prop · GS0385d2 · 2005-03-16 00:00:00 — Om det uppkommer någon brist vid återbäring enligt 6 §, är de personer som har medverkat till beslutet om värdeöverföringen ansvariga för denna. Detsamma gäller de som har medverkat till verkställandet av beslutet eller till upprättandet eller fastställandet av en oriktig balansräkning som har legat till grund för beslutet om värdeöverföring. För ansvar enligt första stycket förutsätts i fråga om styrelseledamot, verkställande direktör, revisor, lekmannarevisor och särskild granskare, uppsåt eller oaktsamhet, och, i fråga om aktieägare och annan, uppsåt eller grov oaktsamhet. För brist som uppkommer vid återbäringen ansvarar även den som har tagit emot egendom från en person som avses i 6 § första stycket med vetskap om att den härrör från en olaglig värdeöverföring. Vid tillämpningen av bestämmelserna i förstatredje styckena gäller 29 kap. 5 och 6 §§. (Jfr 14 kap. 6 § tredje stycket i SOU 2001:1.) Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet att ersätta den brist som kan uppkomma i samband med återbäring enligt 6 §. Frågan har behandlats i avsnitt 11.5.2. Paragrafen motsvaras delvis av 12 kap. 5 § andra stycket i den nuvarande aktiebolagslagen (jfr prop. 1975:103 s. 486 ). Av första stycket framgår att bristtäckningsansvaret kan aktualiseras i vissa fall av medverkan till den olovliga värdeöverföringen. Det gäller för det första då en person har medverkat till beslutet om en olaglig värdeöverföring. Som exempel kan nämnas en styrelseledamot som har föreslagit stämman att den skall besluta om en olaglig värdeöverföring eller en aktieägare som har röstat för ett sådant beslut. För det andra gäller ansvaret den som har medverkat till verkställandet av beslutet. Som exempel kan nämnas en styrelseledamot eller en verkställande direktör som har verkställt en utbetalning eller ingått ett avtal som innebär en olaglig värdeöverföring. För det tredje kan ansvaret drabba den som har medverkat till upprättande eller fastställande av en oriktig balansräkning som legat till grund för beslutet om värdeöverföring. En styrelseledamot eller en verkställande direktör som har undertecknat en oriktig balansräkning och en revisor som har tillstyrkt den kan bli ansvariga på dessa grunder. Inte i något av fallen krävs det att den medverkande själv har erhållit något av det som olagligen överförts. Medverkansansvaret kan gälla såväl ledamöter i bolagets organ som utomstående. Det kan i det senare fallet exempelvis vara fråga om en aktieägaren närstående person som genom rådgivning eller faktisk hjälp tillsammans med en styrelseledamot i bolaget medverkar till att den olagliga värdeöverföringen har kunnat komma till stånd. De subjektiva rekvisiten skiljer sig åt mellan de olika kategorierna av medverkande. När det gäller styrelseledamöter, verkställande direktör och revisor krävs uppsåt eller oaktsamhet för att ansvaret skall inträda. För aktieägare och andra gäller ett krav på uppsåt eller grov oaktsamhet. Att ansvar inträder först vid uppsåt eller vårdslöshet av kvalificerat slag innebär att en utomstående rådgivare, t.ex. en bank eller advokatbyrå som bistår vid en värdeöverföringstransaktion, inte har någon långtgående undersökningsplikt beträffande transaktionens laglighet. Om rådgivaren likväl får klart för sig att transaktionen inkräktar på det bundna egna kapitalet eller strider mot försiktighetsregeln eller om han eller hon har påtaglig anledning att misstänka att så är fallet kan medverkansansvar däremot komma i fråga. Kravet på uppsåt är uppfyllt när den aktuella personen haft vetskap om de faktiska förhållanden som innebär att beslutet innefattade en olaglig värdeöverföring. Av allmänna principer följer att okunskap om lagens innehåll däremot saknar betydelse för bedömning av uppsåtsfrågan. En annan sak är att den medverkande kan gå fri från ansvar om han eller hon har gjort en rättslig felbedömning av innebörden i en viss transaktion och denna felbedömning framstår som ursäktlig. Goda skäl talar för att det strängare ansvar som gäller för styrelseledamöter bör åvila även den som rent faktiskt fungerar som bolagets företrädare (jfr , J, Om vinstutdelning i aktiebolag s. 713 f.). Huruvida ett sådant utsträckt ansvar bör komma i fråga beror dock på den ställning som den aktuella personen har haft i det enskilda fallet. Frågan om s.k. faktiska företrädares ansvar har därför överlämnats till rättstillämpningen. Bestämmelsen i tredje stycket saknar tidigare motsvarighet. Den innebär att bristtäckningsansvar även i vissa fall kan åläggas den som utan att själv ha medverkat till värdeöverföringen har tagit emot den olovligen överförda egendomen. Det kan t.ex. vara fråga om att bolagets och aktieägarens gemensamma bank, sedan banken har erhållit instruktioner om att föra över medel som härrör från en olaglig värdeöverföring till aktieägarens konto, tillgodogör sig det överförda beloppet genom att amortera ned en kredit som aktieägaren har i banken (jfr NJA 1997 s. 418). Om pengar som sätts in på ett bankkonto inte kommer den kontoförande banken till del, riskerar banken däremot inte något bristtäckningsansvar eftersom banken i ett sådant fall inte kan anses vara mottagare av egendomen. Lagrådet har, med hänvisning till vissa uttalanden i lagrådsremissen, efterlyst klargöranden när det gäller i vilka fall ett mottagande av en olovlig värdeöverföring skall hänföras till 6 § första stycket (återbäringsskyldighet) och i vilka fall det skall hänföras till förevarande bestämmelse (bristtäckningsansvar). Med anledning av vad Lagrådet har uttalat i denna del bör det framhållas att 6 § första stycket reglerar mottagande i första led medan förevarande paragraf reglerar mottagande i ett senare led. När det gäller det nämnda exemplet att en bank tillgodogör sig en olovlig utbetalning genom att amortera ned kontohavarens kredit hos banken torde det, såsom Lagrådet har varit inne på, normalt vara naturligt att betrakta kontohavaren som mottagare i första led och banken som mottagare i andra led. Om utbetalningen redan från början har varit avsedd för banken kan det emellertid i ett enskilt fall vara rimligt att se banken som mottagare i första led, varvid bankens eventuella ansvar alltså skall bedömas enligt de strängare reglerna i 6 § första stycket. En förutsättning för bristtäckningsansvar enligt tredje stycket är att egendomen har tagits emot från en sådan person som avses i 6 § första stycket. Vad som avses är en person för vilken de objektiva kriterierna för återbäringsskyldighet föreligger. Något krav på att personen rent faktiskt är återbäringsskyldig uppställs däremot inte. Huruvida de subjektiva rekvisiten är uppfyllda med avseende på den personen saknar alltså betydelse. För att ansvar skall inträda i detta fall krävs vidare att mottagaren har haft vetskap om att det är fråga om en olaglig värdeöverföring. Att mottagaren borde ha förstått att det rörde sig om en olovlig värdeöverföring räcker alltså inte. Vetskapen skall avse dels förhållandet att det har skett en olaglig värdeöverföring, dels den omständigheten att just den mottagna egendomen härrör från den olagliga värdeöverföringen. En allmän förutsättning för att bristtäckningsansvar enligt första eller andra stycket skall kunna göras gällande är att det står klart att beloppet inte kan återkrävas av den i 6 § angivne mottagaren av egendomen, antingen därför att denne inte har varit i sådan ond tro som sägs där eller därför att han eller hon saknar tillgångar. Av hänvisningen till 29 kap. 5 och 6 §§ i fjärde stycket framgår att flera bristtäckningsansvariga ansvarar solidariskt samt att bristtäckningsansvaret kan jämkas. Vad den bristtäckningsansvarige tvingas utge kan han eller hon regressvis återkräva av den som är återbäringsskyldig enligt 6 §. I den utsträckning även andra är bristtäckningsansvariga kan han eller hon av var och en av dem återkräva vad de slutligen bör bära av ersättningsskyldigheten mot bolaget. Preskription inträder enligt allmänna bestämmelser. Beviljad ansvarsfrihet påverkar inte ansvaret. Talan om bristtäckningsskyldighet kan föras av dem som är berättigade att föra talan om återbäring enligt 6 § (jfr kommentaren till den paragrafen). 18 kap. 1 § Beslut om vinstutdelning fattas av bolagsstämman. Stämman får besluta om utdelning av större belopp än vad styrelsen har föreslagit eller godkänt endast om 1.det finns en sådan skyldighet enligt bolagsordningen, eller 2.utdelningen beslutas på yrkande av en minoritet enligt 11 §. (Jfr 15 kap. 2 § i SOU 2001:1.) I paragrafen, som närmast motsvarar 12 kap. 3 § första stycket första meningen i den nuvarande aktiebolagslagen (jfr prop. 1975:103 s. 475), regleras beslutsordningen vid vinstutdelning (jfr avsnitt 11.6). Första stycket innebär att bolagsstämman som bolagets högsta beslutande organ är primärt behörig att besluta huruvida och i vad mån vinstutdelning skall ske. Denna rätt kan stämman varken i ett enskilt fall eller genom föreskrift i bolagsordningen delegera till styrelsen eller annan. En annan sak är att om bolagets vinst enligt bolagsordningen skall användas för annat ändamål än utdelning till aktieägarna, så kan bolagsordningen ge någon utomstående rätt att närmare bestämma om det sätt på vilket medlen skall utnyttjas för ändamålet (jfr prop. 1975:103 s. 317). Liksom begränsas bolagsstämmans beslutanderätt på så sätt att den normalt inte får besluta om högre utdelning än vad styrelsen föreslår eller godkänner. I andra stycket görs två undantag från denna huvudregel. Undantagen överensstämmer med gällande rätt. Det ena undantaget avser den situationen att det av bolagsordningen följer en skyldighet att dela ut ett visst belopp. Det kan t.ex. vara fråga om en föreskrift i bolagsordningen som anger att hela bolagets vinst skall delas ut. I sådana fall har bolagsordningens reglering företräde framför styrelsens förslag (under förutsättning att utdelningen är förenlig med 17 kap. 3 och 4 §§). Det andra undantaget avser vinstutdelning på yrkande av en aktieägarminoritet. Närmare bestämmelser om sådana beslut finns i 11 §. Den stämma, som skall fastställa resultaträkningen och balansräkningen, dvs. årsstämman, är också skyldig att besluta om dispositioner av bolagets resultat (se 7 kap. 11 §). Det gör det naturligt att besluta om eventuell vinstutdelning vid den stämman. Det är emellertid också möjligt att besluta om vinstutdelning på annan ordinarie stämma eller på extra bolagsstämma. I de senare fallen får dock bolaget enligt 17 kap. 4 § dela ut högst det som återstår av vad som enligt den senast fastställda balansräkningen utgjorde fritt eget kapital (s.k. efterutdelning). Det är inte tillåtet att dela ut överskott som har upparbetats efter det att resultaträkningen och balansräkningen fastställdes (s.k. förskottsutdelning eller interimsutdelning). Bolagsstämmans beslut om vinstutdelning fattas med enkel majoritet (se 7 kap. 40 §). Det gäller oberoende av om vinstutdelningen skall verkställas genom utbetalning av pengar eller annan egendom. I bolagsordningen kan anges ett högre eller lägre majoritetskrav. Där kan också anges särskilda förutsättningar för att stämmans beslut skall vara giltigt, t.ex. att beslutet måste godkännas av ett utomstående organ. Bolagsstämman kan besluta att utdelningen skall ske i annat än kontanter, s.k. sakvärdesutdelning. Det kan också bestämmas att aktieägarna skall erbjudas möjlighet att fritt välja mellan att erhålla utdelning i pengar eller annan av stämman bestämd egendom. Det torde däremot inte vara möjligt att genom majoritetsbeslut besluta om att vissa aktieägare skall ha utdelning i pengar och andra i annan egendom. Skulle bolagsstämman besluta om vinstutdelning i strid med aktiebolagslagen eller bolagsordningen, kan beslutet klandras enligt 7 kap. 50 §. Om styrelsen, den verkställande direktören eller annan ställföreträdare verkställer det klanderbara stämmobeslutet och beslutet sedermera upphävs, är de aktieägare som har uppburit utdelning återbäringsskyldiga, om de inte har varit i god tro (se 17 kap. 6 §). Om samtliga aktieägare är överens, kan de sätta sig över lagens regler om formerna för värdeöverföring (jfr kommentaren till 17 kap. 2 §). Ett av aktieägarna fattat samfällt men formlöst beslut om att föra över medel från bolaget till aktieägarna kan alltså i och för sig vara giltigt. Det utgör dock inte ett beslut om vinstutdelning i lagens mening utan är snarare att beteckna som en förtäckt utdelning. Om beslutet formaliseras och dokumenteras i ett bolagsstämmoprotokoll varvid även ett s.k. per capsulam-förfarande kan komma till användning (jfr avsnitt 7.3.1) bör det emellertid anses som ett beslut om vinstutdelning. Det gäller även om det inte har föregåtts av i lagen föreskrivna förslag och kallelser. Skillnaden mellan å ena sidan en förtäckt utdelning och å andra sidan vinstutdelning får bl.a. betydelse om frågor om återbäringsskyldighet och bristtäckningsansvar skulle aktualiseras. Förslag till beslut om vinstutdelning 18 kap. 2 § Om bolagsstämman skall pröva en fråga om vinstutdelning, skall styrelsen, eller om förslaget väcks av någon annan, förslagsställaren upprätta ett förslag till beslut enligt bestämmelserna i 36 §§. En fråga om vinstutdelning enligt 11 § får prövas även om något sådant förslag inte har upprättats. (Jfr 15 kap. 4 § i SOU 2001:1.) Paragrafen, som saknar tidigare motsvarighet, innehåller tillsammans med de följande paragraferna bestämmelser om det beslutsunderlag som skall föreligga inför ett beslut om vinstutdelning. Bestämmelserna har utformats på samma sätt som bestämmelserna om beslutsunderlag vid andra slag av viktigare beslut i bolaget. Den stämma som fastställer resultat- och balansräkningarna (årsstämman) skall besluta om dispositioner avseende bolagets vinst eller förlust (se 7 kap. 11 §). Beslutet skall föregås av ett förslag som styrelsen har lämnat i förvaltningsberättelsen (se 6 kap. 2 § årsredovisningslagen). Om det föreslås att vinsten skall disponeras genom vinstutdelning, skall det enligt förevarande paragraf tas fram ett förslag till beslut med mera ingående upplysningar än vad som behöver anges i förvaltningsberättelsen. Ett sådant förslag skall tas fram oavsett om frågan skall prövas vid en ordinarie eller extra bolagsstämma och oavsett om förslaget har väckts av styrelsen eller av någon annan. Normalt kan frågan om vinstutdelning inte tas upp på stämman annat än om ett motsvarande förslag har lagts fram och tillhandahållits före stämman. Om förslaget härrör från styrelsen och är avsett att behandlas på samma stämma som den som skall ta ställning till resultat- och balansräkningarna, bör förslaget kunna infogas i förvaltningsberättelsen. Kravet på upprättande av förslag gäller inte vinstutdelning på yrkande av aktieägarminoritet enligt 11 §. Av den paragrafen följer att de aktieägare som önskar framställa ett sådant yrkande kan vänta till själva stämman med att göra det. 18 kap. 3 § I förslaget om vinstutdelning skall följande anges: 1. beloppet av den utdelning som skall belöpa på varje aktie, 2.avstämningsdagen, om bolaget är ett avstämningsbolag, eller, i förekommande fall, bemyndigande för styrelsen att fastställa avstämningsdagen, 3.den tidpunkt då utdelningen skall betalas, om bolaget inte är ett avstämningsbolag, eller, i förekommande fall, bemyndigande för styrelsen att fastställa betalningsdag, och 4.om utdelningen skall avse annat än pengar, uppgift om arten av den egendom som skall delas ut. Avstämningsdagen enligt första stycket 2 eller betalningsdagen enligt första stycket 3 får inte infalla senare än dagen före nästa årsstämma. (Jfr 15 kap. 3 § i SOU 2001:1.) Paragrafen anger vilka uppgifter som skall finnas med i ett förslag till beslut om vinstutdelning. Till förslaget skall också ett särskilt yttrande från styrelsen fogas (se 4 §). Om frågan om vinstutdelning skall behandlas på annan stämma än den som skall ta ställning till årsredovisningen, skall vidare, enligt 5 och 6 §§, lämnas vissa ytterligare uppgifter i förslaget. Av första stycket 1 framgår att förslaget skall ange beloppet av den utdelning som skall belöpa på varje aktie. Normalt skall detta belopp vara detsamma för samtliga aktier. Finns det olika aktieslag, som skiljer sig åt i fråga om rätten till vinst, måste dock utdelningsbeloppet anges för varje särskilt aktieslag. Enligt punkterna 2 och 3 skall förslaget även innehålla uppgift om avstämningsdag eller, i kupongbolag, förfallodag. Det är tillåtet att delegera beslutanderätten i denna fråga till styrelsen. Om ett sådant bemyndigande föreslås, skall detta anges. I förekommande fall skall även anges om utdelningen skall betalas i annat än pengar (s.k. sakvärdesutdelning) och, i så fall, arten av den egendom som skall delas ut (se punkten 4). Andra stycket innehåller en begränsning när det gäller hur långt in avstämningsdagen eller förfallodagen får skjutas. Frågan har behandlats i avsnitt 12.2. Den bortre gränsen infaller normalt dagen före nästa årsstämma. Sedan bolagsstämman har beslutat om vinstutdelning erhåller aktieägarna en fordran mot bolaget på utdelningsbeloppet. Fordringsrätten påverkas inte av bolagets ekonomiska situation efter stämmans beslut. Skulle bolaget gå i konkurs innan utbetalning sker, får anspråket bevakas med samma rätt som andra oprioriterade fordringar i konkursen. När det gäller sådan vinstutdelning som sker på yrkande av en aktieägarminoritet (jfr 11 §) uppställs i 12 och 13 §§ särskilda krav på avstämnings- och betalningsdag. Avstämningsdagen måste då, enligt 12 §, infalla inom en månad från utdelningsbeslutet och utdelningen skall, enligt 13 § utbetalas genast efter avstämningsdagen. Av 13 § följer att, när det gäller kupongbolag, förfaller en av en aktieägarminoritet påyrkad vinstutdelning till betalning i omedelbar anslutning till beslutet. 18 kap. 4 § Till förslaget om vinstutdelning skall fogas ett motiverat yttrande från styrelsen om huruvida den föreslagna vinstutdelningen är försvarlig med hänsyn till vad som anges i 17 kap. 3 § andra och tredje styckena. Om tillgångar eller skulder har värderats till verkligt värde enligt 4 kap. 14 a § årsredovisningslagen (1995:1554), skall det i yttrandet också anges hur stor del av det egna kapitalet som beror på att en sådan värdering har tillämpats. (Jfr 15 kap. 3 § i SOU 2001:1.) Paragrafen reglerar det yttrande som styrelsen skall foga till förslaget enligt 3 §. Frågan har behandlats i avsnitt 11.4.7. I yttrandet skall styrelsen redogöra för hur den föreslagna dispositionen förhåller sig till försiktighetsregeln (se 17 kap. 3 § andra och tredje styckena). Yttrandet skall vara motiverat. Det räcker alltså inte med att styrelsen uttalar att förslaget är eller inte är förenligt med denna regel. Också de närmare övervägandena bakom styrelsens bedömning skall redovisas (se vidare kommentaren till 17 kap. 3 §). Om bolaget ingår i en koncern, skall en motsvarande bedömning göras även på koncernnivå. Syftet med bestämmelsen är att styrelsen skall ställa den föreslagna utdelningen i relation till dels de krav som verksamhetens art, omfattning och risker ställer på storleken av det egna kapitalet, dels bolagets konsolideringsbehov, likviditet och ställning i övrigt. Hur utförligt och detaljerat yttrandet skall vara får bedömas med hänsyn till omständligheterna i det enskilda fallet. I ett litet eller medelstort bolag med enkla ekonomiska förhållanden kan analysen ofta begränsas till en allmän beskrivning av bolagets ekonomiska situation och en redogörelse för centrala nyckeltal, varvid relationen mellan eget och främmande kapital (soliditet) ofta är av särskild betydelse. Den konstaterade soliditeten bör ställas i relation till förhållandena inom den bransch där bolaget verkar. Yttrandet bör också ge läsaren besked om huruvida bolaget kan antas komma att kunna fullgöra sina förpliktelser samt hur den föreslagna värdeöverföringen påverkar bolagets förmåga att göra eventuellt nödvändiga investeringar. Om redovisade nyckeltal är betryggande och det inte finns några särskilda förhållanden som ger anledning till oro, torde yttrandet som regel kunna ges en ganska kort avfattning. Förekommer det å andra sidan omständigheter som ger anledning till tveksamhet om bolagets vinstutdelningsutrymme, bör styrelsen givetvis, om den anser att det likväl finns utrymme för värdeöverföringar, noggrant redovisa skälen för detta. Frågan om hur orealiserade vinster har bedömts är av särskild betydelse i dessa sammanhang och det ligger i sakens natur att särskild försiktighet bör iakttas när det gäller utdelning av sådana. I sista meningen har därför tagits in en särskild bestämmelse om att styrelsen, i de fall balansräkningen innefattar orealiserade vinster, skall ange hur stor del av det egna kapitalet som beror på att tillgångar eller skulder har upptagits till marknadsvärdet på balansdagen. Bestämmelsen har dock begränsats till de fall då tillgångar eller skulder har värderats med tillämpning av 4 kap. 14 a § årsredovisningslagen. Styrelsen skall i så fall redovisa hur mycket större eller mindre det egna kapitalet hade varit om de poster som har värderats enligt denna paragraf i stället hade värderats med utgångspunkt i anskaffningsvärdet (jfr 4 kap. 35 §§ årsredovisningslagen) eller, såvitt gäller omsättningstillgångar, enligt lägsta värdets princip (jfr 4 kap. 9 § årsredovisningslagen). Bestämmelsen om att ett yttrande från styrelsen skall fogas till för- Prop. 2004/05:85 slaget gäller även när förslaget har väckts av annan än styrelsen, dock ej när det är fråga om ett sådant förslag från en aktieägarminoritet som avses i 11 § (jfr kommentaren till 2 §). 18 kap. 5 § Om årsredovisningen inte skall behandlas på den bolagsstämma som skall pröva förslaget om vinstutdelning, skall det i förslaget anges hur stor del av det enligt 17 kap. 3 § första stycket disponibla beloppet som finns kvar efter det senast fattade beslutet om värdeöverföring. (Jfr 15 kap. 4 § i SOU 2001:1.) Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande aktiebolagslagen. Den och den närmast följande paragrafen innehåller bestämmelser om det särskilda beslutsunderlag som skall tillhandahållas när frågan om vinstutdelning skall prövas på annan bolagsstämma än årsstämman (jfr avsnitt 11.6.1). Vid en sådan stämma kan endast beslutas om s.k. efterutdelning, dvs. utdelning av vad som återstår av det belopp som redovisades som fritt eget kapital i den senast fastställda balansräkningen (jfr 17 kap. 4 §). Bestämmelserna är utformade med sikte på den situationen att ett bolag vill besluta om extra vinstutdelning . Även i dessa fall skall förslaget till beslut innehålla de uppgifter som anges i 3 §. Av förslaget skall dessutom, enligt förevarande paragraf, framgå hur mycket av det i den senast fastställda balansräkningen konstaterade fria egna kapitalet som fortfarande står till bolagsstämmans förfogande. 18 kap. 6 § I det fall som avses i 5 § skall följande handlingar fogas till förslaget: 1.en kopia av den årsredovisning som innehåller de senast fastställda balans- och resultaträkningarna, 2.en kopia av revisionsberättelsen årsredovisningen avser, 3.en redogörelse, undertecknad av styrelsen, för händelser av väsentlig betydelse för bolagets ställning, vilka har inträffat efter det att årsredovisningen lämnades med uppgift om värdeöverföringar som har beslutats och om förändringar i bolagets bundna egna kapital som har skett efter balansdagen, och 4.ett yttrande över den redogörelse som avses i 3, undertecknat av bolagets revisor, med uttalande om huruvida bolagsstämman bör besluta ienlighet med förslaget. (Jfr 14 kap. 3 § tredje meningen i SOU 2001:1.) Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande aktiebolagslagen. Den reglerar vilka handlingar som skall ligga till grund för ett beslut om vinstutdelning som inte fattas på den stämma som skall ta ställning till resultat- och balansräkningarna. Syftet med bestämmelserna är att säkerställa att aktieägarna har ett lika fullständigt och aktuellt underlag för sitt beslut som om frågan hade prövats på en årsstämma.