prop · GS0388 · 2005-02-23 00:00:00 — Regeringens proposition 2004/05:88 Nya regler om dödförklaring Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionen innehåller förslag som syftar till att förenkla och förbättra möjligheterna att utverka beslut om dödförklaring av personer som är försvunna och befaras omkomna. I propositionen föreslås en ny lag om dödförklaring. Förslagen tar sikte på beviskraven vid bortovaro och de tidsfrister som måste iakttas i ett ärende om dödförklaring. En särskild regel föreslås för det fall att försvinnandet har skett i samband med en naturkatastrof eller stor olycka eller under liknande omständigheter och det finns en mycket hög grad av sannolikhet för att den försvunne är död. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut.................................................................. Förslag till lag om dödförklaring ........................................ Förslag till lag om ändring i 2.3Förslag till lag om ändring i lagen (1987:269) om krite- rier för bestämmande av människans död........................... Ärendet och dess beredning............................................................... Allmänt om ordningen för fastställande av dödsfall regler om dödförklaring............................. Folkbokföringslagens regler om avregistrering................ Behovet av nya regler...................................................................... Nya regler om dödförklaring........................................................... Förutsättningarna för dödförklaring.................................. Närmare om handläggningen m.m.................................... Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Förslaget till lag om dödförklaring ................................... Förslaget till lag om ändring i ...................... 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:269) om kriterier för bestämmande av människans död ................. Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Makes arvsrätt, dödsbo- förvaltare och dödförklaring (SOU 1998:110) i aktuell del ..31 Betänkandets lagförslag i aktuell del..................................... Förteckning över remissinstanserna ...................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde .... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om dödförklaring, 2.lag om ändring i , 3.lag om ändring i lagen (1987:269) om kriterier för bestämmande av människans död. Vidare föreslår regeringen att beslutar att förkorta motions- tiden . Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om dödförklaring Härigenom föreskrivs följande. 1 § Är någon försvunnen, får han eller hon dödförklaras enligt denna lag. 2 § Om det är utrett att den försvunne är död, får han eller hon dödförkla- ras . 3 § Är det inte utrett att den försvunne är död men finns det med hänsyn till omständigheterna kring försvinnandet och vad som i övrigt är känt en hög grad av sannolikhet för att han eller hon är död, får frågan om död- förklaring tas upp tidigast efter försvinnandet. Har försvinnandet skett i samband med en naturkatastrof eller en stor olycka eller under liknande omständigheter och finns det en mycket hög grad av sannolikhet för att den försvunne är död, får frågan om dödför- enligt första stycket tas upp . 4 § I andra fall än dem som avses i 2 och 3 §§ får frågan om dödförkla- ring tas upp tidigast efter försvinnandet. 5 § En ansökan om dödförklaring får göras av den försvunnes make eller sambo eller arvinge. I andra fall än dem som avses i 3 § andra stycket får ansökan också göras av annan vars rätt kan bero av dödförklaringen. Ansökan skall göras hos . får självmant ta upp en fråga om dödförklaring enligt 2 §. 6 § skall inhämta yttrande från den försvunnes make eller sambo och närmaste släktingar, om inte särskilda skäl talar emot det. Ytt- rande får också inhämtas från annan som kan antas ha uppgifter att lämna om den försvunne samt från polismyndighet. 7 § I fall som avses i 3 och 4 §§ skall utfärda kungörelse. Kungörelsen skall innehålla en kallelse på den försvunne att anmäla sig hos senast en viss dag som inte får sättas tidigare än därefter eller, om 3 § andra stycket tillämpas, där- Kungörelsen skall även innehålla en uppmaning till var och en som kan lämna upplysningar i ärendet att anmäla det hos . Kungörelsen skall införas i Post- och och ortstidning. 8 § Är vad som sägs i 2 § uppfyllt eller har den tid som angetts i en kun- görelse enligt 7 § löpt ut utan att det framkommit att den försvunne lever, skall förklara att den försvunne är att anse som död. skall i beslutet ange en dödsdag. Som dödsdag skall anses den dag som är den mest sannolika döds- dagen. Går en sådan dag inte att fastställa, skall som dödsdag anses i den månad då den försvunne veterligen senast var vid liv. Vid tillämpning av 4 § skall som dödsdag anses i den månad då femårsfristen gått till ända. 9 § Om det föreskrivs i en författning att tid i ett visst fall skall räknas från dödsfall, skall vid dödförklaring tiden räknas från det att beslutet vann laga kraft. 10 § beslut i frågor om dödförklaring som avses i 2 och 3 §§ skall fattas av en särskild nämnd inom verket. Om det finns särskil- da skäl, får verket bestämma att nämnden skall fatta beslut även i annat enskilt ärende enligt denna lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om nämnden, dess ledamöter och nämndens beslut- förhet. 11 § beslut i ärenden om dödförklaring får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Skrivelsen skall ges in till för beslutet. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 12 § Visar det sig senare att den dödförklarade lever, skall var och en som på grund av dödförklaringen har tillträtt egendom återbära den. Detta gäller också, om det visar sig att den dödförklarade har dött på en annan dag än den som angetts som dödsdag och någon annan därför har rätt till kvarlåtenskapen. Har egendom som skall återbäras överlåtits till någon annan, är också denne återbäringsskyldig, om han eller hon inte var i god tro vid förvär- vet. När egendom återbärs, skall också avkastning betalas för tiden efter det att innehavaren fick kännedom om att någon annan hade bättre rätt till egendomen eller stämning delgavs honom eller henne. Består egendomen Prop. 2004/05:88 av pengar, skall betalas ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635). Har innehavaren haft nödvändig kostnad för egendomen, skall kostnaden ersättas. Även nyttig kostnad skall ersättas, om kostna- den uppkom innan innehavaren fick kännedom om den andres bättre rätt eller delgavs stämning. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna i det upphävda 25 kap. gäller i fråga om ärenden där en ansökan om dödförklaring kommit in till domstol före ikraftträdandet. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 25 kap. skall upphöra att gälla vid utgången av . Förslag till lag om ändring i lagen (1987:269) om kriterier för bestämmande av människans död Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1987:269) om kriterier för bestäm- mande av människans död skall ha följande lydelse. Om dödförklaring i vissa fall finns bestämmelser i 25 kap. . Om dödförklaring i vissa fall finns bestämmelser i lagen (2005:000) om dödförklaring. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning Är någon försvunnen och befaras död utan att hans eller hennes kropp har kunnat hittas, kan dödförklaring ske genom beslut av domstol. Förut- sättningarna för beslut om dödförklaring och de tidsfrister som uppställs i anslutning därtill framgår av 25 kap. . Reglerna, som har sin huvudsakliga bakgrund i motsvarande bestämmelser lag om boutredning och arvskifte, var senast föremål 1981. För vissa fall infördes då en möjlighet att ansöka om dödförklaring efter ett försvinnande. Möjligheten att tillämpa en gällande regel om treårig frist utvidgades . För övriga fall behölls huvud- regeln om en tioårig väntetid innan ansökan om dödförklaring får göras. Utöver möjligheten att utverka domstols beslut om dödförklaring har motsvarande resultat i vissa fall kunnat erhållas genom be- slut om avregistrering av avlidna enligt folkbokföringslagen (1991:481). har haft att göra en översyn av bl.a. reglerna om dödförklaring, särskilt såvitt gäller förhållandet mellan regler och folkbokföringslagen. I uppdraget har ingått att överväga om gällande tidsfrister för dödförklaring kan förkortas och om reglerna om dödförklaring och avregistrering behöver samordnas. Utredningen över- lämnade slutbetänkandet Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring (SOU 1998:110). Betänkandet har remissbehandlats. En sammanfattning av betänkandet i nu aktuell del finns i bilaga 1. Betänkandets lagförslag i denna del finns i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (Ju1998/3047/L2). För att anpassa betänkandets förslag till naturkatastrofer av den omfatt- ning som inträffade i har förslaget kompletterats. Ett antal myndigheter och organisationer, förtecknade i bilaga 3, har tillställts en promemoria med utkast till lagrådsremiss och getts tillfälle att lämna synpunkter i de delar i vilka kompletteringar skett. Synpunkterna finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (Ju2005/353/L2). Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den socialdemo- kratiska regeringen och . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet har på ett par punkter rekommenderat att ytterligare överväganden görs och i några hänseenden lämnat förslag till ändringar. Regeringen har i allt väsentligt följt försla- gen. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 6.1 och 6.3 samt i författ- ningskommentaren. 4.1Allmänt om ordningen för fastställande av dödsfall respektive dödförklaring När någon avlider i gäller följande. Enligt 2 § lagen (1987:269) om kriterier för bestämmande av männi- skans död ankommer det på läkare att i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet fastställa att döden inträtt. Läkaren skall sedan enligt 4 kap. 2 och 3 §§ begravningslagen (1990:1144) utan dröjsmål ut- färda dödsbevis. Dödsbeviset skall lämnas till . När Skatte- verket får dödsbeviset, avregistreras den avlidne från folkbokföringen en- ligt 19 § folkbokföringslagen (1991:481). De beskrivna reglerna förutsätter att den avlidnes kropp helt eller del- vis går att undersöka. Om en person däremot är försvunnen och det inte går att utreda att han eller hon har avlidit men det kan befaras att så är fallet, får i stället dödförklaring tillgripas. Regler om dödförklaring finns i 25 kap. . Enligt huvudregeln måste den försvunne ha varit borta innan en ansökan om dödförklaring kan tas upp till prövning av en domstol. När domstolen har dödförklarat en person, skall han eller hon enligt 19 § folkbokföringslagen avregistreras från folkbokföringen. Även om förhållandena är sådana att dödsbevis inte kan utfärdas av det skälet att någon kropp inte har påträffats, kan den försvunne undantags- vis avregistreras från folkbokföringen utan att någon dödförklaring dess- förinnan har skett. Detta kan ske i sådana fall där det ändå anses klarlagt att den försvunne är död. Så kan t.ex. vara fallet när det är utrett att en person befann sig på ett fartyg som förlist utan att han eller hon kunnat räddas. Ett sådant förfarande tillämpades vid Estoniakatastrofen. 4.2Ärvdabalkens regler om dödförklaring I 25 kap. finns regler om dödförklaring. Av 1 § framgår att om någon är borta och det sedan han eller hon veterligen senast var vid liv har gått eller om den försvunne skulle vara över , ansökan får göras om dödförklaring av honom eller henne. För- utsättningar för att tillämpa kortare frister finns emellertid. Kan det antas att den som är borta befann sig i livsfara då han eller hon senast veterligen var i livet, får ansökan göras när har gått efter försvinnandet. Är det utrett att den försvunne befann sig i livsfara, får an- sökan göras redan när har förflutit. Som exempel på fall där det måste anses utrett att den som är borta be- fann sig i livsfara nämns i motiven till 1 § att den försvunne var ombord på ett fartyg som har gått under utan att såvitt känt någon räddats eller att han eller hon var inblandad i en strid eller någon annan farlig situation under ett krig (se prop. 1980/81:48 s. 43). Enligt 2 § får ansökan om dödförklaring göras av den bortovarandes make, arvinge eller annan vars rätt kan bero av dödförklaringen. kan görs hos rätten i den ort där den försvunne senast haft hemvist inom riket eller, om behörig domstol inte finns, hos . Över en ansökan om dödförklaring skall domstolen höra den försvunnes make eller maka, om han eller hon vistas i , samt närmaste släk- tingar, annan som kan antas senast ha haft underrättelse om den borto- varande samt och polismyndigheten i den ort där den för- svunne senast hade hemvist i (3 §). Av 4 § framgår följande om den fortsatta handläggningen. Om den tidsfrist har löpt ut som enligt 1 § är tillämplig i ärendet och det då inte framkommit att den bortovarande har avlidit, skall domstolen utfärda kungörelse om ansökningen. Kungörelsen skall också innehålla en kallel- se på den försvunne att senast en viss dag anmäla sig hos domstolen. Den dagen får inte sättas tidigare än efter kungörelsedagen. Därutöver skall kungörelsen innehålla en uppmaning till var och en som kan lämna upplysningar i ärendet att underrätta domstolen. När den tid som bestämts i kungörelsen löpt ut och man under mellan- tiden inte har fått vetskap om att den försvunne faktiskt har avlidit, skall domstolen förklara att han eller hon skall anses som död (5 §). I dom- stolens beslut skall anges vilken dag som är att anse som dödsdag. Enligt huvudregeln skall den försvunne antas ha avlidit vid utgången av den månad då den i kungörelsen angivna tiden löpte ut. Särskilda regler gäl- ler för den som vid försvinnandet hade fyllt men inte . Då skall den bortovarande antas ha avlidit vid utgången av den månad då han eller hon skulle ha fyllt . Om den försvunne befann sig i livsfara och således andra eller tredje meningen i 1 § har tillämpats skall han eller hon antas ha avlidit på den dag då livsfaran förelåg. inte är känd, skall som dödsdag anges den i den månad då livs- faran kunde antas föreligga. Domstolen skall enligt kungörelsen (1924:475) angående meddelanden från domstol om dödförklaringar skyndsamt underrätta om beslutet om dödförklaring. avregistrerar då den dödförklara- de ur folkbokföringen enligt 19 § folkbokföringslagen. I en del fall finns bestämmelser i lag om att verkan av en viss åtgärd beror av att den vidtas från det att någon avlidit. Regler av den innebörden finns t.ex. beträffande bouppteckning. Vid tillämpningen av sådana regler kan den dag som enligt domstolens beslut är att anse som dödsdag inte tjäna som utgångspunkt. Då skall tiden i stället räknas från det att beslutet om dödförklaring vann laga kraft (6 §). Återbäring av egendom när presumtionen bryts En domstols beslut att dödförklara en försvunnen person innebär att den försvunne skall anses som död. Beslutet grundlägger alltså en presumtion för att han eller hon är död och att döden inträffat . Innebörden av presumtionen är därmed både att den dödförklarade levt intill denna tidpunkt och att livet därefter upphört. En sådan presumtion kan givetvis motbevisas. Syftet med regleringen är bara att tillhandahålla en lösning när det råder ovisshet om huruvida en person lever eller är död. Skulle det visa sig att den dödförklarade lever, faller presumtionen. Någon särskild talan om upphävande av dödförkla- ringen behövs inte för att åstadkomma detta. Likaså bortfaller dödförklaringens presumtionsverkan om det skulle visa sig att den dödförklarade i själva verket avlidit än den som angetts i beslutet. Även i ett sådant fall har presumtionen er- satts av ett faktum som utan vidare kan ligga till grund för bedömningen av uppkommande frågor. Att den dödförklarade avlidit på en annan dag än den i beslutet antagna dödsdagen kan få betydelse för fördelningen av kvarlåtenskapen. I 7 § finns bestämmelser om återbäring av egendom för det fall att det visar sig att den dödförklarade är vid liv eller att han eller hon avlidit än den som angetts i beslutet om dödförklaring. I det första fallet skall var och en som på grund av dödförklaringen tillträtt egendom bära den åter till den dödförklarade. I det andra fallet skall egendomen återbäras till den som med hänsyn till den verkliga döds- dagen är berättigad till kvarlåtenskapen framför den som först tillträtt egendomen. Att den egendom som skall återbäras har kom- mit att överlåtas till annan utgör inte alltid hinder mot återbäring. Den som förvärvat egendomen är nämligen återbäringsskyldig, såvida han eller hon inte var i god tro vid sitt förvärv. När egendom återbärs skall enligt huvudregeln också den avkastning betalas som belöper efter det att innehavaren fick kunskap om att någon annan ägde bättre rätt till egendomen eller stämning delgavs honom eller henne. Även i denna fråga finns bestämmelser i 7 §. Andra följder när presumtionen bryts Bestämmelserna i 7 § gäller endast den dödförklarades egendom. Där- emot sägs inget om vad som i händelse av den dödförklarades återkomst skall hända med t.ex. en livförsäkring som betalats ut eller en pension som börjat utgå. Det torde emellertid vara klart att återbetalning skall ske i ett sådant fall. Såvitt gäller efterlevandepension finns dock bestämmel- ser i lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn som säger att återbetalning bara skall ske i situationer där någon medvetet har uppburit sådan pension utan att ha rätt till det. Den all- männa principen om återkravsrätt för den som betalar ut pengar i den felaktiga tron att betalningsskyldighet föreligger (condictio indebiti) har också undantag bl.a. i det fallet att den som tagit emot utbetalningen varit i god tro och pengarna har förbrukats. Om den dödförklarade var gift och maken har gift om sig efter beslutet om dödförklaring, kommer tvegifte att föreligga om den dödförklarade senare visar sig vara i livet. I denna situation får de berörda själva välja vilket av de båda äktenskapen som skall upplösas. Av 5 kap. 5 § äkten- skapsbalken följer att en äktenskapsskillnad inte behöver föregås av be- tänketid i ett sådant fall. Folkbokföringslagens regler om avregistrering Enligt 19 § folkbokföringslagen skall den som avlider eller dödförklaras avregistreras från folkbokföringen. Såvitt gäller det fallet att någon avlider saknar lagen upplysning om styrkan hos den utredning som bör föreligga för att vederbörande skall anses avliden. Inte heller motiven till folkbokföringslagen ger besked. I praxis har dock lagen kommit att tillämpas på det sättet att avregistrering skett när man funnit det vara utrett att någon har omkommit. Som exem- pel på fall där sådana avregistreringar förekommit kan nämnas följande. -En person befann sig enligt säkra uppgifter på ett fartyg som förlist under sådana omständigheter att det måste anses uteslutet att han eller hon räddats. -Någon som befann sig på ett fartyg har fallit över bord på öppet vatten och trots noggranna efterforskningar inte kunnat hittas. -En person har i flera vittnens åsyn kastat sig i vattnet från en bro och sedan inte påträffats. -Ett flygplan har störtat i havet utan att kunna bärgas och olyckan liksom de ombordvarandes identitet har med säkerhet kunnat fast- ställas. -Någon har avlidit på en isolerad plats i världen utan tillgång till läkare men i närvaro av många vittnen, som begravt kroppen. -En person förblir försvunnen efter att ha fallit utför ett högt berg eller utan fallskärm från ett flygplan tusentals meter över havsytan. Beslut om direkt avregistrering fattas av , som beslutar efter anmälan eller ansökan eller annars när det finns skäl till det (34 §). I de flesta fall är det polisen som initierar ärenden om direkt avregistrering ur folkbokföringen. Ett beslut om avregistrering överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (38 §). När en domstol beslutar om dödförklaring enligt 25 kap. , gör den alltid en bevisvärdering på grundval av det föreliggande materia- let. Handläggningen av registreringsärendena hos är där- emot mer formell, och verkets beslut grundas normalt på den bedömning av bevismaterialet som polisen har gjort i sin utredning. Ett beslut om direkt avregistrering godtas regelmässigt av domstolar och andra myndigheter, vilket får till följd att boutredning, bouppteck- ning och arvskifte kan förrättas. Regler om återbäring av den bortovaran- des egendom motsvarande dem i 25 kap. 7 § saknas dock. 5 Behovet av nya regler Skillnaderna mellan dödförklaring och avregistrering Som redovisats i avsnitt 4 skall en person avregistreras ur folkbokföring- en när han eller hon avlider. Normalt sker detta på grundval av ett döds- bevis som utfärdats av en läkare. När det befaras att någon har avlidit men kroppen inte kan återfinnas, kan personen enligt rådande praxis ändå direkt avregistreras ur folkbokföringen om det är utrett att han eller hon Om detta beslutar på grundval av folkbokförings- lagen. Kan det däremot inte sägas vara utrett att den försvunne är död, får i stället ansökan om dödförklaring enligt 25 kap. göras hos domstol. Reglerna i och folkbokföringslagen skiljer sig åt på några viktiga punkter. Ett beslut av en domstol om dödförklaring enligt 25 kap. innefattar alltid en prövning på grundval av det befintliga materialet. I vissa fall kan detta material bestå av en omfattande polisutredning med vittnesberättelser och kriminalteknisk utredning. Ofta utgörs materialet dock bara av ett fåtal uppgifter, t.ex. en utsaga av en anhörig om att den försvunne är död. Den handläggning enligt folkbokföringslagen som sker hos är, som framgått, ofta bara av registrerande karaktär. I undantagsfall kan dock prövningen även där ibland bli mer omfattande. Ett beslut om dödförklaring enligt kan fattas tidigast efter ett försvinnande. Med stöd av 19 § folkbokföringslagen kan där- emot en person avregistreras direkt efter försvinnandet utan föregående väntetid. Trots de skillnader i handläggning som alltså finns mellan domstolen och , får ett beslut om dödförklaring enligt och ett beslut om direkt avregistrering enligt folkbokföringslagen i praktiken samma rättsverkningar. Det finns då anledning att ställa frågan om inte dessa båda parallella ordningar bör samordnas och rättssäkerhetsgaran- tierna vid nuvarande hantering därvid stärkas. Behovet av regler avpassade efter naturkatastrofer och stora olyckor Reglerna om dödförklaring måste kunna fungera och leda till rimliga re- sultat också i samband med naturkatastrofer och stora olyckor där hund- ratals eller tusentals människor är försvunna och befaras omkomna. Reg- leringen måste alltså tåla stora påfrestningar. Den måste också gå att an- passa till de skillnader i utredningsunderlag som kan föreligga mellan olika försvinnanden. I vissa fall, t.ex. efter en fartygs- eller flygolycka, kan det vara möjligt att med hjälp av tillförlitlig dokumentation omgå- ende efter olyckan klarlägga att vissa personer omkommit, trots att krop- parna inte kunnat hittas eller identifieras. Så var fallet vid förlisningen av . I andra fall såsom vid naturkatastrofen i kan katastrofen ha haft en sådan utbredning att de som försvunnit och befaras omkomna inte behövt befinna sig på en så avgrän- sad yta som ett fartyg eller flygplan och därför inte heller med samma höga grad av säkerhet kan konstateras ha befunnit sig på en viss plats i katastrofögonblicket. kan emellertid styrkan i katastrofen ha varit sådan att det råder en mycket hög grad av sannolikhet för att de för- svunna också har omkommit. Det är tydligt att den nuvarande reglering- en inte är fullt ut anpassad till sådana fall. Utgångspunkter för en ny reglering Vid utformningen av nya regler om dödförklaring måste till en början följande delvis motstående intressen beaktas.