prop · GS03140 · 2005-03-31 00:00:00 — Den består av balansräkning, resultat- räkning, noter och förvaltningsberättelse. I årsrapporten skall även ingå en finansieringsanalys i vissa fall (3 §). Årsrapporten skall upprättas enligt god redovisningssed på samma sätt som för aktiebolag. I årsrapporten skall ingå en särskild bilaga. Den skall innehålla de uppgifter som behövs för att bedöma skäligheten i nättariffer och för att jämföra olika nätverksamheter. Årsrapporten skall också innehålla upplysningar om koncernbidrag till eller från det företag som bedriver verksamheten samt uppgift om ägartillskott i den mån det berör nätverksamheten. I noter till årsrapporten skall vissa uppgifter lämnas angående intresseföretag enligt 1 kap. 5 § årsredovisningslagen (1995:1554). Det gäller bl.a. inköp från och försäljning till intresse- företag (4 a §). I årsrapportens resultaträkning skall samtliga till nätverksamheten direkt hänförliga intäkter och kostnader redovisas. Om nätverksamhet bedrivs tillsammans med annan verksamhet, skall gemensamma intäkter och kostnader redovisas fördelat enligt adekvata och dokumenterade fördelningsgrunder som ger en rättvisande bild av nätverksamheten (6 §). I årsrapportens balansräkning redovisas samtliga till nätverksamheten direkt hänförliga tillgångar, avsättningar och skulder samt eget kapital (7 §). Tillgångar, avsättningar och skulder samt eget kapital som är gemensamma för nätverksamheten och annan verksamhet skall fördelas enligt adekvata och dokumenterade fördelningsgrunder mellan rörelse- grenarna på ett sätt som ger en rättvisande bild av nätverksamheten. I de fall god redovisningssed, som den tillämpas av aktiebolag, innebär andra värderingsprinciper i årsrapporten än vad som gäller för den officiella i årsredovisningen skall enligt 7 a § uppgift lämnas om vilka justeringar som skett av värdena samt orsaken till justeringen. I årsrapportens förvaltningsberättelse skall upplysningar lämnas dels om sådana förhållanden som är viktiga för bedömningen av nätverksamhetens ställning och resultat men som inte skall redovisas i resultaträkning eller balansräkning, dels om händelser som inträffat under räkenskapsåret eller därefter om de är av väsentlig betydelse för nätverksamheten (8 §). anläggningsregister för nätverksamheten skall upprättas och hållas aktuellt. Där redovisas tillgångar som helt eller delvis är avsedda att stadigvarande brukas eller innehas i nätverksamheten. Registret skall bl.a. innehålla uppgift om anskaffningsvärde och avskrivningar. Nät- myndigheten får dock medge undantag från kravet på anläggnings- register (9 §). En årsrapport skall upprättas för varje nätkoncession. I förordningen finns vidare bestämmelser om den särskilda granskningen av nätverksamhet. Enligt 13 § skall revisor som granskar redovisningen av nätverksamhet vara auktoriserad eller godkänd. Revisorn skall vara auktoriserad i vissa fall. Det är om nätverksamheten bedrivs tillsammans med annan verksamhet och den samlade verksam- heten skall granskas av minst en auktoriserad revisor enligt tillämpliga regler för associationsformen. får i det enskilda fallet medge undantag från kravet på auktoriserad revisor, om inte företaget enligt annan lagstiftning är skyldigt att ha en auktoriserad eller godkänd revisor. Årsrapportshandlingarna för nätverksamheten skall senast efter räkenskapsårets utgång avlämnas till revisor för gransk- ning (14 §). Revisorn skall i det intyg som ges in till nätmyndigheten ange om årsrapporten upprättats enligt gällande föreskrifter och i över- ensstämmelse med god redovisningssed på samma sätt som för aktiebolag. Sedan revisorn slutfört sin granskning skall han teckna en hänvisning till intyget på årsrapporten. Revisorns granskning omfattar dock inte den särskilda rapport som enligt 2 § skall biläggas förvaltningsberättelsen (15 §). Enligt 16 § skall bestyrkt kopia av årsrapporten samt revisorsintyg ha kommit in till nätmyndigheten senast efter räkenskapsårets utgång. Årsrapporten skall skrivas under av samtliga behöriga ställföre- trädare för det företag som driver nätverksamheten, med angivande av dagen för underskriften. Enligt 17 § i förordningen får nätmyndigheten meddela närmare föreskrifter om bl.a. hur anläggningstillgångar skall specificeras, kompletterande noter om fördelningsprinciper, principer för intern prissättning och metoder för gränsdragning mellan underhåll och investering. Föreskrifter får också meddelas för upprättande av nyckeltal för avkastningsmått och finansiella mått samt om de uppgifter som skall ingå i den särskilda rapport som skall bifogas förvaltningsberättelsen. Tillsynen över efterlevnaden av redovisnings- och revisionsreglerna i ellagen och förordningen om redovisning av nätverksamhet handhas av nätmyndigheten. Myndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. En sådan begäran får förenas med vite. Myndigheten får också meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Även ett sådant föreläggande får förenas med vite (se 12 kap. 13 §§ ellagen). Om ett företag inte ger in en bestyrkt kopia av årsrapport eller sådant revisorsintyg som anges i förordningen om redovisning av nätverk- samhet, skall företaget betala förseningsavgift till staten (12 kap. 7 §). Bestämmelserna om förseningsavgifter är utformade efter mönster från Prop. 2004/05:140 motsvarande regler i 8 kap. årsredovisningslagen (1995:1554). Vissa bestämmelser i ellagen är straffrättsligt sanktionerade. Det gäller dock inte bestämmelserna om redovisning och revision. Ellagen innehåller också bestämmelser om överklaganden. Nyss nämnda vitesföreläggande överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (13 kap. 5 § ellagen). 4.3.4Separat redovisning av naturgasverksamhet Enligt 4 kap. 1 § naturgaslagen (2000:599) skall verksamhet som rör överföring av naturgas och lagring av naturgas för annans räkning ekonomiskt redovisas var för sig och skilt från annan verksamhet. Överföringsverksamhet som omfattas av samma transporttariff skall dock redovisas samlat. Enligt samma lagrum får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela ytterligare föreskrifter om redovisning av verksamhet som rör överföring av naturgas och lagring av naturgas för annans räkning. Föreskrifter får också meddelas om skyldighet att ge in redovisningshandlingar till den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen får meddela närmare föreskrifter om revisionen. Revisorn i företaget skall göra en särskild granskning av redovisningen av denna verksamhet. Revisorn skall i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om redovisningen av verksamheten skett enligt gällande bestämmelser. Företaget skall lämna in intyget till den myndighet som regeringen bestämmer. har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. En begäran får förenas med vite. Myndigheten får också meddela de före- lägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Även ett sådant föreläggande får förenas med vite (se 6 kap. 2 §). Om naturgasföretaget inte lämnar in de redovisningshandlingar som krävs enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, skall företaget betala förseningsavgifter till staten enligt närmare regler i 6 kap. 6 §. Detsamma gäller om företaget inte lämnar in ett revisorsintyg enligt de föreskrifter som utfärdats med stöd av bemyndiganden i lagen. Beslutet om förseningsavgift fattas av den myndighet som regeringen bestämmer. Naturgaslagen innehåller vissa ansvarsbestämmelser. Dessa är dock inte kopplade till överträdelser av redovisningsreglerna (jfr 7 kap. 1§). Lagen innehåller också bestämmelser om överklaganden av bl.a. sådana beslut som en myndighet meddelar enligt 6 kap. 3 §. 5Ny lagstiftning med anledning av transparensdirektivet Transparensdirektivet innehåller föreskrifter om ekonomiska redovis- ningar. Dessa avser att underlätta granskning av företags ekonomiska förhållanden vid tillämpningen av EG-fördragets statsstödsregler och övriga konkurrensregler för företag och stater (). De artiklar som avses är dels artikel 87 om konkurrenssnedvridande stöd från en medlemsstat, dels artikel 86 om förbud mot legala monopol och andra regleringar som är oförenliga med förverkligandet av den gemensamma marknaden. Det kan även vara fråga om åtgärder som i praktiken utnyttjas av företaget på ett sätt som strider mot artikel 82 om missbruk av dominerande ställning. Direktivet har således en koppling till EG:s konkurrensrätt. Transparensdirektivet angår redovisningskrav av tre olika slag, öppen redovisning, separat redovisning och rapporteringsskyldighet avseende vissa tillverkande företag. De senaste ändringarna innebär att företag som har konkurrensskyddad verksamhet skall ha separata redovisningar för denna verksamhet och annan företagsverksamhet. finns i direktivet krav på en öppen redovisning av finansiella förbindelser mellan offentliga myndig- heter och deras företag samt krav på en årlig rapportering till kommissio- nen om större offentliga tillverkningsföretag. EG-direktiv måste generellt genomföras i författningsform. Det innebär att regler som motsvarar direktivets minimiregler måste finnas i lag, förordning eller myndighetsföreskrifter. har (mål C-141/03) fällt för fördragsbrott med anledning av att domstolen bedömt att inte i rätt tid genomfört de senaste ändringarna i transparensdirektivet. Inte minst av detta skäl är det viktigt att samtliga föreskrifter i direktivet klart och tydligt framgår av svensk författning. Transparensdirektivets föreskrifter och begrepp är allmänt hållna och bygger på konkurrensrättsliga begrepp. Tolkningen av direktivet påverkas således av utvecklingen inom EG:s konkurrensrätt. De regler som kan bli nödvändiga att införa i lag bör därför nära ansluta till direktivets ordalydelse. Vägledning för tolkningen av centrala begrepp får i stället i regel sökas inom ramen för tolkningen av motsvarande begrepp enligt . Även om transparensdirektivet genomförs genom att direktivets artiklar överförs till svensk lag mer eller mindre ordagrant kan det vara lämpligt att språkligt och redaktionellt strukturera reglerna på ett sätt som närmare ansluter till svensk författ- ningstext. Eftersom de särskilda redovisningskrav som direktivet inne- håller bygger på information som hämtas från de berörda företagens redovisningssystem är det också befogat att samordna de nya Prop. 2004/05:140 redovisningskraven med de krav som redan gäller enligt tillämpliga redovisningsförfattningar för svenska offentliga och privata företag. Direktivet utgör ett minimidirektiv. kan därför ställa strängare krav om det bedöms motiverat av svenska intressen, t.ex. genom att inskränka undantagen för att underlätta tillämpningen av svensk konkurrenslagstiftning eller att kräva årlig rapportering och offentlig- görande av information från den öppna eller separata redovisningen. Av skäl som redovisas nedan (avsnitt 5.2.2 och 5.3.3) koncentreras förslagen dock till vad som är nödvändigt för att införliva minimikraven på ett för berörda företag smidigt och praktiskt sätt. Det lämnas ändå vissa förslag utöver vad direktivet kräver. Bland annat föreslås ett normgivnings- bemyndigande som möjliggör mer detaljerade bestämmelser om den öppna redovisningens och den separata redovisningens utformning och innehåll. Detta ger visst utrymme för att meddela myndighetsföreskrifter anpassade till vad som kan effektivisera tillämpningen av konkurrens- rättslig lagstiftning, om det skulle vara lämpligt. Lagstiftningsarbetet omfattar i första hand inarbetandet av de senaste ändringarna i direktivet om separat redovisning. De ställningstaganden som görs där påverkar dock också hur äldre direktivföreskrifter om öppen redovisning bör behandlas. Det finns därför anledning att frångå direktivets ordning och börja med att analysera frågorna om separat redovisning av konkurrens- skyddad och annan affärsverksamhet. 5.2Separat redovisning av konkurrensskyddad och annan affärsverksamhet 5.2.1Förutsättningarna och motiven för en separat redovisning Regeringens förslag: Företag som, å ena sidan, bedriver ekonomisk eller kommersiell verksamhet med exklusiva eller särskilda rättigheter eller som får offentligt stöd för att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (konkurrensskyddad affärsverksamhet) och, å andra sidan, bedriver annan affärsverksamhet skall upprätta en separat redovisning för de båda delarna av företagets verksamhet. Begreppen exklusiva och särskilda rättigheter definieras i lag på samma sätt som i transparensdirektivet. I fråga om begreppet tjänster av allmänt ekonomiskt intresse hänvisas som i direktivet till EG-fördragets artikel 86.2. Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon definition i lag- stiftningen av det grundläggande begreppet företag, utan detta bör tolkas i enlighet med gemenskapsrätten. Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har efterfrågat ett förtyd- ligande i lagen av begreppet företag. har anfört att eftersom begreppet är centralt för tillämpningen av lagen borde ett åter- givande av definitionen, t.ex. som gjorts i 3 § KL även göras här. () efterfrågar en tydligare definition av begreppet offentligt företag och påpekar att inte endast juridiska personer kan omfattas av begreppet utan även en del av en statlig myndighet, kommun eller landsting. Verket finner i likhet med utred- ningen att företagsbegreppet måste avgöras i den praktiska rättstillämp- ningen men anser att det noga måste klargöras vilka generella kriterier som skall gälla för begreppen företag och myndighet. ESV fram- håller dock att när det gäller offentligrättsligt avgiftsfinansierad verk- samhet bör denna anses utgöra en myndighet även om verksamheten som sådan är ekonomisk och kommersiell. () påpekar att företagsbegreppet är svårtolkat och uppmärksammar det därmed sammanhängande problemet hur beloppsgränsen i undantags- bestämmelsen i direktivets artikel 4 skall bestämmas. och , som från ett kommunalt perspektiv i och för sig inte ser något behov av lagstiftning, anser det mycket viktigt att företagsbegreppet förtydligas. Förbunden efterfrågar förtydliganden av hur begreppet offentligt företag skall avgränsas och pekar på kostnadsaspekten för det fall varje avskiljbar delverksamhet inom en kommun skall betraktas som ett offentligt företag. anför att det ur perspektivet förutsägbarhet vore att föredra att begrepp som bl.a. företag och samhandel förklarades i lagen, men har förståelse för utredningens förslag eftersom begreppen har sin grund i rättsutvecklingen inom EG:s konkurrensrätt. och efterfrågar en harmoniserad definition av begreppet tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Skälen för regeringens förslag och bedömning Såsom framgått av redogörelsen för transparensdirektivets artikel 2.1 d och 2.1 e i avsnitt 4.1.4 skall ett företag ha en separat redovisning under vissa förutsättningar. En grundläggande förutsättning är att företaget bedriver olika verksamheter. Det är, å ena sidan, en ekonomisk eller kommersiell verksamhet med en exklusiv eller särskild rättighet eller som klassas som en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse och som finansieras med statliga stöd i någon form (som sammanfattande term används begreppet konkurrensskyddad affärsverksamhet) och, å andra sidan, annan ekonomisk verksamhet (benämns i det följande annan affärsverksamhet). Om företaget bara bedriver den ena verksamheten uppkommer alltså inte frågan om en separat redovisning. Syftet med den separata redovisningen är i grunden att underlätta EG- kommissionens granskning vid tillämpningen av . Om ett företag bedriver såväl monopolverksamhet som konkurrensutsatt verksamhet finns en uppenbar risk för konkurrensproblem genom att ett ekonomiskt överskott från monopolverksamhet kan användas för att subventionera konkurrensutsatt verksamhet, s.k. korssubventionering. en sådan integrerad verksamhet är det komplicerat att analysera pris- sättningen på de olika nyttigheterna. Det är som regel också svårt att fast- ställa om överskott från monopolverksamhet används för att subventio- nera den konkurrensutsatta verksamheten. Genom en särredovisning ökas förutsättningarna för att skapa en effektiv konkurrenstillsyn och riskerna för t.ex. korssubventionering kan minska (jfr SOU 1999:115 Handel med gas i konkurrens, s. 305 ff.). På samma sätt förbättrar en särredovisning möjligheterna att kontrollera t.ex. om offentliga ersättningar som ges för att bedriva en viss allmännyttig verksamhet är större än vad företagets kostnader i den verksamheten motiverar. En separat redovisning skall enligt direktivet göras för varje företag som bedriver något slag av konkurrensskyddad affärsverksamhet med annan affärsverksamhet. Direktivet innehåller dock ingen definition av begreppet företag. Enligt rättspraxis omfattar begreppet företag, i gemenskapens konkurrensrätt, varje enhet som bedriver ekonomisk verk- samhet, oavsett enhetens rättsliga form och oavsett hur den finansieras (se t.ex. dom av i mål C-41/90, Höfner och ). Utmärkande för begreppet ekonomisk verksamhet är att verk- samheten består i att erbjuda varor eller tjänster på en viss marknad (se dom av i mål C-35/96, kommissionen mot ). Däremot har ett organ som fyller en funktion av uteslutande social karaktär och vars verksamhet bygger på principen om nationell solidaritet och inte har något vinstsyfte, inte ansetts som företag (se domen i de förenade målen C-159/91 och C- 160/91, Poucet och Pistre mot AGF och Cancava 1993, s. 1-637 samt domen av i mål C-244/94, Fédération des d'). En dom från förstainstansrätten talar för att ett organ inom en särskild sammanslutning av enheter (SNS) som ibland erbjudit avgiftsbelagda tjänster till personer vilka inte varit anslutna till det spanska hälso- och sjukvårdssystemet, särskilt utländska turister, skall bedömas som företag vid tillhandahållandet av dessa tjänster och vid sådana inköp av sjukvårdsmaterial som har samband med dessa tjänster (se förstainstansrättens dom i mål T- 319/99, Federación Nacional de Empresas de Instrumentación Científica, Médica, Técnica y Dental (FENIN) mot kommissionen, p. Företagsbegreppet med särskild koppling till transparensdirektivets äldre föreskrifter om öppen redovisning i artikel 1.1 har behandlats av i målet 118/85, Kommission mot . vägrade att följa kravet på information om de finansiella relationerna mellan staten och en enhet som enligt italiensk lag betraktades som myndighet. Domstolen avvisade ståndpunkt att enhetens status enligt nationell lag skulle avgöra om direktivet blev tillämpligt eller inte. Oavsett att enheten som bedrev ekonomisk verksamhet var en integrerad del av en myndighet, ansågs den såsom ett offentligt företag i transparensdirektivets mening. Inte heller hade det någon betydelse att enheten inte var en juridisk person enligt nationell lag. Företagsbegreppet, motsvarande det engelska begreppet undertaking inom EG-rätten, har genomförts på ett visst sätt genom bestämmelser i 3 § konkurrenslagen (1993:20), avses enligt 3 § första stycket sådana fysiska eller juridiska personer som bedriver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur. Till den del sådan verksamhet består i myndighetsutövning omfattas den dock inte av begreppet företag. Med ekonomisk eller kommersiell verksamhet avses sådan verksamhet som framgår av 1 § KL, dvs. produktion av och handel med varor, tjänster eller andra nyttigheter. Även inköp för sådan verksamhet ingår. Avsikten är att företag enligt KL skall ha samma innebörd som enligt EG-rätten och precis som i EG-rätten tolkas vidsträckt och i princip omfatta varje juridisk eller fysisk person som bedriver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur. Det spelar ingen roll om verksam- heten är inriktad på ekonomisk vinst eller inte, utan det avgörande är om någon form av ekonomisk eller kommersiell verksamhet bedrivs. Även statliga och kommunala organ som driver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur räknas som företag, dock inte när det är fråga om myndighetsutövning. När KL kom till bedömdes begreppet företag ha väsentligen samma innebörd som begreppet näringsidkare i den äldre konkurrenslagstiftningen (prop. 1992/93:56 s. 66). I begreppet företag inryms enligt KL och EG-rätten alltså inte bara privat och kommersiell verksamhet utan även sådan verksamhet som bedrivs i offentlig regi. Till den del sådan verksamhet avser myndighets- utövning ingår den dock inte i begreppet företag. Även myndighetens förvaltningsuppgifter som inte är av ekonomisk eller kommersiell natur faller utanför begreppet. Tillhandahållande av avgiftsbelagda tjänster i offentligrättsliga former inom ramen för t.ex. tandvård kan däremot omfattas av begreppet företag. Hur det förhåller sig med den saken i enskilda fall bestäms av EG-rätten. Det är därför inte möjligt att, som ESV efterfrågat, närmare bestämma företagsbegreppets innehåll i detta avseende genom nationella lagstiftningsåtgärder. Det finns inte något krav på att verksamheten bedrivs i vinstsyfte men den skall sannolikt ha viss varaktighet. Har verksamheten i allt väsentligt ett socialt syfte kan den anses falla utanför KL:s tillämpningsområde (jfr m.fl., Konkurrenslagen En kommentar, 1999, s. 4445, , Konkurrens- rätt, 2001, s. 14 f. och Wetter m.fl., Konkurrenslagen en handbok, 2002, s.1828 med vidare hänvisningar). I svensk rättspraxis har i ett mål om konkurrens- skadeavgift (MD 1997:17) ansett att ett affärsverk kan anses som ett företag enligt KL, trots att affärsverk är en del av den juridiska personen staten. I domen åberopades att enligt motiven till paragrafen (prop. 1992/93:56 s. 66 f) räknas som företag även statliga och kommunala organ som driver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur. Även offentlig verksamhet i form av utomhusbad har ansetts utgöra ekonomisk eller kommersiell verksamhet som omfattas av KL, se beslut dnr 583/93 (). I praxis har ett landstings verksamhet avseende förmedling av tandvårdsförsäkringar, som annars var en uppgift som skulle ha åvilat försäkringsbolaget och där kunde få ekonomisk ersättning baserad på försåld volym, ansetts som en verksam- het av ekonomisk natur. Även forskare på en högskola som utförde Prop. 2004/05:140 forskningstjänster mot betalning har ansetts som ett företag i KL:s mening (se Wetter m.fl., s. 20 ff. med vidare hänvisningar). jämställs enligt 3 § andra stycket KL även sammanslut- ningar av företag. Därmed avses exempelvis branschföreningar som har företag som medlemmar och enkla bolag med sådana medlemmar. I konkurrensrättsliga sammanhang kan även företag inom en koncern betraktas som en ekonomisk enhet och därmed som ett företag (se a. prop. s 71 f. och a. litteratur). Ytterligare om företagsbegreppet, kommuner och landsting Som framgått ovan kan även kommuner och landsting räknas som företag. Definitionen av företagsbegreppet i konkurrensrättsliga sammanhang är vidsträckt. Även verksamheter som sjukvård, åldrings- vård och utbildning kan räknas hit. Som också framgått är det inte möjligt att genom nationella lagstiftningsåtgärder närmare bestämma företagsbegreppets innehåll. Trots det kan det finnas skäl att något ytterligare utveckla frågan om företagsbegreppet i kommuner och landsting. I många kommuner bedrivs vissa verksamheter som en typ av affärs- verksamhet, med egenregienheter som deltar i upphandling i konkurrens med privata företag eller kundvalsmodeller där producenterna får konkurrera om kunderna. Åtminstone i några fall får också kunderna betala en icke oväsentlig andel av kostnaderna med egna avgifter eller liknande, vilket förstärker affärskaraktären. Självklart ses också verk- samhet av dessa slag som affärer av alla privata aktörer på dessa mark- nader.