prop · GT0365 · 2005-12-22 00:00:00 — Därtill tas en tilläggsavgift ut för de person- Prop. 2005/06:65 bilar som kan drivas med dieselolja, eftersom drivmedelsskatten på dieselolja är lägre än på bensin. I infördes en koldioxidbaserad fordonsskatt för per- sonbilar. Skatten innebär att fordon med högre koldioxidutsläpp beskat- tas högre än fordon med lägre koldioxidutsläpp och att fordon som drivs med alternativa bränslen beskattas lägre än fordon som drivs med bensin respektive dieselolja. Skatteskalan är indelad i sex stycken s.k. band (A F) som vart och ett rymmer ett intervall, t.ex. avser band C utsläpp koldioxid per kilometer. Dieseldrivna fordon beskattas i sin tur högre än bensindrivna fordon. I differentieras fordonsskatten utifrån motorns cylindervolym och avgasreningsteknik (de s.k. EURO-kraven). Lägre skatt tas ut för fordon som uppfyller högre ställda avgaskrav. Fordonsskatten är ungefär dubbelt så hög för dieseldrivna personbilar som för bensindrivna person- bilar. Skälet till detta är, liksom i , att skatten på dieselolja är lägre än skatten på bensin. 4.4EU:s strävan mot koldioxidbaserad fordonsskatt 4.4.1Gemenskapens strategi för minskade koldioxidutsläpp från personbilar I syfte att minska koldioxidutsläppen från personbilar och göra dem bränslesnålare godkände 1996 gemenskapens strategi för minskade koldioxidutsläpp från personbilar. Strategin grundar sig på tre s.k. hörnstenar. Dessa är 1) bilindustrins åtaganden när det gäller att göra bilarna bränslesnålare, 2) bränsleekonomimärkning och 3) skatte- mässiga åtgärder. 4.4.2Bilindustrins åtaganden när det gäller att göra bilarna bränslesnålare Kommissionen har ingått en överenskommelse med den Europeiska bil- industriorganisationen . Enligt överenskommelsen skall den genomsnittliga personbilen inom EU släppa ut högst koldioxid per kilometer . Liknande överenskommelser har gjorts med de Japanska och Koreanska bilindustriorganisationerna (JAMA och KAMA). pågår diskussioner mellan kommissionen och fordonsindustrin om ett nytt mål som innebär att den genomsnittliga per- sonbilen högst skall släppa ut koldioxid per kilometer . I direktiv /94/EG4 finns krav på att medlemsstaterna skall säkerställa att information om bränsleförbrukning hos nya personbilar som säljs eller hyrs ut inom gemenskapen görs tillgänglig för konsumenterna för att de skall kunna fatta välgrundade köpbeslut. I direktivets artikel 3 föreskrivs att medlemsstaterna skall se till att en bränsleekonomi- och koldioxidut- släppsmärkning på ett väl synligt sätt finns anbringad på eller anslås i närheten av alla nya personbilsmodeller på försäljningsstället. Kommissionens förslag till direktiv om beskattning av personbilar I fråga om beskattningen av personbilar har kommissionen 2002 lämnat meddelandet Beskattning av personbilar i europeiska unionen möjlig- heter till åtgärder på nationell nivå och på gemenskapsnivå (KOM [2002] 431 slutlig). Av meddelandet framgår att kommissionen anser att med- lemsstaternas fordonsskatter bör vara baserade på omfattningen av kol- dioxidutsläpp från fordonens motorer. Av meddelandet framgår vidare att kommissionen anser att skattedifferentiering har fastställts vara en viktig parameter för att förbättra den samlade bränsleeffektiviteten hos nya bilar. Kommissionen anser därvid att fordonsbeskattningen är ett viktigt komplement när det gäller att stödja förverkligandet av EU:s mål om att minska koldioxidutsläppen till per kilometer för nya bilar och bidra till uppfyllandet av EU:s åtaganden enligt Kyoto- protokollet. Kommissionen menar vidare att det måste fastställas ett mera direkt samband mellan skattenivån och koldioxidnivån hos nya person- bilar. Differentierad fordonsskatt har konstaterats vara en viktig parame- ter när det gäller att förbättra bränsleeffektiviteten hos nya personbilar. På grundval av bl.a. det ovan refererade meddelandet har kommissio- nen lämnat ett förslag till rådet avseende ett direktiv om beskattning av personbilar (KOM [2005] 261 slutlig). Förslaget inne- håller i huvudsak följande tre komponenter. 1.Avskaffande av registreringsskatten. 2.Införande av ett system för återbetalning av registreringsskatt. 3.Omstrukturering av skatteunderlaget för registreringsskatt och årlig vägtrafikskatt så att det helt eller delvis blir koldioxidbaserat. Det aktuella förslaget har två mål, dels att förbättra den inre marknadens funktion, dels att genomföra gemenskapens strategi för att minska koldi- oxidutsläpp från personbilar. Syftet med förslaget är inte att införa några nya personbilsrelaterade skatter i medlemsstaterna utan endast att omstrukturera redan befintliga skatter. Förslaget behandlas i rådet. 4 och rådets direktiv /94/EG av om tillgång till konsumentinformation om bränsleekonomi och koldioxidutsläpp vid marknadsföring av nya personbilar (EGT L 12, , s. 16, Celex 31999L0094), senast ändrat genom Kommissionens direktiv /73/EG av om ändring av bilaga III till och rådets direktiv /94/EG (EUT L 186, 25.7.2003, s. 34. Regeringens förslag: Gemensamma bestämmelser för fordonsskatten och saluvagnsskatten samlas i en ny vägtrafikskattelag. För de personbilar som inte omfattas av den koldioxidbaserade fordonsskatten samt lätta lastbilar och lätta bussar skall skatteuttaget regleras i en separat lag med särskilda bestämmelser om fordonsskatt. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att den före- slagna lagtexten är mer pedagogiskt upplagd än nuvarande lagstiftning. Kammarrätten i tillstyrker att de befintliga författningarna rörande saluvagnsskatt förs in i den nya författningsstrukturen i vägtra- fikskattelagen. Enligt Länsrätten i bör alla bestämmel- serna om fordonsskatt för överskådlighetens skull sammanföras i vägtra- fikskattelagen. Skälen för regeringens förslag: Såsom redovisas i avsnitt 8 nedan föreslår regeringen en omläggning av fordonsskatten för personbilar till att vara koldioxidbaserad i stället för viktbaserad. Övergången till en kol- dioxidbaserad fordonsskatt i kombination med de genomgripande föränd- ringar i förfarandereglerna som föreslås medför stora förändringar i för- hållande till fordonsskattelagen (1988:327) och lagen (1976:339) om saluvagnsskatt. Regeringen anser det lämpligt att de centrala bestämmel- serna för fordonsskatten och saluvagnsskatten samlas i en ny och för väg- trafikskatterna gemensam vägtrafikskattelag. Ett stort antal personbilar kommer övergångsvis att beskattas enligt det nuvarande viktbaserade systemet (se avsnitt 8.5 nedan). I syfte att und- vika alltför betungande övergångsregler i den nya vägtrafikskattelagen anser regeringen att beskattningen av dessa äldre personbilar samt lätta bussar och lätta lastbilar permanent skall regleras i en särskild lag. Samma förfaranderegler skall dock gälla för såväl vägtrafikskattelagen som denna särskilda lag. Den särskilda lagen är avsedd att tillämpas under en övergångstid. När en tillräckligt stor andel av fordonsparken beskattas enligt vägtrafikskattelagen kan det finnas anledning att upp- häva den särskilda lagen och införa en schablonregel för beskattning av de äldre fordonen. 6 Skattskyldighet och betalning av skatten Regeringens förslag: Den nuvarande ordningen för skattskyldighet skall i huvudsak bibehållas. Skattskyldig för ett fordon är ägaren till fordonet. Som bilens ägare anses den som är eller bör vara upptagen i vägtrafikre- gistret som ägare eller, i fråga om fordon som används med stöd av salu- vagnslicens, den som innehar licensen. Bestämmelserna om solidariskt betalningsansvar och vem som är att anse som ägare vid kreditköp skall slopas. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Kammarrätten i menar att regeln om solidariskt betalningsansvar i fordonsskattelagen bör överföras till vägtrafikskattelagen, eftersom det inte föreligger något formellt hinder mot att registrera flera ägare till ett fordon. Skälen för regeringens förslag: Enligt 10 § fordonsskattelagen (1988:327) är ägaren av ett visst fordon skattskyldig. Som ägare av ett fordon anses den som är eller bör vara registrerad i vägtrafikregistret som ägare. Vidare anges att i fråga om fordon som innehas på grund av kre- ditköp med återtaganderätt eller som innehas med nyttjanderätt för bestämd tid om anses innehavaren som ägare. I lagen finns det även en regel om solidariskt betalningsansvar om ett fordon har flera ägare. Enligt lagen (2001:558) om vägtrafikregister skall vägtrafikregistret ha till ändamål att tillhandahålla uppgifter om fordonsägare. I 6 § lagen om vägtrafikregister framgår det att det i registret förs in uppgifter som avser motordrivna fordon och släpfordon samt ägare till dessa. Regeringen anser att de gällande reglerna i fordonsskattelagen om kopplingen till vägtrafikregistret skall kvarstå även i den nya vägtrafik- skattelagen. Skattebeslutet skall liksom vara självständigt och inte uteslutande knytas till den som är antecknad som ägare i vägtrafikregistret. Effekten av att uteslutande knyta skattskyldigheten till vägtrafikregistret skulle bli att ägaruppgiften i registret skulle få positiv rättsverkan och att de facto blev beskattningsmyndighet. Regeringen anser därför att den nuvarande fördelningen mellan och skall kvarstå. Enligt de författningar som reglerar vägtrafikregistret kan endast en ägare registreras. Den nuvarande regeln om solidariskt betalningsansvar i fordonsskattelagen saknar därför praktisk betydelse och bör inte överfö- ras till vägtrafikskattelagen. Regeringen bedömer det inte nödvändigt att, som Kammarrätten i förespråkar, införa en bestämmelse om solidariskt betalningsansvar med hänsyn till att vägtrafikregistret kan ändras så att flera ägare kan registreras. Även bestämmelserna i fordonsskattelagen om ägare vid kreditköp med åtaganderätt eller nyttjanderätt för bestämd tid om sak- nar praktisk betydelse, eftersom det i 5 § lagen om vägtrafikregister framgår att dessa situationer omfattas av ägarbegreppet. Den nuvarande regeln i fordonsskattelagen om kreditköp och nyttjanderätt bör därför inte överföras till vägtrafikskattelagen. finns det inte något hinder mot att en underårig registreras som ägare till ett fordon och därmed blir skattskyldig. Detta har inneburit att vissa vårdnadshavare utnyttjar detta på ett sådant sätt att barn på grund av utebliven betalning restförts i olika register. tillsatte regeringen därför en särskild utredare med uppgift att bl.a. se över barns skuldsättning (dir. 2002:55). Utredningen har överlämnat sitt slutbetänkande Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna (SOU 2004:112) till regeringen . Utredningen föreslår bl.a. att det i fordonsskattelagstiftningen införs en bestämmelse som innebär att förmyndare blir betalningsskyldig för den fordonsskatt som ett barn skulle ha drabbats av. Undantag från förmyndarens betalningsansvar föreslås dock för situationen då den underårige har i fråga eller, om fordonet är ett släpfordon, ett Regeringen instämmer i Lagrådets bedömning att det hade varit önskvärt att denna fråga, såvitt avser fordonsskatten, fått sin lösning redan i och med införandet av den nya vägtrafikskattelagen. Frågan om åtgärder för att komma tillrätta med barns skuldsättning i olika avseenden kräver emellertid förändringar i ett stort antal lagar och bör därför behandlas i ett sammanhang. I före- varande lagstiftningsärende saknas dessutom tillräckligt berednings- underlag för att föregripa andra förändringar i lagstiftningen med förslag på fordonsskattens område. Regeringen får därför med nödvändighet återkomma i denna fråga då förändringar i väg- trafikskattelagen får övervägas. Vad gäller saluvagnsskatten anser regeringen att gällande bestämmel- ser om skattskyldighet i lagen (1976:339) om saluvagnsskatt skall över- föras till vägtrafikskattelagen. Skattskyldigheten skall således även fort- sättningsvis vara kopplad till innehavet av saluvagnslicensen. När skatten skall anses betald Regeringens förslag: Bestämmelsen om när skatt skall anses betald ändras i enlighet med motsvarande reglering i skattebetalningslagen (1997:483). Vägtrafikskatt skall anses betald den dag då betalningen har bokförts på det särskilda kontot för vägtrafikskatt. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Kammarrätten i anför att det till skill- nad från andra skattebetalningar, där den skattskyldige vid dröjsmål kan drabbas av sanktionsavgifter, drabbas den skattskyldige vid för sent inkommen fordonsskatt av användningsförbud. Denne hotas därvid av böter eller fängelse. Ett sådant straff när den skattskyldige haft fog att förlita sig på att den inbetalda skatten inkommit till i tid framstår enligt Kammarrätten i som otillfredsställande. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler i 58 § for- donsskattelagen (1988:327) skall fordonsskatten betalas genom insätt- ning på ett särskilt konto. Inbetalningen anses ha skett den dag inbetal- ningskort eller gireringshandlingar kommit in till eller, om staten har ingått avtal om förmedling av skatteinbetalningar med en bank, till banken. Enligt en hänvisning i 6 § lagen (1976:339) om saluvagnsskatt gäller motsvarande ordning för saluvagnsskatten. För det övriga skatteområdet, inklusive övriga punktskatter och träng- selskatten, anses skatten enligt 16 kap. 3 § skattebetalningslagen ha betalts den dag då betalningen har bokförts på särskilda Den nuvarande ordningen i skattebetalningslagen infördes i enlighet med förslag i propositionen Ett nytt system för skatte- betalningar, m.m. (prop. 1996/97:100). ansågs betalning ha skett när den hade gjorts på ett postkontor senast på förfallodagen eller när en inbetalningshandling för girering hade lämnats till ett postkontor eller kommit in till senast denna För att undvika att belastas med ärenden med begäran om befrielse dröjsmålsavgift när betalning gjorts i rätt tid enligt dåvarande bestämmelser, godtog skattemyndigheten i praktiken en bokföringsdag Prop. 2005/06:65 som var något senare än förfallodagen. Detta medförde att skattskyldiga liksom betalningsförmedlare kunde utnyttja systemet genom att girera beloppet senare än på förfallodagen och ändå undgå dröjsmålsavgift. I ovan angiven proposition anfördes att skattemyndigheternas möjlig- het att ta emot skattebetalningar via bank i förening med systemet med postgiroinbetalningar innebär att betalningsförmedlaren med förhållan- devis stor säkerhet kan ge upplysningar om när betalning senast måste göras för att kunna bokföras hos mottagaren i rätt tid (s. 285). Vidare anfördes att det sedan ankommer på skattebetalaren att anlita den betal- ningsförmedlare som på bästa sätt tar tillvara hans eller hennes intressen och att den konkurrens som redan uppstått mellan olika betalningsför- medlares tjänster härigenom torde komma att utvecklas ytterligare, vilket ökar den enskildes möjligheter att på ett enkelt sätt kunna fullgöra bl.a. sina skatte- och avgiftsbetalningar. Mot bakgrund av det anförda valde regeringen att införa den ordning som gäller för att skat- ten skall anses ha betalats enligt skattebetalningslagen. Principen om att betalaren skall stå risken för ett dröjsmål med bokföringen hos betalningsförmedlaren är således fastlagd inom skatteområdet i övrigt. I enlighet med regeringens ambition att anpassa förfarandereglerna på vägtrafikskatteområdet till vad som gäller för det övriga skatteområdet anser regeringen att samma regel skall gälla för skattebetalningar enligt vägtrafikskattelagen som enligt skattebetalningslagen. Regeringen anser således att skatt enligt vägtrafikskattelagen skall anses betald den dag då betalningen har bokförts på det särskilda kontot. En skattskyldig kan, som Kammarrätten i påpekar, drabbas av användningsförbud om han eller hon inte betalar in fordonsskatten . Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder ett fordon i strid mot användningsförbudet kan dömas till böter eller fängelse. Regeringen anser att ordningen med straffsanktionerat användningsförbud inte med- för att det behövs speciella regler för skattebetalningen i vägtrafikskatte- lagen jämfört med det övriga skatteområdet. Om den skattskyldige haft fog för att förlita sig på att den inbetalda skatten inkommit till får det tas i beaktande vid bedömningen av om den skattskyldige oaktsamt använt ett fordon i strid mot ett användningsförbud. Regeringens förslag: Reglerna för förfarandet i fordonsskattelagen (1988:327) ersätts med nya förfaranderegler i vägtrafikskattelagen. De nya förfarandereglerna utformas huvudsakligen i enlighet med motsva- rande regler i skattebetalningslagen (1997:483). Förfarandereglerna åter- ges direkt i vägtrafikskattelagen och inte genom hänvisning till skatte- betalningslagen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Tar inte upp frågan. Skälen för regeringens förslag: De nuvarande förfarandereglerna i Prop. 2005/06:65 fordonsskattelagen skiljer sig mycket från förfarandereglerna på övriga Reglerna härstammar från tiden före tillkomsten av taxeringslagen (1990:324) och skattebetalningslagen. Övriga punkt- skatteförfattningar har anpassats till de modernare författningarna skatte- betalningslagen och taxeringslagen. I förarbetena till taxeringslagen uttalar departementschefen att även vägtrafikskatterna bör omfattas av de nya förfarandereglerna (prop. 1989/90:74 s. 396). Förfarandereglerna i den nuvarande fordonsskattelagen har emellertid inte ändrats i någon större omfattning sedan lagen trädde i kraft. Regeringen anser att förfarandereglerna i den nya vägtrafikskattelagen bör anpassas till reglerna i skattebetalningslagen. Förfarandereglerna skall generellt återfinnas i vägtrafikskattelagen och inte genom hänvis- ningar till skattebetalningslagen. Detta innebär att den nya vägtrafik- skattelagen blir överskådlig och lättillgänglig både för den enskilde och för de tillämpande myndigheterna. Regeringens förslag: Grundläggande beslut om vägtrafikskatt skall, liksom , fattas genom automatiserad behandling med stöd av uppgif- ter i vägtrafikregistret. Sådana beslut skall fattas av för Skatte- verkets räkning. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens. Remissinstanserna: Tar inte upp frågan. Skälen för regeringens förslag: Enligt 36 § fordonsskattelagen (1988:327) fattas beslut om fordonsskatt genom automatiserad databe- handling på grundval av uppgifter i vägtrafikregistret. Det är som för vägtrafikregistret. Enligt 5 § fordonsskatteförordningen (1993:1028) fattas de automatiserade beskattningsbesluten av för beskattningsmyndighetens räkning. Med hänsyn till det stora antalet beslut och mot bakgrund av att de fattas med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret, anser regeringen att det är lämpligt att den nuvarande fördelningen mellan och består såväl vad gäller formerna för beslut som uppbörden av vägtrafikskatt. Motsvarande ordning gäller beträffande trängselskatten; se 2 § lagen (2004:629) om trängselskatt. Regeringens förslag: Den nuvarande ordningen med slutliga beslut ersätts av ett omprövningsförfarande där omprövningsbe- slut kan överklagas. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Tar inte upp frågan. Skälen för regeringens förslag: För att en skattskyldig skall kunna överklaga ett beslut om fordonsskatt krävs det att har fattat ett s.k. slutligt beslut. Regeringen anser dock att vägtrafikskatte- Prop. 2005/06:65 lagen i likhet med vad som gäller på det övriga skatteområdet skall omfattas av ett omprövningsförfarande, vilket innebär att den nuvarande ordningen med slutliga beslut skall avskaffas. Begäran om omprövning skall ske inom de tidsgränser som gäller för begäran om slutligt beslut. Om beslut om vägtrafikskatt överklagas skall överklagandet betraktas som en begäran om omprövning. omprövningsbeslut kan sedan överklagas till länsrätt. Om något grundläggande beslut inte har fattats får ett första beslut fattas i den form som gäller för omprövningsbesluten, även om detta beslut i teknisk mening inte är att betrakta som ett omprövningsbeslut. Om en fråga har avgjorts genom beslut av en allmän förvaltningsdom- stol får emellertid inte ompröva frågan (se även för- fattningskommentaren till 4 kap. 3 § vägtrafikskattelagen). Regeringens förslag: Överklagande av beslut skall göras hos allmän förvaltningsdomstol om inte annat följer av andra bestämmelser. beslut om vägtrafikskatt kan inte överklagas innan det har omprövats. Vid överklagande till kammarrätt krävs prövningstillstånd. skatterevision och föreläggande vid vite får inte överklagas. Regeringens bedömning: En bestämmelse om att överklagande av beslut enligt vägtrafikskattelagen skall tas upp av Länsrätten i län kommer att införas i förordningen (1977:937) om allmänna förvaltnings- Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. ningen har dock gjort bedömningen att någon särskild forumbestämmelse Remissinstanserna: Kammarrätten i , Länsrätten i Stock- holms län och Länsrätten i län anser att en uttrycklig forumbe- stämmelse som säger att ärendena skall prövas av Länsrätten i Anledningen är främst vägtrafikskattemålens direkta sam- band med vägtrafikregistermål som enligt 34 § lagen (2001:558) om väg- trafikregister prövas av Länsrätten i län. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt fordonsskat- telagen (1988:327) får endast vissa angivna beslut överklagas till allmän Regeringen bedömer att bestämmelsen i fordons- skattelagen bör ersättas med en generell bestämmelse där huvudregeln är att beslut enligt vägtrafikskattelagen kan överklagas. De beslut som inte kan överklagas skall särskilt anges. Ur rättssäkerhetssynpunkt är en sådan ordning att föredra, eftersom det då inte råder några tvivel om vilka beslut som går att överklaga. För att beslut om vägtrafikskatt skall kunna prövas i läns- rätt måste först ha omprövat det ursprungliga beslutet, som är baserat på automatiserad behandling. des, för att bli föremål för domstolsprövning, överklagas av den skatt- Ett liknande krav på omprövning innan ett beslut kan överkla- gas finns i lagen (2004:629) om trängselskatt. Beslut om skatterevision och föreläggande vid vite kan inte överklagas Prop. 2005/06:65 enligt fordonsskattelagen eller skattebetalningslagen (1997:483). ingen bedömer att det saknas skäl att frångå den ordningen beträffande vägtrafikskattelagen. Enligt fordonsskattelagen krävs det prövningstillstånd vid överkla- gande till kammarrätten. Även enligt lagen om trängselskatt krävs det prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Regeringen anser att kravet på prövningstillstånd bör kvarstå i vägtrafikskattelagen. Av huvudregeln i 14 § andra stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar följer att ett överklagande görs till den länsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats. och skatte- myndigheterna har organisatoriskt gått ihop i myndigheten . Beroende på var i landet beslut om vägtrafikskatt fattas kan därför olika länsrätter komma att pröva frå- gor enligt vägtrafikskattelagen. Regeringen anser, i likhet med Kammarrätten i , Länsrätten i och Länsrätten i län, att mål enligt vägtrafik- skattelagen bör prövas av samma länsrätt som prövar vägtrafikregister- mål, eftersom det finns ett direkt samband mellan de båda lagarna. Väg- trafikregistermål prövas enligt 34 § lagen om vägtrafikregister av Läns- rätten i län. Därtill bedöms antalet mål enligt vägtrafikskattelagen bli relativt få, vilket även det talar för att det är lämpligt att dessa mål prövas av samma länsrätt. Mot bakgrund av det ovanstående avser regeringen att ändra i förord- ningen om (1977:937) om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m. så att beslut enligt vägtrafikskattelagen som överklagas skall tas upp av Länsrätten i län. Befrielse från skatt i vissa fall Regeringens förslag: Möjligheten till nedsättning av eller befrielse från fordonsskatt enligt fordonsskattelagen (1988:327) skall tas in i vägtrafik- Ansökan om nedsättning av eller befrielse från skatt skall beslut skall i fortsättningen kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol.