prop · GS0385 · 2005-03-16 00:00:00 — Med dessa utgångspunkter framstår ränte- lagens avkastningsränta som en lämplig lösning (jfr prop. 1975:102 s. 46 och 52 f.). En sådan reglering står också i överensstämmelse med den rättspraxis som har utvecklats på området. I lagrådsremissen föreslog vi därför att en aktieägare vars aktier har inlösts skall ha rätt till ränta på lösenbeloppet enligt 5 § räntelagen från påkallandedagen till dess att domen avseende lösenbeloppet vinner laga kraft. Lagrådet har ifrågasatt om avkastningsränta är det lämpligaste alter- nativet och i stället föreslagit en ränta motsvarande räntan för upplåning av lösenbeloppet med placering i aktier. Enligt Lagrådet är sådan ränta lämpligare än avkastningsränta enligt räntelagen, eftersom aktieägaren kanske hade föredragit en placering i aktier framför en sådan placering med fullgod säkerhet som avkastningsräntan bygger på. Vi delar inte denna uppfattning. Det finns enligt vår mening inte anledning att i just detta fall göra några andra antaganden om utfallet av en alternativ placering än de som ligger bakom räntelagens regel om avkastningsränta. Vi vidhåller därför det förslag vi lämnade i lagrådsremissen. Enligt kan det ifrågasättas om inte räntebestäm- melsen bör kompletteras med en regel för anpassning till utvecklingen av det allmänna prisläget. En sådan bestämmelse fanns med i det utkast till lagrådsremiss som presenterade . har ifrågasatt behovet och lämpligheten av en sådan bestämmelse. Vi delar samfundets uppfattning att en sådan be- stämmelse inte bör införas. Visserligen kan det ibland gå förhållandevis mellan tidpunkten för påkallande av skiljeförfarande och det slutliga fastställandet av lösenbeloppet. Enligt vår uppfattning får emel- lertid minoritetsaktieägarna även i dessa fall anses vara tillräckligt tillgo- dosedda genom de ränteregler som vi har föreslagit i det föregående. Det bör särskilt påpekas att avkastningsränta enligt vårt förslag kommer att utgå redan från påkallandedagen (och således inte, som vid expro- priation, först från tidpunkten för förvärvarens tillträde). En rätt till såväl avkastningsränta som uppräkning av lösenbeloppet kan därför innebära en viss överkompensation. 16.3.1 Prövning av tvist om inlösen Regeringens förslag: Tvister om inlösen av minoritetsaktier skall prövas av en skiljenämnd. Lagen (1999:116) om skiljeförfarande skall tillämpas vid skiljenämndens handläggning, såvida inte annat före- skrivs i aktiebolagslagen. Tvister om inlösen av konvertibler och teckningsoptioner skall handläggas på i huvudsak samma sätt. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 2001:1 s. 134 f. och 138 samt SOU 1997:22 s. 264, 406 och 411 f.). Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har inte haft några invändningar mot kommitténs förslag. har ansett att det bör vara möjligt att i bolagsordningen föreskriva att en tvist skall prö- vas av allmän domstol i stället för av skiljenämnd. Skälen för regeringens förslag: prövas tvister om inlösen av tre skiljemän. Lagen (1999:116) om skiljeförfarande tillämpas, om inte annat föreskrivs i aktiebolagslagen. Kommittén har föreslagit att denna ordning skall bestå. har invänt mot kommitténs förslag och menat att det bör införas en möjlighet att i bolagsordningen bestämma att en tvist skall prövas av allmän domstol i stället för av skiljenämnd. Enligt hovrätten framstår en sådan möjlighet, med hänsyn till kostnaderna för ett skiljeförfarande, som särskilt motiverad när det gäller privata aktie- bolag. Även Lagrådet har ifrågasatt den gällande ordningen. I denna del vill vi först anmärka att vi delar kommitténs uppfattning om det rådande rättsläget, nämligen att aktiebolagslagens bestämmelser om hur inlösentvister prövas är tvingande. Det är alltså enligt vår upp- fattning inte möjligt att genom föreskrifter i bolagsordningen välja något annat förfarande som exempelvis en prövning i allmän domstol. När det gäller frågan om vad som bör gälla i detta avseende i fort- sättningen gör vi följande överväganden. Det finns uppenbarligen omständigheter som talar för förslag. Som kommittén har konstaterat är det också internationellt van- ligt förekommande att inlösentvister prövas direkt av allmän domstol. Det finns emellertid också skäl mot en sådan förändring. Den ordning som gäller är väl inarbetad och har i huvudsak fungerat väl. Den innebär också vissa fördelar i förhållande till ett rent domstolsförfarande. En sådan fördel är att det typiskt sett är enklare att uppbringa den speci- alistkompetens som krävs i inlösentvister inom ramen för ett skiljeför- farande än inom ramen för ett domstolsförfarande. Ett skiljeförfarande är som regel också snabbare än ett domstolsförfarande, låt vara att såsom Lagrådet har påpekat förfarandet för utseende av skiljemän i inlösen- tvister medför att tidsvinsterna i sådana tvister är mindre än vad som normalt är fallet. Eftersom skiljenämndens avgörande får överprövas i allmän domstol, innebär reglerna att man inte går miste om de rättssäkerhetsgarantier och den öppenhet som ett domstolsförfarande innebär. Enligt vår mening tillgodoser den nuvarande ordningen sålunda på ett rimligt sätt de olika krav som bör ställas på ett inlösenförfarande. Till detta kommer att ett system med två parallella processvägar skulle ge upphov till ett tämligen svåröverskådligt processuellt regelverk. Vi anser därför att inlösentvister även fortsättningsvis alltid skall prö- vas av skiljenämnd. Liksom bör lagen (1999:116) om skiljeförfa- rande tillämpas på skiljenämndens handläggning, såvida inte annat före- skrivs i aktiebolagslagen. Vi återkommer i de följande avsnitten till vilka särskilda processuella bestämmelser som bör finnas i aktiebolagslagen. Det sagda gäller inlösentvister som handläggs i . Undantagsvis kan en inlösentvist komma att handläggas utomlands. Så blir fallet om en minoritetsaktieägare vill föra talan mot en utländsk majoritetsaktieägare om att denna skall lösa in minoritetsaktieägarens aktier. Minoritets- aktieägaren bör i ett sådant fall vara oförhindrad att väcka talan vid den utländska domstol som utgör majoritetsaktieägarens hemvistforum. Som vi har konstaterat bör även konvertibler och tecknings- optioner kunna inlösas. Som regel bör en tvist om sådan inlösen hand- läggas gemensamt med en tvist om inlösen av aktier. I så fall är det naturligt att samma processuella regler tillämpas på hela tvisten. Det kan emellertid förekomma att en tvist avser endast frågan om inlösen av kon- vertibler och teckningsoptioner. Så kan bli fallet om inlösen har begärts av innehavaren av ett sådant finansiellt instrument eller om majoritets- aktieägaren har begärt inlösen av såväl aktier som sådana instrument men det är endast frågan om inlösen av det finansiella instrumentet som är tvistig. En sådan tvist bör lämpligen, med ett par undantag, handläggas på samma sätt som en tvist om inlösen av aktier. Vi återkommer i författningskommentaren till frågan om vilka undantag som bör gälla. 16.3.2 God man m.m. Regeringens förslag: Om en majoritetsaktieägare vill lösa in aktier i ett bolag och en överenskommelse om detta inte kan träffas, skall han eller hon hos bolagets styrelse skriftligen begära att tvisten lämnas till en skiljenämnd och uppge sin skiljeman. Därefter skall styrelsen genom kungörelse och brev anmoda minoritetsaktieägarna att uppge sin skilje- man. Om dessa inte inom föreskriven tid uppger en gemensam skiljeman, skall styrelsen hos allmän domstol begära att den förordnar en god man för dem. skall vara exklusivt forum för förordnande av god man. Det skall krävas prövningstillstånd för att hovrätten skall överpröva tingsrättens beslut. Den som förordnas till god man skall vara lämplig för uppdraget. Den gode mannen skall utse en gemensam skiljeman för aktieägarna och i tvisten bevaka frånvarande aktieägares rätt. Han eller hon skall inta i allt väsentligt samma ställning som ett rättegångsombud. Kommitténs förslag och bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Kommittén har dock inte tagit upp frågan om den gode mannens ersättning. Vidare saknar bestäm- melsen om att skall vara exklusivt forum för förord- nande av god man motsvarighet i kommitténs förslag. Detsamma gäller bestämmelsen om att den som förordnas som god man skall vara lämplig för uppdraget (SOU 2001:1 s. 134 f. och SOU 1997:22 s. 264 f.). Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har inte haft några invändningar mot kommitténs förslag. har ansett att det borde övervägas något sätt för den gode mannen att säkerställa sitt arvode. och Första AP-fonden har efterlyst regler om vem som kan utses till god man. Skälen för regeringens förslag: Den nuvarande aktiebolagslagen innehåller vissa särskilda bestämmelser för skiljeförfarandet när det är moderbolaget som har begärt inlösen (se 14 kap. 32 §). Bestämmelserna innebär att, om det inte har gått att nå en överenskommelse med mino- ritetsaktieägarna i dotterbolaget, så skall moderbolaget ge in en skriftlig begäran till dotterbolagets styrelse om att tvisten skall prövas av skilje- män. Moderbolaget skall uppge sin skiljeman. Om en sådan be- gäran har kommit in, skall dotterbolagets styrelse ofördröjligen genom kungörelse anmoda de aktieägare mot vilka lösenanspråket riktas, att skriftligen uppge sin skiljeman. Om inte samtliga i aktieboken införda aktieägare inom föreskriven tid har uppgett en gemensam skiljeman, skall dotterbolagets styrelse begära hos allmän domstol att den förordnar en god man. Den gode mannen skall ansöka om förordnande av skiljeman och i tvisten bevaka frånvarande aktie- ägares rätt. Kommittén har ansett att den nuvarande ordningen fungerar bra och har föreslagit att den skall bestå. I utkast till lagrådremiss konstaterades dock att det i praktiken nästan aldrig förekommer att minoritetsaktieägarna enas om en skiljeman. Det föreslog därför att bestämmelserna om att minoritetsaktieägarna genom kungörelse skall anmodas utse en gemensam skiljeman skulle tas bort för dessa bolag. och Första AP-fonden har invänt mot det förslaget och menat att det behövs ett förfarande som säkerställer att minoritetsaktieägarna och aktiemarknaden i övrigt informeras om att ett inlösenförfarande har inletts. Vi delar den uppfatt- ningen. Till detta kommer att det kan ifrågasättas om en ordning som inte ger minoritetsaktieägarna en möjlighet att påverka valet av skiljeman är förenlig med om de mänskliga rättigheterna. Vi föreslår således att det även fortsättningsvis skall krävas att styrelsen genom kungörelse uppmanar minoritetsaktieägarna att uppge sin skilje- man. För att förbättra förutsättningarna för en snabb och effektiv hante- ring föreslår vi att frågor om förordnande av god man alltid prövas av samt att det skall krävas prövningstillstånd för att hovrätten skall överpröva tingsrättens avgörande. I övrigt föreslår vi i dessa delar inte några väsentliga ändringar i förhållande till vad som gäller . Enligt gällande rätt skall en anmodan till aktieägarna att uppge sin skiljeman kungöras i Post- och och den eller de orts- tidningar som styrelsen bestämmer. I lagrådsremissen föreslogs en mot- svarande bestämmelse. Lagrådet har påpekat att bolagsordningar inte sällan innehåller bestämmelser om var kungörelser till aktieägarna om exempelvis bolagsstämmor skall införas. Enligt Lagrådet borde den föreslagna bestämmelsen kompletteras så att bolagets styrelse alltid skall lämna underrättelse om skiljeförfarandet i en sådan tidning. Vi anser att det finns fog för en sådan bestämmelse, såvitt gäller publika aktiebolag. Vi föreslår alltså att det vid inlösen av aktier i publika aktiebolag alltid skall ske en kungörelse i, utöver Post- och , den eller de rikstäckande dagstidningar där kallelse till bolagsstämma enligt bolags- ordningen skall kungöras. Den nuvarande lagen innehåller inte några regler om vem som får utses till god man. I rättspraxis har det uttalats att den gode mannen skall ha integritet och gott omdöme samt kunskaper och erfarenhet av relevans för uppdraget (jfr NJA 2000 s. 41). och Första AP-fonden har efterlyst lagregler om att den som utses skall ha dokumenterad sakkunskap och vara helt fristående från majoritets- aktieägaren och målbolaget. Vi delar uppfattningen att det bör införas en lagregel om vem som kan utses till god man. Sådana regler finns när det gäller jämförbara situationer, som exempelvis förordnande av likvidator eller konkursförvaltare. Eftersom de krav som bör ställas på en god man kan variera beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, bör emellertid en sådan regel enligt vår mening vara allmänt hållen. Vi före- slår därför, efter förebild i den nuvarande aktiebolagslagens regler om förordnande av likvidator (se 13 kap. 27 § fjärde stycket), en regel om att den som utses till god man skall vara lämplig för uppdraget. Vi åter- kommer i författningskommentaren till den närmare innebörden av detta krav. När det gäller den gode mannens uppgift anger lagmotiven endast att denne, utöver sin befattning med val av skiljeman, skall bevaka aktie- ägarnas rätt i tvisten, såvida inte samtliga aktieägare kommer överens om något annat (se prop. 1975:103 s. 537). I rättspraxis har den gode mannen ansetts behörig att framställa yrkanden om lösenbeloppets storlek samt att föra talan mot skiljedomen och att överklaga i högre rätt (se NJA 1957 s. 1). I vissa andra avseenden har rättsläget ansetts vara oklart. Det har t.ex. ansetts vara osäkert om den gode mannen är behörig att ingå förlikning med moderbolaget för de frånvarande aktieägarnas räkning (se , B. & , K., Tvångsinlösen av aktier, 1976 s. 36 f.). Kommittén har mot bakgrund av det delvis oklara rättsläget ansett att frågan om den gode mannens behörighet bör klargöras i lagtexten. Under hänvisning till vissa uttalanden i doktrinen har kommittén föreslagit att den gode mannen i inlösentvisten skall inta i allt väsentligt samma ställ- ning som ett rättegångsombud för frånvarande aktieägare. Lagtekniskt innebär kommitténs förslag att det i aktiebolagslagens bestämmelser om den gode mannen förs in en hänvisning till relevanta bestämmelser i om rättegångsombud. Vidare anges särskilt i lagför- slaget, när en viss processhandling får företas av den gode mannen. Vi delar kommitténs uppfattning att frågan om den gode mannens behörighet bör regleras i lagen. Enligt vår uppfattning är den lösning som kommittén har förordat ändamålsenlig. Ersättningen till den gode mannen anses i skiljemannapraxis vara en kostnad för skiljeförfarandet. Av detta följer att kostnaderna för den gode mannen som regel skall bäras av majoritetsaktieägaren (se 14 kap. 31 § andra stycket aktiebolagslagen). har ansett att det borde övervägas något sätt för den gode mannen att säkerställa sitt arvode. Enligt samfundet har det förekommit fall då arvodet till den gode mannen har äventyrats på grund av moderbolagets bristande betalnings- förmåga. I lagrådsremissen gjorde vi bedömningen att problem av det slag som samfundet har pekat på är förhållandevis ovanliga och att de inte skiljer sig på något principiellt avgörande sätt från de problem som kan uppkomma för ett rättegångsombud. Vi ansåg därför att det inte fanns tillräckliga skäl att införa särskilda regler av det slag som samfun- det har förordat. Lagrådet har invänt mot bedömningen i lagrådsremissen och har pekat på att en betydande skillnad mellan ett rättegångsombuds och en god mans situation är att den gode mannen inte kan betinga sig någon säker- het från sin huvudman, dvs. Lagrådet har mot den bakgrunden ansett att det finns skäl att komplettera lagen med en skyldighet för majoritetsaktieägaren att på begäran av den gode mannen ställa säkerhet för den gode mannens arvode och kostnader. Vi anser i och för sig att Lagrådets argumentation är övertygande. Vi har emellertid inte beredningsunderlag för att i detta lagstiftningsärende lägga fram förslag till regler av detta slag. Vi avser dock att återkomma till frågan i ett senare sammanhang. Regeringens förslag: Innan frågan om lösenbeloppet har prövats slutligt, skall skiljemännen eller, efter överklagande, domstolen, i en särskild dom kunna förordna om förhandstillträde till aktierna. Förutsättningar för en sådan dom skall vara att skiljenämnden kan konstatera att lösningsrätt eller lösningsskyldighet föreligger, att majoritetsaktieägaren har ställt säkerhet för kommande lösenbelopp och ränta och att säkerheten har godkänts av skiljemännen eller domstolen. En dom på förhandstillträde skall kunna överprövas i domstol på samma sätt som den slutliga domen. Efter en dom på förhandstillträde skall minoritetsaktieägarna till majo- ritetsaktieägaren överlämna sina aktiebrev med påskrift om överlåtelse. När det är fråga om aktier i avstämningsbolag, skall de i stället låta majo- ritetsaktieägaren registreras som ägare till aktierna i avstämningsre- gistret. Majoritetsaktieägaren skall å sin sida ställa ut bevis till mino- ritetsaktieägarna om deras rätt till blivande lösenbelopp (lösenbevis) eller, i fråga om aktier i avstämningsbolag, för minoritetsaktieägares räk- ning låta registrera motsvarande rätt på konto i avstämningsregister. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Enligt kommitténs förslag skall det dock inte fattas något särskilt beslut om förhandstillträde. I stället skall majoritetsaktieägaren ha rätt till förhandstillträde om rätten till inlösen är ostridig och skiljemännen genom ett särskilt beslut har godkänt en av majoritetsaktieägaren ställd säkerhet. Skiljemännens beslut om godkännande skall, enligt kommitté- förslaget, inte kunna överklagas särskilt (SOU 2001:1 s. 135 f. och 376 f. samt SOU 1997:22 s. 268 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte haft några in- vändningar mot kommitténs förslag. Några remissinstanser, bl.a. Sveri- ges och , har ifrågasatt förslaget att beslut om ställande av säkerhet inte skall kunna överklagas särskilt. Aktiespararna har vidare ansett att det bör vara möjligt även för minori- tetsaktieägare att begära förhandstillträde. Samma ståndpunkt har förts fram av Första AP-fonden. Skälen för regeringens förslag: I 14 kap. 33 § aktiebolagslagen finns bestämmelser om förhandstillträde till aktier i samband med en inlösen- tvist. Där föreskrivs att, om moderbolagets lösningsrätt är ostridig eller fastställd genom lagakraftägande mellandom, minoritetsaktieägarna är skyldiga att överlåta sina aktier till moderbolaget, under förutsättning att moderbolaget ställer en av skiljenämnd eller domstol godkänd säkerhet för kommande lösenbelopp jämte ränta. När säkerheten har ställts, är moderbolaget enligt 14 kap. 35 § första stycket ägare till aktierna. I av- stämningsbolag skall moderbolaget då på begäran registreras som ägare i avstämningsregistret. Reglerna om förhandstillträde syftar till att komma till rätta med de olägenheter som en utdragen process om inlösen kan ge upphov till (se prop. 1975:103 s. 537). För majoritetsaktieägaren är det angeläget att kunna utöva de befogenheter som är förenade med innehavet av de mino- ritetsaktier som är under inlösen efter det att det står klart att inlösen kommer att ske. Minoritetsaktieägarna kan för sin del knappast anses ha något befogat intresse av att stå kvar som aktieägare under processen, om det redan står klart att inlösen skall ske. De skäl som ligger bakom de nuvarande reglerna om förhandstillträde är enligt vår uppfattning fortfarande bärkraftiga. Vi föreslår därför att möjligheten till förhandstillträde består och att reglerna i huvudsak ges samma innebörd som de har . Reglerna bör dock ges en något annorlunda struktur. Skiljemännen bör sålunda inte längre fatta enbart ett särskilt beslut om godkännande av säkerheten. I stället bör skiljemännens avgörande uttryckligen ange den rättsföljd som avgörandet ger upphov till, nämligen att majoritetsaktieägaren har rätt till förhandstillträde. En förutsättning för att skiljemännen skall kunna meddela ett sådant av- görande bör vara att majoritetsaktieägaren har ställt en säkerhet som skiljemännen har godkänt. En annan förutsättning bör vara att skilje- männen har konstaterat att lösningsrätt eller lösningsskyldighet är förhanden eller att parterna är ense i den frågan. Lagrådsremissens förslag innebar att förhandstillträde skulle kunna beslutas enbart om förekomsten av lösningsrätt eller lösningsskyldighet är antingen ostridig eller konstaterad i en lagakraftvunnen dom. En skiljedom vinner som tidigast laga kraft . Lagrådet har menat att regleringen i denna del framstår som onödigt omständlig. Enligt Lagrådet borde rätten till inlösen och frågan om förhandstillträde kunna prövas i ett sammanhang. Vi delar Lagrådets uppfattning. Möjlig- heten att besluta om förhandstillträde utan att parterna är ense bör alltså inte vara beroende av att det finns en tidigare lagakraftvunnen dom om lösningsrätt eller lösningsskyldighet. Det bör räcka att skiljemännen i anslutning till beslutet om förhandstillträde kan konstatera att rätt till inlösen föreligger. Enligt gällande rätt kan endast majoritetsaktieägaren initiera frågan om förhandstillträde. Ett par remissinstanser har ansett att även minoritets- aktieägarna bör ha rätt att framställa yrkande om förhandstillträde. Enligt vår mening finns det goda skäl för den nuvarande ordningen. Det skulle inge principiella betänkligheter att ge minoritetsaktieägarna en möjlighet att tvinga fram en förtida äganderättsövergång mot majoritetsaktie- En sådan rätt för minoritetsaktieägarna skulle dessutom knappast bli verkningsfull eftersom förhandstillträde förutsätter att majoritetsaktieägaren är beredd att ställa säkerhet för lösenbeloppet. En särskild fråga är i vilken mån det skall vara möjligt att överklaga ett avgörande som ger majoritetsaktieägaren rätt till förhandstillträde till aktierna. Rättsläget vad gäller överklagande av skiljemännens beslut att godkänna en av majoritetsaktieägaren ställd säkerhet är oklart. Enligt en uppfattning skall en fråga om godkännande av säkerhet alltid avgöras genom skiljedom som kan överprövas i allmän domstol (se Nord i 2000/01 s. 189). Enligt en annan uppfattning är ett beslut om godkännande av säkerhet en sådan preliminärfråga som enligt lagen om skiljeförfarande inte får bli föremål för skiljedom utan skall avgöras genom beslut som inte får överklagas (se i Juridisk tid- skrift 2000/01 s. 185). Kommittén har mot bakgrund av det oklara rätts- läget föreslagit att frågan uttryckligen regleras i den nya lagen. Kom- mitténs förslag innebär att det införs ett uttryckligt förbud mot att sådana beslut överklagas särskilt. Enligt kommittén skulle en möjlighet att över- klaga ett beslut om förhandstillträde särskilt få till följd att tidpunkten för förhandstillträde kan bli kraftigt fördröjd, vilket i sin tur skulle innebära att institutet förhandstillträde förlorar mycket av sitt värde för struktur- rationaliseringar i svenskt näringsliv. Flera remissinstanser har varit kritiska mot kommitténs bedömning i denna del. Bland annat och har ansett att avgöranden av detta slag bör kunna överklagas särskilt. Vi anser också att det finns goda skäl för en sådan ordning. De ingripande verkningar som ett beslut om förhandstillträde ger upphov till nämligen att rätten till aktierna övergår till majoritets- aktieägaren talar enligt vår uppfattning för att avgörandet skall anses ha bäring på saken och inte betraktas som en enbart processuell fråga. Med ett sådant synsätt är det också naturligt att avgörandet skall meddelas i form av en särskild skiljedom och inte som ett beslut (se 27 och 29 §§ lagen om skiljeförfarande). Av betydelse i sammanhanget är också att ett avgörande som meddelas i form av ett särskilt beslut inte vinner rättskraft, vilket skulle kunna leda till oklarheter när det gäller övergången av äganderätten till aktierna. Såsom bl.a. har varit inne på, får det vidare anses oklart hur ett överklagandeförbud av det slag som kommittén har föreslagit förhåller sig till Europakon- ventionen om de mänskliga rättigheterna.