuniké offentliggörs. förordar att det i stället för det av utredningen föreslagna förbudet för ifrågavarande personer att handla en månad innan ordinarie delårsrapport offentliggörs borde gälla att dessa personer får handla endast fr.o.m. dagen efter offentliggörandet av rapporten och en månad framåt. Myndigheten anser att med en sådan lösning skulle ifrågavarande personer hindras på ett effektivt sätt från att utnyttja eventuell insiderinformation som de kan ha innan delårsrapporten offentliggörs. ifrågasätter varför den krets som anges i 15 § första stycket anmälningsskyldighetslagen begränsats till dem som avses i 3 § första stycket 13 samma lag och att den inte omfattar även dem som avses i 3 § första stycket 46. anser att ett problem med utredningens förslag är att ett sådant förbud kan uppfattas som det alltid är tillåtet, även med insiderinformation, att genomföra transaktioner utanför förbudsperioden. Inspektionen förordar i stället att korttidshandelsförbudet ersätts med en regel enligt vilken transaktioner är tillåtna direkt efter att en rapport har lämnats och . har framfört att det bör klargöras om ett motsvarande undantag från korttidshandelsförbudet som gäller i fråga om t.ex. aktier i ett offentligt erbjudande och tilldelade emissionsrätter bör gälla också i fråga om andra rätter, t.ex. inlösenrätter och omvandlingsrätter. Inspektionen anser att det bör klargöras att den omvandling av en inlösenaktie till pengar som sker när nedsättning av aktiekapitalet registreras hos inte omfattas av handelsförbudet. , och instämmer med utredningen om att det nuvarande korttidshandelsförbudet bör ersättas med ett förbud att handla under vissa känsliga tider. Enligt föreningarna bör dock ett sådant förbud träffa den utvidgade krets, innefattande icke reglerade marknader, som utredningen föreslår i fråga om insiderbrott. För att säkerställa detta anser föreningarna att det möjligen vore systematiskt riktigare att lägga bestämmelsen i den straffrättsliga lagen än i rapporteringslagen. anser att ändringen av korttidshandelsförbudet framstår som välgrundad. Möjligen bör bestämmelsen kompletteras med en erinran om reglerna om insiderbrott i 58 §§ lagen om straff för marknadsmissbruk. (Aktiespararna) delar utredningens uppfattning att korttidshandelsförbudet är svårtillämpat och att en regel om handelsförbud är lämpligare. Aktiespararna anser dock att en månad är och föreslår i stället en tidsfrist före offentliggörandet av varje rapport. Av Stockholmsbörsens noteringsavtal följer att de noterade bolagen skall offentliggöra delårsrapporter kvartalsvis och att rapportering skall ske senast efter utgången av rapporteringsperioden. Om huvuddragen i rapporten blir klara redan efter t.ex. medan bolaget väljer att inte offentliggöra resultatet förrän är en månads handelsförbud alltför . tillstyrker utredningens förslag men anser att det kan ifrågasättas om det inte är alltför strängt att rätten att åter handla skall börja först dagen efter det att den aktuella rapporten offentliggjorts. Förbundet anser att förslaget i praktiken kan komma att leda till ett yrkesförbud för deras medlemmar och under alla förhållanden få oerhörda konsekvenser för medlemmarna. Enligt förbundet finns en uppenbar risk att bankerna inte kommer att begränsa handelsförbudet till den angivna kretsen av insynspersoner utan att de kommer att utvidga kretsen för att vara säkra på att de håller sig inom lagens råmärken. Skälen för regeringens förslag: För de personer som har insynsställ- ning enligt 3 § första stycket 13 anmälningsskyldighetslagen och deras närstående gäller också ett s.k. korttidshandelsförbud. Om en sådan person förvärvar aktier i bolaget, får aktier av samma slag upp till motsvarande antal inte avyttras mot vederlag tidigare än efter förvärvet (15 §). Några motsvarande bestämmelser finns inte i marknadsmissbruksdirektivet. Vissa undantag från korttidshandelsförbudet finns angivna direkt i lagen, och härutöver kan meddela dispens (16 §). Korttidshandelsförbudet har allmänt uppfattats som svårtolkat och relativt lätt att kringgå. En rad tolkningsproblem har uppstått. Som exempel kan nämnas situationen när aktier köpts in i flera omgångar varefter en del av aktierna avyttrats från det senaste förvärvet. Det har då rått osäkerhet om man skall tillämpa principen först in först ut eller sist in först ut (se Kammarrättens i dom 2004- 03-26 i mål nr 2135-03, som överklagats till regeringsrätten som har meddelat prövningstillstånd men ännu inte avgjort målet i sak, mål nr 2837-04). Korttidshandelsförbudet innebär inte heller ett konsekvent förbud mot att tillgodogöra sig vinster. Blankningsaffärer där samma aktier återköps från försäljningen är till exempel tillåtna förutsatt att de sålda aktierna lånats in tidigare än tre Detta trots att det inte är kursen vid lånetillfället som avgör om den som blankar gör vinst eller förlust utan aktiekursen han eller hon köper in aktier för att återbetala aktielånet. Korttidshandelsförbudet är alltså inte särskilt lättillämpat, och som nämnts innehåller marknadsmissbruksdirektivet inte några regler motsvarande det svenska förbudet. I avsnitt 9 redovisas två viktiga preventiva och utredningsunderlättande bestämmelser som bör verka avhållande från insiderhandel, nämligen skyldigheten för aktiemarknadsbolag att föra förteckning över vilka personer som har tillgång till insiderinformation som rör bolaget samt skyldigheten för värdepappersinstitut, börser och auktoriserade marknadsplatser att rapportera till om det kan antas att en transaktion utgör eller har samband med insiderbrott. Frågan är mot denna bakgrund om korttidshandelsförbudet bör upprätthållas. Det uppfattas ofta som mycket positivt att ledande befattningshavare i ett aktiebolag markerar sitt förtroende för bolaget genom att köpa dess aktier. Dessutom måste naturligtvis också en sådan person kunna avyttra sina aktier. Likaså är det en viktig signal till marknaden när personer med insynsställning köper eller säljer bolagets aktier. I likhet med utredningen anser vi att man dock bör ifrågasätta att personer med insynsställning mer eller mindre kontinuerligt köper och säljer aktier i det bolaget som ett led i den egna förmögenhetsförvaltningen; i en mer vidsträckt bemärkelse är det i sådana fall fråga om en kontinuerlig insiderhandel som kan skada förtroendet för värdepappersmarknaden. En inskränkning i ledande befattningshavares möjligheter att handla med bolagets aktier bör därför behållas. En ny regel bör dock utformas, som är effektivare och lättare att tillämpa. Ett alternativ till dagens korttidshandelsförbud är ett mer generellt förbud att handla med bolagets aktier under vissa perioder. En naturlig utgångspunkt för en sådan regel är bolagens rapporteringstillfäl- len. Utredningen har föreslagit att de personer som omfattas av korttidshandelsförbudet i stället skall vara förbjudna att handla med bolagets aktier under en månad före offentliggörandet av varje rapport. Den regel som utredningen har föreslagit bör enligt vår bedömning bli avsevärt enklare att tillämpa än dagens korttidshandelsförbud både för de anmälningsskyldiga och för de som utövar tillsyn över efterlevnaden. Regeln innebär att ledande befattningshavare kommer att vara förhindrade att göra affärer med aktier i bolaget under de perioder då dessa typiskt sett kan ha tillgång till insiderinformation. Som några remissinstanser har påpekat kan någon som ingår i den nu aktuella kretsen ha tillgång till insiderinformation även utanför dessa perioder. Här bör dock kraftigt betonas att de regler som föreslås i lagen om straff för marknadsmissbruk vid handel med finansiella instrument naturligtvis kommer att gälla också dessa personer när de har möjlighet att göra aktieaffärer. En avvägning måste således göras mellan de intressen som den nu aktuella regeln avser att skydda och de nu berörda personernas intresse av att ha möjlighet att göra affärer med aktier i bolag i vilka de har insynsställning. Ett handelsförbud bör anses vara en ingripande åtgärd för de berörda personerna. Det är därför viktigt att förbudet inte blir mer ingripande än vad som är motiverat av de intressen som det skall skydda. Enligt vår mening har det inte framkommit tillräckliga skäl för att införa ett handelsförbud som omfattar än den på en månad som utredningen har föreslagit. Vi anser emellertid att perioden bör anges med hänsyn till att alla månader inte innehåller lika många dagar. För att även övriga investerare skall ha möjlighet att ta del av den information som finns i en ordinarie delårsrapport bör såsom utredningen har föreslagit även den dag då rapporten offentliggörs räknas in i tidsfristen. har ifrågasatt varför den krets som omfattas av detta förbud är mindre än den krets som anses ha insynsställning. När förbudet mot korttidshandel infördes gjorde regeringen bedömningen att ett lagstadgat förbud mot korttidshandel borde rikta sig endast mot vissa kategorier av anställda i och uppdragstagare i aktiemarknadsbolag samt närstående till sådana personer (prop. 1995/96:215 s. 67 f.). Förbudet borde därför gälla en mindre krets personer som har särskilda förutsättningar att få tillgång till förtrolig information som rör bolaget. Enligt regeringens uppfattning var den krets som borde omfattas av förbudet ledamöter och suppleanter i styrelsen, verkställande direktör, vice verkställande direktör, revisorer och revisorssuppleanter. Vidare borde motsvarande befattningshavare i ett aktiemarknadsbolags moderbolag omfattas av förbudet. Regeringen konstaterade därvid att den krets som omfattas av förbudet mot korttidshandel är mindre än den som skall anses ha insyn i ett aktiemarknadsbolag men att denna åtskillnad fick anses motiverad med hänsyn till att förbudet för den enskilde är mer ingripande än anmälningsskyldigheten till insynsregistret. Det förhållandet att korttidshandelsförbudet nu ersätts av ett förbud för personer som har insynsställning i ett aktiemarknadsbolag att inför en ordinarie delårsrapport handla med aktier i bolaget , medför enligt vår uppfattning inte att det finns anledning att göra någon annan bedömning i fråga om den krets av personer som bör omfattas av detta förbud än den som gjordes när den krets som skulle omfattas av korttidshandelsförbudet fastställdes. Vi anser att det inte heller i övrigt framkommit anledning att utöka den nu aktuella kretsen av personer. har tillstyrkt att korttidshandelsförbudet ersätts med ett förbud att handla under vissa känsliga tider. Enligt föreningarna bör dock ett sådant förbud träffa den utvidgade krets, innefattande icke reglerade marknader, som utredningen föreslagit i fråga om insiderbrott. Härvid bör påpekas att det gällande förbudet mot korttidshandel i anmälningsskyldighetslagen avser förvärv och avyttringar såväl på som utanför värdepappersmarknaden (se t.ex. prop. 1999/2000:109 s. 89). Den nu föreslagna ändringen innebär således inte någon ändring i detta avseende. Samma begränsning som för ledande befattningshavare bör gälla för aktiemarknadsbolags handel med egna aktier. Liksom det gällande korttidshandelsförbudet måste vissa transaktioner undantas från tillämpning av den nya regeln. Det måste således vara tillåtet att t.ex. avyttra aktier enligt villkoren i ett offentligt erbjudande samt att avyttra tilldelade emissionsrätter och inlösenrätter samt andra liknande rätter såsom omvandlingsrätter. Som har påpekat är den omvandling av en inlösenaktie till pengar som sker när nedsättning av aktiekapitalet registreras hos emellertid en händelse som över huvud taget inte omfattas av handelsförbudet. Likaså måste kunna ge dispens för t.ex. sådana situationer där någon av viktiga skäl behöver det kapital som är placerat i aktierna. I likhet med vad som gäller för korttidshandelsförbudet bör det nya handelsförbudet vara förenat med en avgiftssanktion. Den särskilda avgift som tas ut vid överträdelse av korttidshandelsförbudet uppgår enligt 21 § första stycke 4 anmälningsskyldighetslagen till av skillnaden mellan förvärvs- och avyttringspriset. Avgiften är uteslutande vinstbegränsande och anledningen till att denna procentsats har valts är att avgiften i stort sett skall motsvara den vinst som affären har medfört (prop. 1995:96/215 s. 69). Genom den schablonmässiga beräkningen till av vinsten beaktas även i skälig omfattning de transaktionskostnader som kan vara förenade med affären. Även i fråga om det nya handelsförbudet bör avgiften enligt vår uppfattning beräknas schablonmässigt. Eftersom det inte torde vara möjligt att på motsvarande sätt som i fråga om korttidshandelsförbudet beräkna någon vinst som är direkt hänförlig till ett förvärv eller en avyttring som har skett i strid mot det nya handelsförbudet måste ett annat beräkningsunderlag för avgiften väljas. Utredningen har föreslagit att avgiften skall beräknas till av vederlaget för de aktier som förvärvats eller avyttrats i strid mot handelsförbudet. Dessa beräkningsgrunder för den särskilda avgiften framstår enligt vår uppfattning som lämpliga. Utredningen har föreslagit att det inte skall finnas något lägsta eller högsta belopp för den avgift som kan tas ut. När korttidshandelsförbudet infördes gjorde regeringen bedömningen att de allmänna bestämmelserna om sanktionsavgifter skulle tillämpas även vid överträdelser av korttidshandelsförbudet, bl.a. att avgiften måste ligga inom intervallet (prop. 1995:96/215 s. 69). Enligt vår uppfattning bör sanktionsavgift som tas ut vid överträdelse mot det nu föreslagna handelsförbudet begränsas på motsvarande sätt. 13.2.2 Förenkling av anmälningsskyldigheten Regeringens förslag: Anmälningsskyldighet skall inte gälla om ändring i innehavet föranletts av fondemission eller av att en akties nominella belopp ändrats genom att en aktie delats upp eller lagts samman med någon annan aktie, förvärv av teckningsrätt genom aktieägares företrädesrätt vid emission, avyttring av interimsbevis genom omvandling till aktie samt förvärv genom tilldelning av inlösenrätt. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att det införs ett undantag från anmälningsskyldighet för sådana ändringar i innehav som avser finansiella instrument som förfallit utan värde. Remissinstanserna: avstyrker att det införs ett undantag från anmälningsskyldighet för ändringar i innehav som avser finansiella instrument som förfallit utan värde. För att inspektionen skall kunna hålla ett aktuellt register bör samtliga transaktioner vara anmälningspliktiga. Om ett instrument förfallit utan värde och detta anmäls , bör det enligt inspektionen i stället vara en omständighet som kan medföra att avgiften efterges. Skälen för regeringens förslag Enligt reglerna i marknadsmissbruksdirektivet och tredje genomförande- direktivet skall transaktioner som utförs för egen räkning av någon som är anmälningsskyldig, eller av en anhörig till en sådan person, anmälas till den behöriga myndigheten (se artikel 6.4 i marknadsmissbruksdirek- tivet och artikel 6.1 i tredje genomförandedirektivet). Direktiven ställer således inte upp några krav på anmälan för andra transaktioner än dessa. Enligt artikel 6.1 i tredje genomförandedirektivet har medlemsstaterna dock rätt att även införa andra anmälningsskyldigheter än de som omfattas av artikel 6.4 i marknadsmissbruksdirektivet. Det finns därför anledning att överväga om anmälningsskyldigheten kan förenklas i fråga om några av de transaktioner som skall anmälas enligt anmälningsskyldighetslagen men där reglerna i direktiven inte ställer upp något motsvarande krav på anmälningsskyldighet. Vid ett aktielån enligt standardvillkoren (dvs. som överensstämmer med Svenska Fondhandlareföreningens Ramavtal för värdepapperslån, kund respektive interbank, 990929) övergår äganderätten på de utlånade värdepapperen från utlånaren till låntagaren. Värdepapperen registreras ut från utlånarens avstämningskonto och in på låntagarens. Ett värdepapperslån utgör en försträckning; utlånaren har en fordran på låntagaren på ett visst antal aktier. Fordran förfaller i enlighet med villkoren för lånet. När fordran förfallit måste låntagaren lämna tillbaka ett visst antal aktier inte just de aktier han eller hon en gång lånade. Frågan är om den förändring i innehavet som ett aktielån utgör skall anmälas eller inte. För utlånaren, vars aktier bytts ut mot en fordran på samma aktier, kan lånet närmast betraktas som ett alternativt sätt att behålla sina aktier. I ekonomiskt hänseende befinner han eller hon sig i samma situation som om han eller hon hade haft aktierna kvar, förutom att han eller hon fått ersättning (motsvarande ränta) för utlåningen. Går kursen på aktierna upp eller ner ökar eller minskar värdet på hans eller hennes tillgångar i motsvarande mån. Det är först när lånet förfallit och utlånaren har fått tillbaka sina aktier som han eller hon kan sälja dem och därmed realisera värdeförändringen. Inte heller för låntagaren innebär själva lånet någon förändring av värdet på hans eller hennes tillgångar, värdet av de inlånade aktierna motsvaras av värdet på aktieskulden. Om låntagaren säljer de inlånade aktierna (blankar) är det inte kursen vid lånetillfället som avgör om han eller hon gör vinst eller förlust utan aktiekursen han eller hon köper in aktier för att återbetala aktielånet. Att en äganderättsförändring sker vid utlåningen har ingen betydelse för utlånarens eller låntagarens vinst eller förlust utan detta avgörs av om kursen vid köptillfället är högre eller lägre än kursen vid försäljningstillfället. Ett värdepapperslån innebär egentligen bara en möjlighet för låntagaren att genomföra ett köp och en försäljning i omvänd ordning, försäljningen först och köpet . Detta har utredningen ansett tala för att ett aktielån i sig inte behöver omfattas av anmälningsskyldigheten, eftersom aktielånet i sig inte innebär någon förändring av vare sig utlånarens eller låntagarens ekonomiska intresse i bolaget. Emellertid behöver anmälningsskyldigheten upprätthållas, om det skall vara möjligt att med hjälp av registret följa en persons innehav över tiden. Utredningen har därför inte föreslagit något undantag för aktielån. Enligt vår uppfattning torde ett aktielån som sker på sätt som anges ovan vara att anse som en transaktion som aktieinnehavaren utför för egen räkning. Detta medför att den enligt reglerna i marknadsmissbruks- direktivet skall anmälas till den behöriga myndigheten om aktieinnehava- ren är en anmälningsskyldig person, eller närstående till en sådan person, och om den avser sådana aktier för vilka anmälningsskyldighet förelig- ger. Något undantag från anmälningsskyldigheten är därmed inte möjligt att införa. Anmälningsskyldigheten vid emissioner m.m. På grund av bestämmelsen i 2 § anmälningsskyldighetslagen om att en rad aktierelaterade finansiella instrument skall likställas med aktier medför ett aktiebolags emission av aktier ett flertal händelser som är anmälningspliktiga enligt gällande bestämmelser i 4 § nämnda lag. Vid t.ex. en emission med företrädesrätt för aktieägare är den första anmälningspliktiga händelsen att aktieägaren erhåller teckningsrätter. Om dessa utnyttjas omvandlas de till interimsaktier, s.k. BTA i VPC- systemet (betald tecknad aktie), vilket i sig är en anmälningspliktig ändring av innehavet. Därefter, när ändringen av bolagets kapital registrerats hos , byts interimsaktien ut mot en aktie vilket också skall anmälas. Därutöver kan teckningsrätterna säljas och den försäljningen är i sig anmälningspliktig. Eftersom några av förändringarna av innehavet vid en emission endast är av teknisk natur, bör dessa undantas från anmälningsskyldigheten så att endast de relevanta ändringarna anmäls. Detsamma gäller när aktieägare tilldelas inlösenrätter vid nedsättning av aktiekapitalet. Att aktieägaren erhåller teckningsrätter är bara en automatisk följd av hans eller hennes ställning som aktieägare och bör undantas från anmälningsskyldigheten. Likaså bör omvandlingen av interimsaktie till aktier undantas. Kvar som anmälningspliktiga förändringar blir då försäljning av teckningsrätterna och förvärv av interimsaktie genom att teckningsrätterna utnyttjas. På motsvarande sätt som vid emissioner kan förändringar i innehavet föranledas av en nedsättning av aktiekapitalet enligt bestämmelserna i 6 kap. aktiebolagslagen (1975:1385). Vid erbjudande om inlösen av aktier tilldelas ägarna s.k. inlösenrätter som kan utnyttjas för att lösa in aktier till det av bolaget erbjudna priset. Normalt har dessa inlösenrätter ett ekonomiskt värde och kan vara föremål för handel. När aktieägaren anmäler till bolaget att han eller hon önskar utnyttja inlösenrätter flyttas vanligen det antal aktier som svarar mot ägarens begäran om inlösen till ett s.k. apportkonto i VPC-systemet (ett konto i ägarens namn som denne inte kan disponera över). Vid överföringen till apportkontot blir utnyttjandet oåterkalleligt. Själva inlösen genomförs därefter genom att de inlösta aktierna överförs från ägarnas apportkonton och makuleras. På samma sätt som vid emissioner bör endast de innehavsförändringar som är av intresse för marknaden vara anmälningspliktiga. Att aktieägaren erhåller inlösenrätter är inte relevant information för marknaden. Anmälningsskyldigheten bör därför begränsas till det fallet att inlösenrätter utnyttjas eller säljs. Fristen för anmälan när det gäller utnyttjande av inlösenrätter bör räknas från tidpunkten för när den anmälningsskyldige fått meddelande om att aktierna överförts till apportkonto. Utredningen har föreslagit att det bör finnas ett undantag för finansiella instrument som förfallit utan värde. har avstyrkt att det införs ett sådant undantag. Enligt inspektionen bör samtliga transaktioner vara anmälningspliktiga; detta för att inspektionen skall kunna hålla ett aktuellt register. Innebörden av ett undantag i enlighet med vad utredningen har föreslagit är således att det skulle ankomma på att bevaka om några finansiella instrument som finns i registret har förfallit utan värde. Med hänsyn till det antal finansiella instrument som finns registrerade hos inspektionen torde detta bli en betungande uppgift för inspektionen. Att ålägga inspektionen en sådan bevakningsskyldighet framstår enligt vår mening som mindre lämplig. Vi anser därför i likhet med att något undantag från anmälningsplikten i fråga om finansiella instrument som förfallit utan värde inte bör införas. 13.2.3Avgift för bolag som underlåter att underrätta personer med insynsställning Regeringens förslag: Särskild avgift skall tas ut av bolag som underlåter att inom föreskriven tid lämna underrättelse till person om att bolaget anmält till att personen i fråga har insynsställning i bolaget. Utredningens förslag överensstämmer i med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag eller lämnar det Skälen för regeringens förslag: Enligt 7 § anmälningsskyldighets- lagen skall ett aktiemarknadsbolag skriftligen underrätta personer som har insynsställning enligt 3 § 5 och 6 att bolaget anmält till Finans- inspektionen att personerna i fråga har insynsställning. Eftersom det är fråga om en bedömning från fall till fall om dessa personer har insyns- ställning, fungerar underrättelsen som en upplysning om detta till den berörda personen. Anmälningsskyldigheten börjar enligt 6 § 2 löpa när personen i fråga har tagit emot underrättelsen. Underlåtenhet att under- rätta personerna i fråga bör vara sanktionerad med en avgift på samma sätt som en underlåtenhet att göra anmälan till .