prop · GS03170 · 2005-05-31 00:00:00 — Paragrafen, som har utformats enligt Lagrådets förslag, motsvarar nuvarande 2 kap. 4 § fjärde stycket UtlL. Enligt första meningen skall det vid prövningen om uppehållstillstånd särskilt beaktas om den sökande gjort sig skyldig till brottslighet eller brottslighet i förening med annan misskötsamhet. För att uppehållstillstånd på grund av utlänningens brottslighet skall kunna vägras bör det av rättssäkerhetsskäl normalt krävas att det finns en lagakraftvunnen dom som avser fängelsestraff av inte allt för kort varaktighet. Enligt 12 kap. 9 § gäller bl.a. att ett beslut om att avvisa eller utvisa en utlänning inte får verkställas förrän utlänningen har avtjänat ett fängelsestraff som han eller hon har dömts till. Med anledning av den bestämmelsen ter det sig naturligt att handläggande myndighet, i synnerhet i de fall utlänningen enligt 5 kap. 18 § andra stycket söker uppehållstillstånd efter inresan i , inväntar utgången i brottmålet innan beslut meddelas i frågan om uppehållstillstånd. Såsom Lagrådet påpekat bör dock även en överklagad dom i ett mål om grovt brott som inte vunnit laga kraft kunna utgöra ett särskilt skäl mot att åtminstone för tillfället bevilja uppehållstillstånd. Detta kan bli aktuellt exempelvis i de fall som utlänningen söker uppehållstillstånd utifrån enligt huvudregeln i 5 kap. 18 § första stycket. Vid bedömningen av om uppehållstillstånd skall beviljas skall straffets längd och gärningens art beaktas. Grova oaktsamhetsbrott som visserligen lett till fängelsestraff men där återfallsrisken normalt är liten kan betraktas som mindre allvarliga än brott som lett till fängelsestraff av samma längd men där återfallsrisken typiskt sett är större. Vid uppgifter om brottslighet i annat land, skall hänsyn tas till att straffmätningen för samma brott kan skilja sig högst avsevärt mellan olika länder. Bedömningen bör då ske med utgångspunkt i vilket straff som sannolikt skulle ha utdömts i . När det är fråga om brottslighet som ligger på gränsen till vad som kan hindra uppehållstillstånd kan även annan misskötsamhet vägas in. Det måste då vara fråga om förhållanden som är otvetydigt konstaterade, exempelvis en av utlänningen erkänd gärning som kan bedömas komma att leda till fällande dom eller annan misskötsamhet där de faktiska omständigheterna är helt klarlagda. I andra meningen föreskrivs att vid prövning av uppehållstillstånd enligt 3 § första stycket 5 och 6 skall det särskilt beaktas om utlänningen eller utlänningens barn kan antas bli utsatt för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid. I dessa fall läggs den i bosatta personens bakgrund till grund för bedömningen att det kan antas att sökanden kommer att utsättas för våld eller allvarliga kränkningar i förhållandet. Bestämmelsen är avsedd att framför allt tillämpas på fall där män upprepade gånger inleder förhållanden med utländska kvinnor som de sedan kränker eller misshandlar. Om det kommer fram att den i bosatta personen har gjort sig skyldig till våldsbrott mot närstående eller till sexualbrott, kan det i allmänhet antas att sökanden eller sökandens barn kan komma att fara illa. Vid prövningen bör hänsyn tas till när i tiden omständigheterna inträffat, vilken omfattning de haft och på vilket sätt de kan innebära risk för att sökanden skall fara illa. Om förhållandet är seriöst har i och för sig inte med risken för våld att göra. Det finns ändå skäl att väga in också hur länge ett förhållande varat. Om det rör sig om ett etablerat förhållande där parterna måste ha fått kännedom om varandra, bör det krävas starkare skäl för att avslå ansökan om uppehållstillstånd än om det rör sig om ett etablerat förhållande. Det skall också vägas in om sökanden hamnar i ett mycket svårt och utsatt läge i hemlandet om ansökan avslås. Det kan inte komma i fråga att avslå en ansökan om uppehållstillstånd som grundar sig på anknytning till en i bosatt person enbart på grund av att den i bosatta personen är kriminell eller har missbruksproblem. De omständigheter som anges i paragrafen, skall vägas mot de skäl som talar för att uppehållstillstånd skall beviljas. Vilken tyngd som anmärkningarna skall ha för att uppehållstillstånd skall vägras är beroende av en bedömning i det enskilda fallet. Det kan röra sig om utlänningar som kan åberopa skäl att få stanna i av sådan styrka att avslag bör kunna komma i fråga endast om det föreligger sådana skäl som skulle kunna medföra avslag för en flykting. Det kan å andra sidan vara fråga om en utlänning som åberopar anknytning till i någon form och där anknytningen ligger på gränsen till vad som skulle kunna läggas till grund för att bevilja tillstånd. I det senare fallet bör även mindre allvarliga anmärkningar kunna läggas till grund för ett avslag. När det gäller anknytningsförhållanden där det finns barn med i bilden måste också stor hänsyn tas till barnens situation och om de skulle drabbas av en separation från någon av föräldrarna. Paragrafen, som utformats enligt Lagrådets förslag, motsvarar i huvudsak nuvarande 2 kap. 5 § UtlL. I paragrafen används i stället för utverkat formuleringen ansökt om och beviljats. Detta innebär ingen förändring i sak i förhållande till nuvarande motsvarande bestämmelse. Tredje stycket saknar motsvarighet utlänningslag. Där lämnas en upplysning om vad som gäller i fråga om uppehållstillstånd för en utlänning som skall avvisas eller utvisas enligt ett beslut som har vunnit laga kraft. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 5 a § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 7 § första stycket UtlL såvitt gäller uppehållstillstånd. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 2 kap. 8 § UtlL såvitt gäller uppehållstillstånd. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 7 § andra stycket UtlL såvitt gäller uppehållstillstånd. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 2 kap. 14 § UtlL. Det tidigare bemyndigandet avseende uppehållstillstånd för humanitära skäl har bl.a. tagits bort. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 3 kap. 8 § första stycket UtlL. Ändringar har gjorts till följd av att bestämmelsen om skyddsbehövande i övrigt har ändrats i förhållande till utlänningslag. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 8 § andra och fjärde stycket UtlL. Ändringar har gjorts till följd av att bestämmelsen om skyddsbehövande i övrigt har ändrats i förhållande till utlänningslag. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 8 § tredje stycket UtlL. I detta kapitel finns närmare bestämmelser om arbetstillstånd. Bestämmelser om arbetstillstånd fanns tidigare i huvudsak i 2 kap. UtlL. Paragrafens första stycke motsvarar nuvarande 2 kap. 6 § första stycket UtlL. I andra stycket har intagits en upplysningsbestämmelse. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Bestämmelsen innehåller de grundläggande förutsättningarna för att arbetstillstånd skall kunna beviljas. Enligt paragrafen får arbetstillstånd ges till en utlänning som erbjudits anställning inom ett yrke där det råder tillfällig brist på arbetskraft. Även säsongsarbetare kan få arbetstillstånd enligt denna bestämmelse, vilket efter Lagrådets synpunkter anges uttryckligen i paragrafen. Vad Lagrådet framfört i övrigt angående denna bestämmelse redogörs för i avsnitt 13.2. Tillstånd får också beviljas den som deltar i internationellt utbyte samt om det följer av internationellt avtal eller avtal med annat land. Avsikten är att de närmare förutsättningarna för vilka situationer som avses skall fastställas genom föreskrifter på lägre nivå och riktlinjer på samma sätt som . Bemyndigande för regeringen att meddela ytterligare föreskrifter finns i 8 §. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. I paragrafens första stycke föreskrivs att utlänningar som har fått tidsbegränsat uppehållstillstånd också skall kunna få arbetstillstånd. Om syftet med det tidsbegränsade uppehållstillståndet talar emot att arbetstillstånd ges, t.ex. om utlänningen beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av sjukdom enligt 5 kap. 9 § eller för tillfälligt besök enligt 5 kap. 10 §, bör arbetstillstånd inte ges. I andra stycket finns en upplysning om att permanent uppehållstillstånd får meddelas för vissa arbetstagare enligt 5 kap. 5 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 6 § andra stycket UtlL. För tydlighetens skull har bestämmelserna tagits upp i en särskild paragraf. Att arbetstillstånd inte behövs för nordiska medborgare och inte för dem som har permanent uppehållstillstånd framgår av 2 kap 8 §. 2 kap. 9 § får regeringen föreskriva att även andra utlänningar får arbeta här utan arbetstillstånd. I nuvarande 4 kap. UtlF finns sådana undantag meddelade för bl.a. medborgare i ett land som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller i . Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 7 § första stycket UtlL såvitt gäller arbetstillstånd. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 8 § UtlL såvitt gäller arbetstillstånd. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 7 § andra stycket UtlL såvitt gäller arbetstillstånd. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 6 § tredje stycket UtlL. 7 kap. Återkallelse av tillstånd Kapitlet motsvarar nuvarande 2 kap. 914 §§ UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 9 § första och fjärde styckena. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 9 § andra stycket. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 11 § UtlL. Nuvarande punkten 2 i första stycket har dock inte fått någon motsvarighet. Anledningen till detta behandlas i avsnitt 12.3.1. I första stycket föreskrivs i likhet med vad som gäller enligt nuvarande 2 kap. 9 § tredje stycket UtlL genom hänvisningen till 1 § att vid bedömning av om uppehållstillståndet bör återkallas i de fall utlänningen medvetet har lämnat oriktiga uppgifter eller förtigit omständigheter, som varit av betydelse för att få tillståndet, hänsyn skall tas till utlänningens anknytning till det svenska samhället. Vidare skall hänsyn tas till om andra skäl talar mot att tillståndet återkallas. Utlänningens levnadsomständigheter och familjeförhållanden samt hur länge utlänningen har vistats i skall särskilt beaktas. Genom hänvisningen till 3 § har lagts till att ovannämnda hänsyn skall tas även vid återkallelse av uppehållstillstånd för utlänningar, som har rest in i , om de utan arbetstillstånd bedriver verksamhet som kräver ett sådant tillstånd, eller om det på grund av deras tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att de kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet i eller i något annat nordiskt land. Andra stycket motsvarar nuvarande 2 kap. 9 § tredje stycket andra meningen. Vidare innebär andra punkten ett uttryckligt reglerande av gällande rätt som innebär att hänsyn till barns behov skall tas, se avsnitt 12.3.3. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 10 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 10 a § UtlL. Första stycket motsvarar nuvarande 2 kap. 12 § UtlL. Av andra stycket, som saknar motsvarighet utlänningslag, framgår ett undantag från första stycket som gäller flyktingar och skyddsbehövande i övrigt. För dessa kategorier får uppehållstillståndet återkallas tidigast efter det att förflutit sedan deras bosättning upphört. Ytterligare begränsningar finns i sista meningen, nämligen att det krävs att utlänningarna har återvänt till ett land där de har varit bosatta och att de återvänder därför att de politiska förhållanden i landet har ändrats. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 13 § UtlL. Paragrafen motsvarar delar av nuvarande 2 kap. 14 § andra stycket UtlL. 8 kap. Avvisning och utvisning I detta kapitel finns bestämmelserna om avvisning och utvisning. Det motsvarar i huvudsak 4 kap. UtlL. Kapitlet har disponerats enligt Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § första stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 2 § första och andra styckena UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § andra stycket UtlL. Bestämmelsen har placerats i en särskild paragraf på förslag från Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 4 kap. 4 § UtlL. Nuvarande 4 kap. 4 § första stycket 4 UtlL saknar motsvarighet i lagförslaget. I andra stycket framgår att polisen inte längre har en exklusiv behörighet att besluta om avvisning i de fall som inte anges i första stycket. Bestämmelsen gör det möjligt för att besluta om avvisning även i andra fall än som avses i första stycket. Den möjligheten får framför allt betydelse om frågan om avvisning kommer upp i samband med att utlänningen ger in en ansökan om uppehållstillstånd till . Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 4 kap. 2 § tredje stycket UtlL. Av paragrafen framgår att beslut om avvisning inte får fattas senare än efter den första ansökan om uppehållstillstånd efter ankomsten till landet. Samma tidsgräns gäller vid avvisning på såväl formella (1 §) som materiella grunder (2 §). Om beslut om avvisning enligt 1 § inte kan fattas , kan utlänningen utvisas enligt 7 §. Tidsgränsen skall tillämpas endast såvitt angår prövningen i första instans. Tidsgränsen utgör således inte något hinder för att efter utgången av tremånaderstiden fastställa ett avvisningsbeslut som fattats av polismyndighet eller som första instans. Första stycket motsvarar nuvarande 8 kap.8 § första stycket UtlL. I andra stycket, som saknar motsvarighet utlänningslag, erinras om att det i 12 kap. 7 § finns bestämmelser om verkställigheten av beslut om omedelbar verkställighet. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 4 kap. 3 och 5 §§ UtlL. Bestämmelsens första mening motsvarar i huvudsak nuvarande 4 kap. 3 § UtlL. Den har utformats med beaktande av att beslut om avvisning enligt förslaget aldrig skall få fattas senare än efter den första ansökan om uppehållstillstånd efter utlänningens ankomst. Tillämpningsområdet för bestämmelsen om utvisning i denna paragraf blir därmed större än enligt motsvarande bestämmelse i nuvarande 4 kap. 3 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 7 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 8 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 9 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 10 § första och tredje styckena UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 10 § andra och fjärde styckena UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 14 § andra stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 16 § UtlL Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 11 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 6 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 12 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 12 a § UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 4 kap. 14 § första stycket UtlL. I paragrafen har i förhållande till motsvarande nuvarande bestämmelse lagts till vad som gäller i säkerhetsärenden. Lagrådets synpunkter i fråga om vem som skall pröva frågor om tillstånd till kort besök i säkerhetsärenden behandlas i kommentaren till 20 §. Paragrafens första stycke motsvarar nuvarande 4 kap. 15 § UtlL. Andra stycket saknar motsvarighet utlänningslag. I detta stycke finns en särskild bestämmelse om vem som är behörig att ge tillstånd till kort besök i i säkerhetsärenden. Av bestämmelsen framgår att regeringen prövar frågor om tillstånd till kort besök i säkerhetsärenden. Lagrådet har ifrågasatt om inte med hänsyn till att verket i övrigt har befogenheter att besluta i säkerhetsärenden också bör pröva frågor om tillstånd till sådana besök. Enligt regeringens mening är möjligheterna att besluta om förbud att återvända till av central betydelse i säkerhetsärendena. De flesta förbuden kommer också enligt regeringens bedömning slutligen att prövas av regeringen. Det framstår mot denna bakgrund inte som ändamålsenligt att överlämna till att i säkerhetsärendena ge tillstånd till kort besök. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 7 kap. 5 § och 11 § fjärde stycket UtlL. I paragrafen föreskrivs att migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen, i stället för enligt nuvarande ordning, och regeringen kan fatta beslut som första instans i vissa frågor. Motsvarigheten till paragrafens första stycke i nuvarande 7 kap. 5 § UtlL omfattar endast beslut i fråga om uppehållstillstånd. Första stycket har kompletterats med en bestämmelse som anger att också en fråga om arbetstillstånd får prövas. Bestämmelsen i tredje stycket har ändrats i förhållande till nuvarande 7 kap. 5 § tredje stycket UtlL. Ändringen innebär att den begränsning som gäller för domstolarna och regeringen att som första instans besluta om avvisning eller utvisning också omfattar en utlänning som åberopar omständigheter som avses i 4 kap. 2 §. 9 kap. Kontroll- och tvångsåtgärder I detta kapitel finns bestämmelser om kontroll och tvångsåtgärder. Kapitlet motsvarar i huvudsak nuvarande 5 kap. UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 1 § och 2 § andra stycket första och tredje meningarna UtlL. Första, andra och femte styckena i paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 5 kap. 2 § UtlL. Tredje och fjärde styckena i paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Bestämmelserna motsvarar de huvudsakliga bestämmelserna om kroppsvisitation i 2 b § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Dessa bestämmelser bör framgå direkt av lagen i likhet med vad som är fallet vid kroppsvisitation av förvarstagna enligt nuvarande 6 kap. 26 § andra och tredje styckena UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 2 a § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 3 § första stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 3 § andra stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 4 § första och andra styckena UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 4 § tredje stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 5 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 6 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 7 § UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 6 kap. 1 § UtlL. Andra stycket har en annan formulering än motsvarande stycke i 6 kap. 1 § UtlL. Denna ändring medför ingen förändring i sak. Med den nya formuleringen klargörs att ett beslut om kvarhållande får fattas av polisman. 10 kap. Förvar och uppsikt avseende utlänningar I detta kapitel finns bestämmelser om förutsättningar för beslut om förvar och uppsikt. Kapitlet motsvarar i huvudsak nuvarande 6 kap. 217 samt 19 §§ UtlL. Bestämmelser utlänningslag om behandlingen av utlänningar som hålls i förvar bildar ett nytt eget kapitel, 11 kap. Hur en utlänning som hålls i förvar skall behandlas. Bestämmelsen i nuvarande 6 kap. 1 § UtlL har förts till 9 kap. Kontroll och tvångsåtgärder. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 2 § UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 6 kap. 3 § första och andra styckena UtlL. I paragrafen anges, till skillnad från motsvarande bestämmelse utlänningslag, att de särskilda bestämmelserna om förvarstagande av barn också gäller vid verkställighet av utvisning på grund av brott. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 3 § tredje stycket UtlL. Paragrafen har formulerats om för att det tydligare skall framgå att innebörden av bestämmelserna i paragrafen är att ett barn alltid skall kunna vara tillsammans med åtminstone en av vårdnadshavarna. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 4 § första och andra styckena UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 4 § tredje stycket UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 6 kap. 5 § första stycket UtlL. Formuleringen i nuvarande 6 kap. 5 § första stycket UtlL om detta är tillräckligt saknar motsvarighet i paragrafen. Paragrafen har utformats enligt Lagrådets förslag. Som Lagrådet påpekat följer det av 1 kap. 8 § att uppsikt inte bara får utan skall tillgripas, om uppsikt är tillräckligt. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 6 kap. 5 § andra och tredje styckena UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 6 kap. 5 § fjärde stycket UtlL. Ett tillägg i förhållande till nuvarande motsvarande bestämmelse har gjorts i paragrafen som innebär att en anmälningsskyldighet kan avse också att anmälan skall ske hos och inte som enbart hos polisen. Av paragrafen framgår vidare att ett beslut om uppsikt kan innebära att utlänningen i samma beslut åläggs såväl anmälningsskyldighet som att lämna ifrån sig sitt pass eller annan legitimationshandling. Det sista ledet i nuvarande motsvarande bestämmelse, nämligen att uppsikt också kan innebära att utlänningen skall vara skyldig att uppfylla andra särskilda villkor, saknar motsvarighet i lagförslaget. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 6 § första och andra styckena samt 6 kap. 8 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 6 § fjärde stycket UtlL. Första och tredje styckena motsvarar i huvudsak nuvarande 6 kap. 7 och 12 §§ UtlL. Andra stycket saknar motsvarighet utlänningslag. I första stycket talas, till skillnad från nuvarande 6 kap. 7 § UtlL, om den muntliga handläggningen i form av muntlig förhandling. I andra stycket upplyses om vilka bestämmelser som skall tillämpas vid muntlig handläggning hos myndigheten och muntlig förhandling i domstol. Tredje stycket motsvarar delvis nuvarande 6 kap. 12 § UtlL. Den tidigare möjligheten att uppdra åt en tingsrätt eller en förvaltningsmyndighet att hålla förhandling har dock utgått. Genom att överklaganden i utlänningsärenden förs över till särskilda migrationsdomstolar knutna till vissa länsrätter framstår det som omotiverat att även tingsrätter i vissa fall skall ha befattning med denna typ av ärenden. Uppgiften läggs i stället på migrationsdomstolarna. Bestämmelserna om muntlig förhandling i 13 kap. är tillämpliga när en förhandling hålls enligt detta stycke. Av stycket framgår vidare bl.a. att den som uppdrar åt en domstol att hålla muntlig förhandling också bestämmer om domstolen skall få höra någon annan än utlänningen vid förhandlingen. Beträffande säkerhetsärendena finns en särskild bestämmelse i tredje stycket sista meningen som föreskriver att uppdrag att hålla muntlig förhandling får ges endast till Migrationsöverdomstolen. Eftersom det är Migrationsöverdomstolen som har att avge yttranden till regeringen inför dess beslut i säkerhetsärenden framstår det som naturligt att också ge uppgiften att hålla förhandling i fråga om förvar och uppsikt i säkerhetsärenden till denna domstol. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 9 § första stycket samt 6 kap. 10 § första stycket UtlL. 13 och 14 §§ Paragraferna motsvarar i huvudsak nuvarande 6 kap. 9 § andra stycket UtlL. Deras huvudsakliga syfte är att komplettera 12 § och därigenom förtydliga när polismyndigheten och skall vara handläggande myndighet. Det bedöms inte nödvändigt att i paragraferna föreskriva särskilt när domstol skall anses vara behörig att besluta om förvar enligt 12 §. Beträffande domstolarna är bestämmelsen i 12 § tillräcklig. Liksom gäller enligt paragraferna att ansvaret som handläggande myndighet i ärenden om omedelbar verkställighet övergår endast då beslut om inhibition meddelats och då till den myndighet som meddelat beslutet om inhibition. Detsamma gäller i ärenden där frågor om hinder mot verkställighet prövas enligt 12 kap. 1820 §§. För domstolarna innebär bestämmelserna att de får ansvar som handläggande myndighet när ett överklagat ärende, t.ex. ett ärende om avvisning med omedelbar verkställighet enligt 8 kap. 6 § eller ett beslut att inte bevilja ny prövning enligt 12 kap. 19 §, först om inhibition meddelas. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 9 § tredje och fjärde styckena och 10 § andra stycket UtlL. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Enligt paragrafen är Migrationsöverdomstolen handläggande myndighet i fråga om förvar och uppsikt domstolen handlägger ett säkerhetsärende för yttrande till regeringen enligt 14 kap. 1113 §§. När Migrationsöverdomstolen med yttrande har lämnat över ärendet till regeringen framgår det av 14 § att regeringen skall anses som handläggande myndighet och att beslut om förvar och uppsikt skall fattas av statsråd. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 9 § femte stycket och 6 kap. 11 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 16 § UtlL. Paragrafen, som utformats enligt Lagrådets synpunkter, motsvarar nuvarande 6 kap. 17 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 19 § andra och tredje styckena UtlL. Hur en utlänning som hålls i förvar skall behandlas