prop · GS0369 · 2005-01-26 00:00:00 — Juridiska fakul- tetsnämnden vid har förespråkat en särskild straff- skala för oaktsamhetsfallen med fängelse som straffmaximum. Skälen för regeringens bedömning: Utredaren har inte lämnat förslag till förändringar i straffskalan för vårdslöshet mot borgenärer. Borge- närsbrottsutredningen föreslog dock att maximistraffet sänks från två till fängelse. Som en konsekvens föreslogs även vissa ändringar i pre- skriptionsbestämmelserna. Förslaget avstyrktes av de allra flesta remiss- instanserna. De gärningar som straffbeläggs i paragrafen är enligt vår mening såda- na att den nuvarande straffskalan framstår som välmotiverad. I likhet med utredaren anser vi att någon straffsänkning inte bör genomföras. Någon förändring av preskriptionsreglerna blir därmed inte aktuell. I bestämmelsen om mannamån mot borgenärer (11 kap. 4 § ) straffbeläggs två olika gärningstyper. Paragrafens första stycke reglerar situationer då en gäldenär i en obeståndssituation gynnar en borgenär på de övriga borgenärernas bekostnad, medan andra stycket behandlar illo- jala förfaranden i syfte att underlätta ackord. Enligt första stycket första meningen gör den sig skyldig till manna- mån mot borgenärer som, när han är på obestånd gynnar viss borgenär genom att betala skuld som inte är förfallen, betala med annat än sedvan- liga betalningsmedel eller överlämna säkerhet som inte var betingad vid skuldens uppkomst eller genom att vidta annan sådan åtgärd, om åtgär- den medför påtaglig fara för att andra borgenärers rätt avsevärt förringas. I andra meningen i samma stycke straffbeläggs även andra former av gynnande av viss borgenär om syftet med gynnandet varit otillbörligt. Den åtgärd som bestämmelsen i detta led främst tar sikte på är betalning av förfallen skuld. I andra stycket straffbeläggs att en gäldenär för att främja ackord i hemlighet lämnar eller utlovar betalning eller annan förmån. I sistnämn- da fall krävs inte att gäldenären är på obestånd eller att gärningen för- ringar andra borgenärers rätt. Straffet för mannamån mot borgenärer är fängelse i högst . Regeringens förslag: Mannamånsbrottet får en ny brottsrubricering och benämns i fortsättningen otillbörligt gynnande av borgenär. Straffbestämmelsen moderniseras och förtydligas även språkligt i vis- Promemorians förslag avviker från regeringens. inte föreslagits någon ändring av brottsrubriceringen. föreslagits att bestämmelsen ändras språkligt i vissa avseenden. Remissinstanserna: Det stora flertalet instanser har avstått från att kommentera förslaget eller har inte haft något att erinra mot det. förebyggande rådet (BRÅ) har förordat att brottsrubriceringen mannamån mot borgenärer skall bytas ut mot otillbörligt gynnande av borgenär ef- tersom en modernare beteckning tydligare beskriver vad brottet avser. har anfört att legalitetsaspek- ter talar för att det bör övervägas att ändra andra borgenärers rätt till annan borgenärs rätt för att betona att det räcker med att en borgenärs Skälen för regeringens förslag: Utredaren har inte lämnat förslag till ändringar i bestämmelsen i materiellt hänseende. ningen föreslog däremot dels att mannamånsbrottet moderniseras genom straffbestämmelsen ges en mer generell utformning, dels att det straffbara området begränsas genom ett oförsvarlighetsrekvisit. 2004/05:69 föreslogs att det straffbara området för mannamån, i likhet med krimina- liseringen av oredlighet mot borgenärer, skall utvidgas till att omfatta förfaranden som innebär att någon genom en sådan uppenbart oförsvarlig åtgärd försätter sig på obestånd. Förslagen fick ett blandat mottagande. Regeringen har viss förståelse för att en generellt utformad bestämmel- se kan vara att föredra utifrån teoretiska utgångspunkter. Det har dock inte visats på några sådana påtagliga nackdelar med den nuvarande be- stämmelsen att det motiverar en så ingripande förändring. I likhet med utredaren anser regeringen att övervägande skäl talar för att behålla den nuvarande uppdelningen av straffbara beteenden. När det gäller förslaget att utvidga straffansvaret till solventa borgenä- rer anser regeringen, i likhet med utredaren, att det skulle innebära ett stort steg i en förändrad syn på mannamånsbrottet. Ett motsvarande för- slag behandlades vid ändringar i kapitlet. Departementschefen ansåg då att möjligheterna till återvinning var tillräckliga för att tillgodo- se borgenärernas intressen, varför någon ytterligare kriminalisering inte kom till stånd (prop. 1985/86:30 s. 27 f.). Det finns inte skäl att göra nå- gon annan bedömning i detta lagstiftningsärende. Förslaget bör därför inte genomföras. Däremot anser vi att en språklig förändring av bestämmelsen om man- namån är nödvändig. föreslog också att mannamånsbrottet skulle ges en ny brottsrubricering, otillbörligt gyn- nande av borgenär. Förslaget fick ett blandat mottagande. Utredningens argument för att byta ut den nuvarande benämningen var framför allt att lagspråket bör vara begripligt för allmänheten. Vi delar den bedömning- en och anser, i likhet med BRÅ, att brottsrubriceringen otillbörligt gyn- nande av borgenär på ett tydligare sätt beskriver vad brottet avser. Man- namånsbrottet bör därför i fortsättningen benämnas otillbörligt gynnande av borgenär. Vidare bör bestämmelsen moderniseras och förtydligas språkligt i vis- sa avseenden. Genom att andra borgenärers rätt ändras till en annan borgenärs rätt förtydligas, såsom avdel- ningen påpekat, att det för bestämmelsens tillämpning räcker med att en borgenärs rätt avsevärt förringas. 9Försvårande av konkurs eller exekutiv förrättning Oriktiga uppgifter vid exekutiva förfaranden Som oredlighet mot borgenärer straffbeläggs, som nämnts ovan, även lämnandet av oriktiga uppgifter i samband med skuldsanering, konkurs eller förhandling om offentligt ackord (11 kap. 1 § andra stycket brotts- Gärningen enligt första punkten beskrivs så att en gäldenär vid skuld- sanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334), konkurs eller förhand- ling om offentligt ackord uppsåtligen förtiger tillgång, uppger obefintlig skuld eller lämnar annan sådan oriktig uppgift. Brottsbeskrivningen tar sikte på fall då gäldenären framställer sin ekonomiska ställning som säm- re än den i verkligheten är. Genom uttrycket annan sådan uppgift om- fattar straffansvaret även det förfarandet att gäldenären med skenavtal eller annars med oriktig handling försöker styrka en tidigare lämnad orik- tig uppgift, liksom de fallen att gäldenären uppger en fordran till för lågt belopp eller en skuld till för högt belopp. Till de straffbara handlingarna hör också enligt motivuttalandena att lämna oriktiga uppgifter beträffan- de omständigheter som grundar panträtt eller förmånsrätt (NJA II 1942 s. 492). För straffansvar krävs inte att den oriktiga uppgiften inverkat på resul- tatet av förrättningen. En förutsättning är dock att rättelse inte vidtagits innan uppgiften beedigas eller annars läggs till grund för förfarandet. En konkursgäldenär kan således inte undgå straff genom att vägra avlägga bouppteckningsed. Vidare faller på så sätt även uppgifter som lämnas vid skuldsanering under straffbestämmelsen trots att uppgifterna inte blir föremål för edgång. Detsamma torde gälla om Konkurstillsynsutredning- ens förslag om att avskaffa den obligatoriska edgångsskyldigheten och införa en skyldighet för gäldenären att skriftligen bekräfta bouppteck- ningens riktighet genomförs (se SOU 2000:62). Motsvarande grovt oaktsamma gärningar straffbeläggs enligt 11 kap. 3 § andra stycket som vårdslöshet mot borgenärer. I 11 kap. 1 § andra stycket andra punkten finns bestäm- melser om straffansvar för den gäldenär som i samband med annan exe- kutiv förrättning åberopar oriktig handling eller skenavtal och därigenom hindrar att erforderlig egendom genom förrättningen tas i anspråk för att bereda borgenär betalning eller säkerhet. Straffbestämmelsen omfattar i denna del varje offentlig förrättning som avser att tillföra borgenär betal- ning eller säkerhet såsom t.ex. utmätning och exekutiv försäljning. För grov oredlighet mot borgenärer föreskrivs, som nämnts ovan, an- svar i 11 kap. 2 § (jfr avsnitt 6). Upplysningsplikten i konkurs m.m. En gäldenär som har försatts i konkurs har en omfattande upplysnings- skyldighet. Enligt 6 kap. 2 § konkurslagen skall gäldenären lämna kon- kursförvaltaren de upplysningar av betydelse för konkursutredningen som denne begär. omfattade upplysningsskyldigheten enbart själva konkursboet, dvs. i princip upplysningar om de tillgångar och skulder som ingick i konkursen. Det ansågs emellertid nödvändigt att utvidga upplysningsskyldigheten till att omfatta alla upplysningar av be- tydelse för konkursutredningen, t.ex. även sådant som kan belysa orsa- kerna till obeståndet och på vilket sätt gäldenären skött sina åligganden i olika hänseenden av betydelse för konkursutredningen (prop. 1994/95:189). Gäldenären är även skyldig att uppge sådana tillgångar som inte ingår i boet på grund av att de finns utomlands. Om gäldenären är en juridisk person har ställföreträdarna motsvarande upplysningsskyl- dighet. Upplysningsskyldigheten gäller, förutom mot konkursförvaltaren, även mot rätten, tillsynsmyndigheten och eventuella granskningsmän. Konkursgäldenärens uppgifter läggs till grund för den konkursboupp- Prop. 2004/05:69 teckning och förvaltarberättelse som konkursförvaltaren skall upprätta. Förvaltarberättelsen innehåller bl.a. uppgifter om konkursboets tillstånd och om orsakerna till obeståndet. I konkursbouppteckningen redovisas bl.a. konkursboets tillgångar. Konkursbouppteckningen skall om det be- hövs även innehålla en förteckning över dels räkenskapsmaterial, dels andra handlingar som rör boet. Konkursgäldenären skall vid edgångssammanträde bekräfta riktigheten av uppgifterna i bouppteckningen (6 kap. 34 §§ konkurslagen). Han skall göra de tillägg eller ändringar i bouppteckningen som han anser behövs och med ed betyga att bouppteckningens uppgifter om tillgångar, skulder och räkenskapsmaterial är riktiga och att det inte enligt hans vet- skap har oriktigt utelämnats eller tagits upp någon tillgång eller skuld. Syftet med edgången är att gäldenären genom straffhot skall förmås att lämna korrekta och fullständiga uppgifter om sina tillgångar och skulder. Gäldenärens edgång är obligatorisk. Utöver gäldenären kan även annan med stöd av 6 kap. 5 § andra styck- et konkurslagen åläggas att avlägga bouppteckningsed eller att beediga en viss uppgift i bouppteckningen (s.k. fakultativ edgång). En förutsätt- ning för fakultativ edgång är att konkursförvaltaren eller en borgenär yrkar detta. Vidare måste det kunna antas att edgången är av betydelse för boutredningen. Från skyldigheten att avlägga ed har undantagits den som enligt 36 kap. 5 § inte får höras som vittne, såvida han eller hon inte är närstående till gäldenären. har i betänkandet ny konkurstillsyn (SOU 2000:62) föreslagit att den nuvarande ordningen med obligatoriskt ed- gångssammanträde inför domstol avskaffas (6 kap. 3 § konkurslagen). Gäldenären skall i stället skriftligen bekräfta bouppteckningens riktighet vid ett bouppteckningssammanträde inför konkursförvaltaren. Förvalta- ren och tillsynsmyndigheten föreslås härutöver ges möjlighet att begära edgång av gäldenären inför domstol. Upplysningsplikten kommer fortfa- rande att vara sanktionerad genom möjlighet för förvaltaren att utnyttja tvångsmedel (6 kap. 6 och 9 §§ konkurslagen). Förslagen bereds för när- varande inom . I lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion finns liknande regler om upplysningsplikt och bouppteckningsed vid offentligt ackord. Gäldenä- rens uppgiftsskyldighet regleras i 2 kap. 14 §. Om förhandling om offent- ligt ackord begärs skall en bouppteckning som anger boets tillgångar och skulder upprättas (3 kap. 10 och 14 §§). På yrkande av borgenär kan gäl- denären åläggas att beediga bouppteckningen med de eventuella ändring- ar och tillägg som han anser behövs (3 kap. 18 §). I motsats till vad som är fallet vid konkurs är edgång inte obligatorisk. Bestämmelser om de upplysningar en gäldenär skall uppge vid ansö- kan om skuldsanering finns i 10 § skuldsaneringslagen (1994:334). Nå- gon skyldighet att bekräfta uppgifterna med ed finns inte. Regleringen av straffansvaret för brott mot upplysningsskyldigheten i konkurs är i princip oförändrad sedan 1942 års strafflagsreform. Frågan om behovet av ändringar i straffbestämmelserna har emellertid diskute- rats vid ett flertal tillfällen. Vid reform av 11 kap. behandlades frågan om ändring av straffansvaret för oriktiga uppgifter. Utredaren föreslog att det särskilda straffansvaret i 11 kap. 1 och 3 §§ för brott mot upplysnings- plikten skulle avskaffas (Gäldenärsbrott En översyn av 11 kap. brottsbal- ken med förslag till ändringar, Ds Ju 1983:17 s. 77 ff.). Enligt promemo- rian var kriminaliseringen av mened och ovarsam utsaga tillräckligt för att beivra sådana brott mot sanningsplikten. Förslaget togs aldrig upp i propositionen. Departementschefen motiverade detta med att förslaget hörde samman med en föreslagen ny reglering av skenrättshandlingar, vilken ansågs oviss till sina konsekvenser och därför inte borde tas upp i lagstiftningsärendet (prop. 1985/86:30 s. 40). föreslog också ett flertal förändringar i fråga om kriminaliseringen av gäldenärers upplysningsskyldighet vid exekutiva förfaranden. Förslagen innebar att oriktigt uppgiftslämnande i andra situationer än vid konkurs inte längre skulle specialregleras i 11 kap. . I den mån förfarandet täcks av straffbestämmelserna om osant intygande respektive osann försäkran ansåg utredningen att detta innebär en tillräcklig straffrättslig reaktion. föreslog ut- redningen att det straffbara området vid oriktiga uppgifter i konkurs skul- le utvidgas till att omfatta all den uppgiftsskyldighet som enligt konkurs- lagen åligger konkursgäldenären. Det straffbara området begränsades dock genom krav på att åsidosättandet av upplysningsplikten skulle vara av väsentlig betydelse för förfarandet. Ytterligare en förutsättning för straffbarhet skulle vara att rättelse inte ägt rum inom skälig tid. Remissinstansernas synpunkter på förslaget var blandade. Utvidgning- en av straffansvaret mottogs i huvudsak positivt, medan meningarna om begränsningen av straffansvaret var delade. Kritiska synpunkter framför- des även på förslaget till lagtext. En fråga som uppkommit är om den nuvarande regleringen av straffan- svaret för oredlighet och vårdslöshet mot borgenärer står i överensstäm- melse med åtaganden enligt den Europeiska konventionen d. 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggan- de friheterna (). Artikel 6 i , som reglerar rätten till en rättvis rättegång, innebär bl.a. att ingen som är anklagad för brott under hot om straff eller andra sanktioner skall behöva lämna uppgifter som kan användas mot honom själv i ett kommande straffrättsligt förfarande. Nämnda artikel anses även tillämplig på uppgif- ter som lämnats i ett konkursförfarande under hot om straffansvar (jfr målet Kansal mot ). Den som i konkurs bekräftar en konkursbouppteckning eller en uppgift Prop. 2004/05:69 i bouppteckningen kan komma att avslöja att han eller någon närstående har begått brott. Det vanligaste torde vara att någon förtiger en uppgift i avsikt att dölja ett brott. Som exempel kan nämnas att en gäldenär, som för skattemyndigheterna dolt att han har en viss tillgång för vilken han borde ha betalat skatt, inte uppger denna tillgång för konkursförvaltaren. Ett annat exempel är gäldenären som lämnar felaktiga uppgifter angåen- de räkenskapsmaterialet i avsikt att dölja att han gjort sig skyldig till bok- föringsbrott. Straffbestämmelserna om brott mot upplysningsplikten vid oredlighet och vårdslöshet mot borgenärer gör, till skillnad från straffbestämmelser- na om mened och ovarsam utsaga, inget undantag för uppgifter som in- nebär att den uppgiftsskyldige belastar sig själv med brottsmisstankar (jfr 15 kap. 1 och 34 §§ samt 36 kap. 6 § och 37 kap. 3 § rätte- gångsbalken). Domstolarna har valt olika lösningar för att kunna leva upp till kraven i artikel 6 i och regeringen har tidigare avvisat tanken på att i konkurslagen införa samma begränsning som finns i 36 kap. 6 § (se prop. 1994/95:189 s. 38). Det framstår därför som angeläget att lagstiftningen ses över i syfte att nå en bättre anpassning till dessa krav. Det finns i detta sammanhang även anledning att överväga konsekvenserna av ett genomförande av förslaget att avskaffa den obliga- toriska edgången för konkursgäldenär. En ny bestämmelse om illojala förfaranden vid konkurs och exekutiva förrättningar Regeringens förslag: Bestämmelserna om brott mot upplysningsplik- ten samlas i en paragraf i 11 kap. . Brottet får en ny rubri- cering och benämns försvårande av konkurs eller exekutiv förrättning. Grova brott som begås uppsåtligen ges en egen rubricering, grovt för- svårande av konkurs eller exekutiv förrättning. Promemorians förslag överensstämmer endast delvis med regering- Promemorian innehåller inte något förslag till reglering av grova brott mot upplysningsplikten. Den föreslagna utformningen av bestäm- melsen avviker vidare från regeringens förslag i vissa delar. behandlas närmare i avsnitt 9.4. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller har endast haft mindre invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om oriktiga uppgif- ter vid konkurs, skuldsanering och förhandling om offentligt ackord skil- jer sig i sak från övriga bestämmelser i kapitlet genom att de har ett be- tydligt vidare tillämpningsområde. olika typer av exekutiva förrättningar. Bestämmelserna kan också sägas bryta systematiken i paragraferna om oredlighet respektive vårdslöshet mot borgenärer eftersom det är fråga om brott mot upplysningsplikten medan huvudtemat för reglerna om oredlighet och vårdslöshet mot bor- genärer är förmögenhetsförsämrande åtgärder. Det skulle underlätta till- lämpningen avsevärt och göra paragraferna betydligt mer lättöverskådli- ga om brott mot upplysningsplikten regleras särskilt i stället för att be- Prop. 2004/05:69 handlas som en variant av oredlighet respektive vårdslöshet mot borgenä- En sådan lösning har även pedagogiska fördelar. Bestämmelserna om oriktiga uppgifter vid konkurs och andra exekutiva förrättningar i 11 kap. 1 § andra stycket och 11 kap. 3 § andra stycket bör därför samlas i en särskild paragraf i 11 kap. , lämpligen i 2 §. Brotten bör benämnas försvårande av konkurs, om det är fråga om brott mot upplysningsplikten vid konkurs, och försvårande av exekutiv förrättning i övriga fall. Grova brott mot upplysningsplikten är kriminaliserade som grov oredlighet mot borgenärer enligt 11 kap. 2 § , om de begås uppsåtligen. Straffet för grov oredlighet mot borgenärer är, som nämnts ovan, fängelse i lägst och högst . Någon särskild ru- bricering eller straffskala för grova vårdslösa fall finns inte. Det har inte framkommit något skäl att förändra straffansvarets omfattning i denna del. Grova brott mot upplysningsplikten i konkurs och vid exekutiva för- rättningar bör därför omfattas av en särskild rubricering på motsvarande sätt som , dvs. endast vid uppsåtliga fall. Någon förändring av de omständigheter som skall beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt bör inte göras. De grova brotten bör ges en egen brottsrubricering, grovt försvårande av konkurs eller exekutiv förrättning. Ansvarsfrihet och rätten att tiga, m.m. Regeringens förslag: En gäldenär som åläggs att lämna uppgifter en- ligt konkurslagen bör ges samma möjlighet att gå fri från straffansvar som den som i vissa andra sammanhang lämnar uppgifter under hot om straff eller andra sanktioner. Undantag från reglerna om straffan- svar skall således gälla när gäldenären vid konkurs haft rätt att vägra yttra sig och omständigheterna innebär en skälig ursäkt för honom el- Undantag skall också gälla för förtiganden och oriktiga uppgifter vid konkurs, skuldsanering eller förhandling om offentligt ackord, om förtigandet eller uppgiften saknar betydelse för det som Regeringens bedömning: Någon annan förändring i straffansvarets avgränsning bör inte göras. Promemorians förslag avviker från regeringens. föreslagits att den som avlägger ed enligt konkurslagen eller lagen om företagsrekonstruktion bör ges samma möjlighet att gå fri från straffan- svar som den som i annat sammanhang avlägger ed. ningen innebär att de nuvarande bestämmelserna om brott mot sannings- plikten görs subsidiära till mened och ovarsam utsaga. handlas alla former av oriktigt beedigande lika oberoende av vem som lämnar uppgiften och i vilket sammanhang den lämnas. om brott mot sanningsplikten i 11 kap. finns dock kvar bl.a. för de fall där edgång inte kommer till stånd och för de förfaranden som inte omfattar edgång. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De allra flesta instanserna har avstått från att kommentera förslaget. i , Kronofog- demyndigheten i , i och vid har efterlyst ett klar- görande enligt följande. En konkursgäldenär har en långtgående upplys- ningsskyldighet enligt 6 kap. 2 § konkurslagen. En del av dessa uppgifter ska han avlägga ed på, andra inte. Förstnämnda uppgifter föreslås göras subsidiära till mened och ovarsam utsaga medan de senare uppgifterna föreslås omfattas av straffbestämmelsen om försvårande av konkurs eller exekutiv förrättning. Ansvarsfrihetsgrunderna i 15 kap. 4 § skulle därmed inte gälla för dessa uppgifter. Det kan ifrågasättas om en sådan lösning är förenlig med artikel 6 i . Riksskat- teverket har vidare anfört att det bör övervägas om inte den straffsanktio- nerade upplysningsplikten i konkurs bör förenas med ett undantag mot- svarande det som finns i 15 kap. 4 § . Frågan om föränd- ringar i straffansvarets nuvarande avgränsning har endast berörts av Gö- teborgs tingsrätt. Tingsrätten har förordat att ansvaret dels skall utvidgas, d.v.s. omfatta hela gäldenärens upplysningsplikt, dels inskränkas på så sätt att från straffansvar bör undantas fall då gäldenären haft godtagbara skäl att åsidosätta upplysningsplikten eller då gäldenärens åsidosättande inte haft väsentlig betydelse för förfarandet. Tingsrätten har vidare anfört att även böter i överensstämmelse med regleringen i 15 kap. 1 § brotts- balken om mened bör ingå i straffskalan för ringa brott. Skälen för regerings förslag och bedömning Den nuvarande straffrättsliga särregleringen för den som lämnar oriktiga uppgifter enligt bl.a. konkurslagen har skapat vissa problem. Enligt den nuvarande regleringen i 11 kap. finns det inte någon mot ansvarsfrihetsgrunden i 15 kap. 4 § andra stycket svarande regel, när det gäller sådana uppgifter som lämnas under hot om sanktio- ner. Det kan, som nämnts ovan, ifrågasättas om denna utformning av straffansvaret är förenlig med passivitetsrätten i artikel 6 i Europakon- ventionen. Inte heller finns det någon mot den i 15 kap. 4 § första stycket svarande ansvarsfrihetsgrund. är gällande svensk rätt. Det innebär att de rättssäkerhetsgarantier som utgör kärnan i konventionen skall tillämpas direkt av svensk domstol. Konventionen har fått ökad betydelse bl.a. för tolkningen och tillämpningen av olika straffrättsliga bestämmelser. artikel 6 behandlar rätten till en rättvis rättegång. Ur oskuldspresumtionen i denna artikel härleds en anklagads rätt att för- hålla sig passiv. Det anses inte förenligt med artikel 6 att någon som är misstänkt för brott under straffansvar eller hot om andra sanktioner tvingas lämna uppgifter som avslöjar att han eller hon har begått ett brott och som kan användas som bevis i en kommande rättegång mot honom eller henne. har i NJA 2001 s. 563 prövat frågan om en person, som lämnat felaktiga uppgifter vid fakultativ bouppteckningsed, haft rätt att väga yttra sig och vilken betydelse detta i så fall skulle tillmätas vid prövningen av om den tilltalade haft skälig ursäkt för sitt handlande.