prop · GT0350 · 2005-12-08 00:00:00 — Enligt 3 kap. 6 § första stycket socialtjänstlagen skall därför socialnämn- den genom hemtjänst, dagverksamheter eller annan liknande social tjänst underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakt med andra. I propositionen Ny smittskyddslag m.m. (prop. 2003/04:30, bet. 2003/04:SoU6, rskr. 2003/04:178) lyfte regeringen bland annat fram frå- gan om vårdrelaterade sjukdomar, särskilt frågor om övervakning av dessa samt ansvaret för åtgärder för att minska förekomsten av de vård- relaterade sjukdomarna. Regeringen konstaterade vidare att smittskydds- läkaren i praktiken sällan vidtar åtgärder inom sjukvårdens lokaler. stället förutsätts att förebyggandet av smittspridning kan lösas av vård- givarna med hjälp av hygienläkare och andra specialister. Regeringen föreslog i propositionen att en ny smittskyddslag skulle in- beslutade i enlighet med regeringens förslag och den nya lagstiftningen trädde i kraft . skyddsläkaren har ett samlat ansvar för smittskyddsarbetet inom det om- råde där han eller hon verkar enligt 6 kap. 1 § smittskyddslagen (2004:168). Av 6 kap. 2 § framgår att i smittskyddsläkarens uppgifter ingår att se till att allmänheten har tillgång till information, ge råd och anvisningar till utsatta grupper, se till att förebyggande åtgärder vidtas samt stödja personal som är verksam inom smittskyddet. i smittskyddsläkarens uppgifter enligt smittskyddslagen att följa upp anmälningar om inträffade sjukdomsfall och se till att behövliga åtgärder vidtas för att finna smittkällan och personer som kan ha utsatts för smitt- risk samt att ge ändamålsenliga råd och förhållningsregler till den som har smittats, bevaka att de som bär på en smittsam sjukdom får det stöd eller den vård som påkallas samt att fortlöpande följa smittskyddsläget i Det är av stor vikt att det finns en nationell och regional övervakning av vårdrelaterade sjukdomar. Ett led i en sådan övervakning är anmäl- ningsskyldigheten enligt smittskyddslagen. Enligt 2 kap. 5 § smittskydds- lagen skall behandlande läkare, läkare vid laboratorium som utför mikro- biologisk diagnostik och den som är ansvarig för ett sådant laboratorium samt läkare som utför obduktion, utan dröjsmål till behörig smittskydds- läkare och anmäla misstänkt eller konstaterat fall av allmänfarlig sjukdom eller annan anmälningspliktig sjukdom. mänfarliga sjukdomarna framgår av en bilaga till smittskyddslagen. de allmänfarliga sjukdomarna hör bland annat infektion med meticillin- resistenta gula stafylokocker som kan orsaka vårdrelaterad sjukdom. Enligt 9 kap. 3 § smittskyddslagen får regeringen meddela föreskrifter om vilka andra smittsamma sjukdomar än allmänfarliga som skall vara Av 2 § smittskyddsförordningen (2004:255) framgår att de smittsamma sjukdomar, utöver allmänfarliga sjukdomar, som skall vara anmälningspliktiga anges i en bilaga till förordningen. inkluderas vancomycinresistenta enterokocker som kan orsaka vård- 4.4 Rapportering av vårdrelaterade sjukdomar Registrering av vårdrelaterade sjukdomar utgör en viktig del av avvikelse- rapporteringen i det lokala kvalitetssystemet och egenkontrollen. Att ha en nationell rapportering kan vara av värde för vissa vårdrelaterade sjuk- domar eller sådana som uppkommer i vissa situationer. Många kliniker eller sjukhus har lokal registrering av utvalda vårdrelaterade sjukdomar, kontinuerligt eller som upprepade punktprevalenser, men ingen nationell rapportering av dessa data förekommer. I lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens om- råde (LYHS) fastslås skyldigheten för vårdgivare att anmäla till Social- styrelsen om en patient i samband med hälso- och sjukvård drabbats av eller utsatts för risk att drabbas av allvarlig skada eller sjukdom. styrelsens föreskrift och allmänna råd (SOSFS 2002:4), Anmälnings- skyldighet enligt samt lokal avvikelsehantering, ges exempel på vad som skall eller bör anmälas. Vårdrelaterad infektion anges som har upprättat en riskdatabas där 1991 cirka 10 000 beslut från hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd samlats som inkluderar öppen- och slutenvård samt tandvård. 14 000 har inrapporterats till riskdatabasen. databasen finns bland annat anmälningar om vårdrelaterade sjukdomar. Alla vårdrelaterade sjukdomar anmäls dock inte utan bara de som be- traktas vara av allvarlig karaktär. Till över slutenvård rapporteras infek- tioner med diagnosnummer, men det går här inte att särskilja vård- relaterade sjukdomar från övriga infektioner. domar anmäls till patientförsäkringen. Sammantaget pågår lokal infektionsregistrering av varierande omfatt- ning på många sjukhus. Det finns inrapporteringssystem för vissa, fram- för allt allvarligare vårdrelaterade sjukdomar. Ett problem är dock att in- rapporteringen är fragmenterad och att det därför inte går att få en samlad bild av omfattningen av vårdrelaterade sjukdomar i och dess 5.1Antibiotikaresistens och det övergripande målet för folkhälsopolitiken Det övergripande målet för folkhälsopolitiken är att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen (prop. 2002/03:35, bet. 2002/03:SoU7, rskr 2002/03:145). Folkhälsan är av stor betydelse för samhällsutvecklingen, och insat- serna för en bättre folkhälsa ingår som en viktig del i arbetet för välfärd och tillväxt. Den nationella folkhälsopolitiken förtydligar samhällets ansvar för människors hälsa genom att lyfta fram sambandet mellan sam- hälleliga förutsättningar som kan påverkas genom politiska beslut och den sammantagna hälsoutvecklingen i befolkningen. Utgångspunkten för den nya folkhälsopolitiken är att befolkningens hälsa i större utsträckning bestäms av människors levnadsförhållanden och levnadsvanor än av specifika medicinska insatser. Det är särskilt viktigt att motarbeta ojämlikheter i hälsa som bottnar i kön, klasstill- hörighet, etnisk eller kulturell bakgrund, sexuell läggning, funktionsned- sättning eller ålder. Det övergripande målet skall nås genom insatser av myndigheter, landsting, kommuner med flera inom ett stort antal politik- områden som har anknytning till elva målområden. Folkhälsopolitiken spänner över flera sektorer. De politikområden som påverkar folkhälsan aktivt skall därför arbeta för att bidra till en positiv hälsoutveckling. I ansträngningarna för att uppnå det övergripande folk- hälsomålet har regeringen lyft fram 33 politikområden som särskilt bety- Samverkan mellan olika politikområden förbättrar möjlig- heterna till kraftsamling kring aktuella folkhälsohot, som exempelvis den ökade spridningen av resistenta mikroorganismer. Folkhälsopolitiken är formulerad utifrån elva målområden för de natio- nella insatserna. Utifrån målen inom målområdena utformas detaljerade insatser och åtgärder för att folkhälsomålet skall uppnås. För mål- områdena har betoning lagts på bestämningsfaktorer för hälsa. Istället för att utgå från sjukdomar eller hälsoproblem vid formulering av mål för folkhälsoarbetet har hälsans bestämningsfaktorer valts som utgångspunkt det vill säga de faktorer i samhället och människors livsvillkor och lev- nadsvanor som bidrar till hälsa och orsakar ohälsa. I syfte att metodiskt utvärdera graderna av folkhälsa utifrån bestämningsfaktorerna har ett antal indikatorer utvecklats inom varje målområde. Som ett led i regeringens nya folkhälsopolitik inrättades en nationell ledningsgrupp under ledning av folkhälso- och social- tjänstministern. Ledningsgruppen utgör en förstärkande och samord- nande länk mellan nationell politisk nivå och myndigheter på nationell, regional och lokal nivå. Uppföljningen och utvärderingen av insatserna för en bättre folkhälsa bedrivs inom ramen för den befintliga ansvarsfördelningen mellan myn- digheterna. har i uppgift att samordna den natio- nella uppföljningen inom de elva målområdena och ansvarar för den samlade uppföljningen av det övergripande nationella folkhälsomålet. Resultatet skall redovisas av . Som ett led i arbetet att följa upp folkhälsopolitiken har Statens folk- hälsoinstitut i samarbete med flera landsting låtit genomföra en nationell folkhälsoenkät Hälsa på lika villkor. En analys av resultaten visar att socioekonomiska förhållanden i kombination med levnadsvanor ger stora utslag för skillnader i ohälsa. Insatser för att förebygga smittspridning är en viktig del av folkhälso- arbetet och därmed viktiga för att det skall gå att nå det övergripande folkhälsomålet. I ett internationellt perspektiv har en gynnsam situation när det gäller spridningen av smittsamma sjukdomar. I takt med den ökade internationaliseringen och utbytet av varor och tjänster mellan länder måste beredskapen mot spridning av smittsamma sjukdomar hålla en hög nivå. Gott skydd mot smittspridning utgör därför ett särskilt mål- område inom folkhälsopolitiken (målområde 7). Även om situationen i när det gäller arbete mot smittsamma sjukdomar är relativt god krävs aktivt arbete för att bibehålla en hög nivå för att inte de framsteg som gjorts i fråga om att minska förekomsten av smittsamma sjukdomar skall gå förlorade. Ett av dessa viktiga framsteg i arbetet mot smittsamma sjukdomar är möjligheten till antibiotikaanvändning mot infektion orsa- kade av bakterier. Uppkomsten av bakterier som är resistenta mot anti- biotika och andra läkemedel har medfört betydande folkhälsoproblem i hela världen och det finns tecken på en oroande utveckling i . Det är allmänt accepterat att all användning av antibiotika, såväl till människor som till djur, bidrar till en ökad resistensutveckling. När det gäller insatser för att förebygga spridning av resistenta bakte- rier är det i första hand målområde 7 Gott skydd mot smittspridning och målområde 6 En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård som är av be- tydelse. I linje med folkhälsopolitikens övriga sakområden har bestämnings- faktorer formulerats för åtgärder inom målområdena Gott skydd mot smittspridning och En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård. De be- stämningsfaktorer som har störst påverkan på utvecklingen inom mål- området Gott skydd mot smittspridning är förekomst av smittämne, före- komst av immunitet samt förekomst av läkemedelsresistenta smittämnen. För målområdet En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård utgörs be- stämningsfaktorerna av sammanlagt sju bestämningsfaktorer. Insatser rörande antibiotikaresistens sker på olika fronter, dels genom nationella myndigheters övervakning och tillsyn på området, dels genom lands- tingens ansvar för de vårdhygieniska frågorna. Målområdet Gott skydd mot smittspridning berörs av mål och insatser inom flera andra politikområden. För att utveckla en strategi för ett sam- ordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar be- höver insatser, förutom inom folkhälsopolitiken, framför allt vidtas inom hälso- och sjukvårdspolitiken, djurpolitiken, livsmedelspolitiken samt miljöpolitiken. Målet för hälso- och sjukvårdspolitiken är att vårdens kvalitet och tillgänglighet skall förbättras. Åtgärder för att identifiera och undanröja smittspridning från djur, livsmedel och objekt ingår till exem- pel i djurpolitik, livsmedelspolitik samt miljöpolitik. Målet för livs- medelspolitiken är en ekologisk, ekonomisk och socialt hållbar livs- medelsproduktion. Djurpolitiken har bland annat som mål ett gott djur- skydd och ett gott djurhälsotillstånd bland djur i människors tjänst. Inom miljöpolitiken är det övergripande målet att till nästa generation kunna lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen är lösta. För att tillse att målet för folkhälsoarbetet om ett gott smittskydd upprätthålls, inklusive ett effektivt arbete mot antibiotikaresistens, krävs insatser inom alla dessa politikområden. Regeringen skall med början rapportera till riks- dagen om utvecklingen av bestämningsfaktorerna samt de insat- ser som myndigheter, landsting och kommuner gör för att påverka folk- hälsan. överlämnade därför Folkhälsopolitisk rapport (dnr S2005/7557/FH) till regeringen. Rapporten är institutets underlag till regeringens rapport . I den nu föreliggande folkhälsopolitiska rapporten beskrivs utveck- lingen av bestämningsfaktorerna samt de insatser som myndig- heter, landsting och kommuner gör för att påverka folkhälsan. Dessutom redovisas utvecklingsbehov och förslag som kan förbättra utvecklingen och påverka folkhälsan i positiv riktning. Utvecklingen av bestämnings- faktorn förekomst av läkemedelsresistenta smittämnen följs genom årliga uppföljningar av antimikrobiell resistens. Sedan meticillinresistenta gula stafylokocker (MRSA) blev anmälningspliktiga har antalet rap- porterade fall ökat , från 322 fall till 709 fall . Av det totala antalet rapporterade fall i hade förvärvat MRSA i anslutning till vistelse i sjukhus eller äldre- boende. bedömer, enligt den folkhälsopolitiska rapporten, att utvecklingsbehovet är tillgodosett om förslag till nationell handlingsplan mot antibiotikaresistens genomförs. anser, enligt samma rapport, att det behövs betydande insatser i form av undervisning i och styrning av vårdhygienen för att kunna hålla nere förekomsten av MRSA och andra multiresistenta orga- Speciellt viktigt är detta inom och de kommunala äldreboendena där personalen ofta saknar vårdutbildning och resurser i form av skyddsrockar och hygienutrymmena ofta är ofullständiga. 5.2Arbete mot antimikrobiell resistens inom Europeiska unionen och internationellt 5.2.1 Arbete mot antimikrobiell resistens inom Europeiska Arbete mot antimikrobiell resistens hos människor Rådet och fattade beslut om att inrätta ett nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar (2119/1998/EG). Till nätverkets uppgifter hör bl.a. informa- tionsutbyte om utbrott av smittsamma sjukdomar och åtgärder som vidtas för att skydda befolkningen. Vidare skall man främja samarbete mellan medlemsstaterna t.ex. genom samordning av de nationella övervaknings- Ett antal undernätverk har inrättas under nätverkskommittén för att fortlöpande utbyta information om utbrott av olika sjukdomar. presenterade kommissionen ett meddelande om en strategi inom gemenskapen mot antimikrobiell resistens vilken innehåller en genomgång av hur gemenskapens insatser inom humanmedicin samt veterinärmedicin och växtskydd skall kunna bidra till att minska sprid- ningen av antimikrobiell resistens. har förbundit sig att leva upp till rådets rekommendation från om återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin (2002/77/EG). Rekommendationen omfattar fyra områ- den: övervakning av resistensläget och antibiotikaförbrukning, förebyg- gande åtgärder, forskning och produktutveckling samt internationellt I rekommendationen framförs att medlemsstaterna bör ta fram nationella strategier med syfte att begränsa ökningen av antibiotikaresis- Strategierna bör omfatta övervakning, utbildning, infor- mation, förebyggande och kontroll samt forskning. innehåller också krav på att arbetet skall vara nationellt samordnat, att medlemsstaterna samarbetar med varandra och med kommissionen samt att regelbunden rapportering sker till kommissionen på begäran av denna. fattade rådet och beslut om ett nytt folk- hälsoprogram som löper (1786/2002/EG). Programmet är inriktat på tre övergripande åtgärdsområden: bättre in- formation för att förbättra folkhälsan, snabba åtgärder vid hälsorisker samt arbete med bestämningsfaktorer i hälsa. stor vikt vid åtgärder för att minska ojämlikhet i hälsa. ett viktigt instrument i arbetet med folkhälsofrågorna inom samtliga politikområden inom gemenskapen. Rådet och fattade ett beslut om att inrätta ett europeiskt centrum för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDC). ECDC, som är förlagt till , har pekat på antimikrobiell resistens som en av det nya århundradets största utmaningar på smitt- Centrumets huvuduppgifter är epidemiologisk övervak- ning, tidig varning och tidiga åtgärder, vetenskapliga yttranden, teknisk assistans till medlemsstaterna och tredje land samt stöd och utveckling för EU-beredskap vid hälsohot. beräknas centret var full utbyggt och kommer då att spela en viktig roll för arbetet mot anti- mikrobiell resistens inom Europeiska unionen (EU) genom sin sam- ordnande roll och genom nära samarbete med den expertis som finns i medlemsländerna. Arbete mot antimikrobiell resistens hos djur har sedan EU-inträdet arbetat mycket aktivt för att sprida den svenska synen på hur antibiotika skall användas till djur. Arbetet har varit framgångsrikt. antogs en ny förordning om foder- tillsatser, och rådets förordning (EG) nr 1831/2003 av om fodertillsatser (fodertillsatsförordningen). Enligt den nya förordningen skall användningen av antibiotika som fodertillsats i tillväxtbefrämjande syfte fasas ut inom EU och vara för- bjuden från . Livsmedel är en spridningsväg för resistens mellan djur och männi- skor, men har i ingen systematisk insamling av uppgifter om resistens hos bakterier i livsmedel skett. Övervakningen uppfyller härmed inte i alla delar kraven enligt Rådets direktiv /99/EC av om övervakning av zoonoser och zoonotiska smitt- ämnen, om ändring av rådets beslut 90/424/EEG och om upphävande av rådets direktiv /11/EEG (zoonosdirektivet). Enligt zoonosdirektivet skall medlemsstaterna på ett jämförbart sätt insamla data om förekomsten av antimikrobiell resistens hos bakterier från nötkreatur, svin och fjäderfä samt livsmedel av dessa arter. 5.2.2Arbete mot antimikrobiell resistens inom () har genom ett flertal initiativ verkat för att begränsa antibiotikaresistensproblemet. Bland annat antog WHO:s beslutande organ Världshälsoförsamlingen (WHA) en resolution om nya och andra smittsamma sjukdomar med sär- skilt fokus på antimikrobiell resistens. I resolutionen uppmanas med- lemsstaterna till rationell användning av antimikrobiella läkemedel, att förbjuda användning av sådana läkemedel utan förskrivning samt att för- bättra lagstiftning och hygienåtgärder för att motverka resistensutveck- ling. Medlemsstaterna uppmanades också att minska användningen av antibiotika till djur. WHO:s globala strategi mot antimikrobiell resistens, som togs fram , har sin utgångspunkt i det faktum att antimikrobiell resistens är ett globalt problem. Inget land kan skydda sig mot resistensutveckling en- samt utan är beroende av hur andra länder hanterar problemet. Åtgärderna i strategin riktar sig till konsumenter, förskrivare, distri- butörer, veterinärer, sjukvårdshuvudmän, diagnostiska laboratorier så väl som nationella regeringar, läkemedelsindustrin, organisationer som representerar professioner och internationella organisationer. I strategin uppmärksammas särskilt vikten av att tillskapa och tillämpa nationell lagstiftning rörande utveckling, licensiering, distribution och försäljning av antimikrobiella medel. En del av strategin är ett uppdrag till WHO att stödja arbetet med övervakning av antimikrobiell resistens. WHA antog vidare en resolution om åtgärder för att förbättra arbetet mot antimikrobiell resistens. WHA anser att problemet med mikroorganismer som är motståndskraftiga mot läkemedel har en sådan utbredning att omedelbara åtgärder är nödvändiga. tionen, som initierats av tillsammans med de övriga nordiska länderna, innehåller bland annat en uppmaning till medlemsländerna att säkerställa ett enhetligt och tvärsektoriellt arbete för att motverka anti- Vidare uppmanar resolutionen WHO att aktivt stödja medlemsländerna och att regelbundet återrapportera hur arbetet fram- 6Strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar Regeringens bedömning: Målet för smittskyddet är att tillgodose befolkningens behov av skydd mot spridning av smittsamma sjuk- domar. Som ett led i arbetet med att uppnå målet för smittskyddet bör syftet med strategin för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar vara att bevara möjligheten att effektivt använda antibiotika vid bakteriella infektioner hos människor och djur. Huvudinriktningen bör även indirekt kunna bidra till att mot- verka andra former av antimikrobiell resistens. Strategin bör innehålla tvärsektoriella insatser som inkluderar humanmedicin, veterinärmedicin, icke-medicinsk användning av anti- biotika samt miljöeffekter av antibiotika. förslag till handlingsplan: Det övergripande målet för handlingsplanen skall vara att bevara möjligheten till effektiv antibi- otikabehandling av människor och djur. Remissinstanserna: Förslaget mottas positivt av remissinstanserna och inga invändningar finns mot förslaget till övergripande mål. vill att man inte enbart fokuserar på antibiotikaresis- tenta mikroorganismer utan även inkluderar virusrelaterade sjukdomar. Den synpunkten stöds av . Skälen för regeringens bedömning: Målet för smittskyddet vilket anges i smittskyddslagen (2004:168) är att samhällets smittskydd skall tillgodose befolkningens behov av skydd mot spridning av smittsamma sjukdomar. Som ett led i arbetet med att nå det övergripande målet för samhällets smittskydd så bör arbetet mot antibiotikaresistens och vård- relaterade sjukdomar syfta till att bevara möjligheten till effektiv anti- biotikabehandling vid bakteriella infektioner hos människor och djur. I regeringens proposition Mål för folkhälsan (2002/03:35) utgör gott skydd mot smittspridning målområde 7 i regeringens folkhälsopolitik. Insatser för att förebygga smittspridning är enligt regeringens folkhälso- politik viktiga för att det skall gå att uppnå det övergripande målet för den nationella folkhälsopolitiken att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. Enligt rådets rekommendation om återhållsam användning av anti- mikrobiella medel inom humanmedicin (2002/77/EG) bör medlems- staterna säkerställa nationella strategier med syfte att begränsa ökningen av antibiotikaresistenta bakterier. Strategierna bör omfatta övervakning, utbildning, information, förebyggande och kontroll samt forskning. Rekommendationen innehåller också krav på att arbetet skall vara natio- nellt samordnat, att medlemsstaterna samarbetar med varandra och med Om kommissionen begär det skall medlemsstaterna regelbundet rapportera till den. Även globala strategi mot antimikrobiell resistens samt resolutionen om åtgärder för att förbättra arbetet mot antimikrobiell resistens, vilken antogs av Världshälsoförsamlingen 2005, kännetecknas av ett tvärsektoriellt angreppssätt. På grund av de åtaganden, både inom EU-samarbetet och internatio- nellt, som har gjort på området, den roll som ett gott smittskydd har för folkhälsan, resistensproblematikens betydelse för att säkerställa målet för smittskyddet samt på grund av att arbetet mot antibiotikaresi- stens kännetecknas av ett tvärsektoriellt synsätt och kräver insatser på många olika nivåer i samhället, så finns behov av nationellt samordnat En strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar är tänkt att tjäna det ändamålet. som har gjort genom rådsrekommendationen innebär att med- lemsstaterna bör arbeta mot resistens mot antimikrobiella medel i vilket Resistens mot antimikrobiella medel inkluderar, för- utom resistens bland bakterier, även resistens hos andra mikroorganismer som virus, svampar och parasiter. Antibiotikaresistens utgör dock det största hotet mot folkhälsan och bör därför stå i fokus för strategin. Regeringens bedömning är att arbetet mot antibiotikaresistens även kommer att motverka resistensutvecklingen bland andra mikroorganis- mer genom förbättrade arbetssätt och mer rationell läkemedelsanvänd- 7 Övervakning av resistens och förskrivning 7.1Övervakning av antibiotikaresistens och antibiotikaförskrivning hos människor Regeringens bedömning: () bör ges i upp- drag att i samarbete med berörda myndigheter göra en översyn av existerande nationella system för övervakning av antibiotikaresistens, antibiotikaförsäljning samt förskrivningsorsaker. Översynen bör leda till rekommendationer för hur den nationella övervakningen bör se ut samt innehålla förslag till hur ett sådant system kan finansieras.