prop · GS03172 · 2005-05-31 00:00:00 — De tre avslutande avsnitten i avtalet tar upp avtalets giltighetstid, tvist- lösning samt vilka som skall vara de avtalsslutande parternas företrädare. Det framgår bl.a. att avtalet skall gälla fram till dess att det sägs upp skriftligen av endera parten med sex månaders varsel. inte inverka på den rättsliga ställningen för redan omplacerade personer Prop. 2004/05:172 som då befinner sig i . Varje tvist, meningsskiljaktighet eller an- språk som härrör från eller har samband med avtalet skall lösas genom förhandlingar eller på ett sätt som avtalas mellan parterna. I alla frågor som berör avtalet skall registratorn eller dennes bemyndigade ombud företräda tribunalen och chefen för rätt, mänskliga rättigheter och traktaträtt (UD-FMR) skall företräda Sve- rige. 5.1Allmänt om inresa och vistelse i Som huvudregel gäller att en utlänning som reser in i och vistas i skall ha pass, visering eller uppehållstillstånd samt, för det fall han eller hon skall arbeta här, arbetstillstånd. Utlänningar som vistas i skall ha uppehållstillstånd om de inte är medborgare i något av de nordiska länderna. Den som saknar nödvändigt tillstånd skall i princip avvisas eller utvisas. Kravet på pass regleras i 1 kap. 2 § första stycket utlänningslagen (1989:529) - UtlL. Visering innebär tillstånd att resa in i och vistas i under viss , 2 kap. 1 § UtlL. Uppehållstillstånd innebär tillstånd att resa in och vistas i (tidsbegränsat up- pehållstillstånd) eller utan tidsbegränsning (permanent uppehållstill- stånd), 2 kap. 2 § UtlL. Enligt huvudregeln i 2 kap. 5 § UtlL skall en ut- länning som vill ha uppehållstillstånd i ha utverkat ett sådant tillstånd före inresan i landet. Som en följd av konventioner och överenskommelser mellan och andra stater har undantag från kravet på pass föreskrivits, t.ex. för EU-medborgare och medborgare i de övriga nordiska länderna. Undantag från kravet på pass och uppehållstillstånd m.m. gäller också de utlän- ningar som är i behov av skydd som flyktingar eller skyddsbehövande i övrigt. Undantaget från kravet på att ha utverkat ett krav på uppehållstill- stånd före inresan i gäller även dem som får stanna i landet av humanitära skäl, vid förlängning av tidsbegränsade uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning eller om det föreligger synnerliga skäl för uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd kan också beviljas efter inresan i vissa fall när en utlänning har stark anknytning till en i bosatt person och det inte skäligen kan krävas att han eller hon återvänder till ett annat land för att där ge in en ansökan om uppehållstillstånd, 2 kap. 5 § tredje stycket jämfört med 2 kap. 4 § UtlL. Begreppet anhöriga enligt utlänningslagen definieras som make, maka, sambo, ogifta barn och andra nära anhöriga som i hemlandet ingått i samma hushåll, 2 kap. 4 § UtlL. Enligt detta lagrum får uppe- hållstillstånd ges till anhörig till någon som är bosatt i eller bevil- jats uppehållstillstånd för bosättning här. Detta är en något vidare per- Prop. 2004/05:172 sonkrets än vad som avses med kärnfamiljen, dvs. make eller maka och Det har ansetts vara en rimlig avvägning att anhöriga utöver kärnfamiljen skall ha rätt till uppehållstillstånd endast om de i hemlandet ingått i samma hushållsgemenskap som den härvarande per- sonen (se prop. 1996/97:25, s. 113). Reglerna om uppehållstillstånd med tillfälligt skydd i en massflyktsitu- ation i 2 a kap. 4 § UtlL hänvisar till ovanstående lagrum men innehåller en principiell skillnad såtillvida att den som först beviljats uppehållstill- stånd inte behöver vara bosatt här. Det bör i sammanhanget nämnas att ett partnerskap enligt lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap har samma rättsverkningar som ett äktenskap, utom i de undantagsfall som anges i lagen. Europeiska unionens råd antog direktivet om rätt till familjeåterförening (2003/86/EG). Enligt detta direktiv bör famil- jeåterförening under alla omständigheter gälla medlemmarna i kärnfamil- jen. Det är medlemsstaterna avgör huruvida de önskar tillåta familjeåter- förening för t.ex. ogifta myndiga barn, ogifta eller registrerade partners eller för släktingar i rakt uppstigande led. 5.3Rätten att söka asyl Med asyl menas i regel en varaktig mot förföljelse enligt de krite- rier för flyktingskap som återfinns i artikel 1 (A) 2 och dess tilläggsprotokoll. Artikel 14 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna anger att envar har rätt att söka och åtnjuta en mot förföljelse. Det finns dock ingen internationellt vedertagen definition av begreppet asyl. I 3 kap. 1 § UtlL definieras asyl som det uppehållstillstånd som bevil- jas en utlänning därför att han eller hon är flykting. Även en ansökan om uppehållstillstånd som skyddsbehövande i övrigt skall handläggas som en ansökan om asyl. Den som har beviljats uppehållstillstånd här kan inte överklaga det beslutet eller, normalt sett, ansöka om uppehållstillstånd på annan grund (se prop. 1996/97:25, s. 292). Detta gäller även vid ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller skyddsbehövande i övrigt. Den som har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kan inte få sitt skyddsbehov prövat som grund för uppehållstillstånd till- ståndet gäller för det fall han eller hon särskilt skulle ansöka om asyl. Däremot kan den som åberopar flyktingskäl ansöka om flyktingförklar- ing och/eller resedokument och därigenom få prövat om han eller hon har rätt till samma status som den som beviljats uppehållstillstånd enligt 3 kap. 2 § UtlL. En sådan ansökan om flyktingförklaring och resedoku- ment skall alltid prövas. Definitionen av begreppet flykting återfinns i 3 kap. 2 § UtlL och mot- svarar i stort sett den definition som finns i och har tillträtt såväl konventionen som proto- Regleringen i har sålunda direkt betydelse Prop. 2004/05:172 för innehållet i den svenska lagstiftningen. Enligt artikel 1 (A) 2 i avses med flykting en per- son som ... i anledning av välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politiska åskådning befinner sig utanför det land, vari han är medborgare, samt är ur stånd att eller på grund av sådan fruktan, som sagts, icke önskar begagna sig av sagda lands skydd, eller den som utan att vara medborgare i något land, till följd av händelser som förut sagts befinner sig utanför det land, vari han tidigare haft sin vanliga vistelseort, samt är ur stånd att eller på grund av sådan fruktan, som sagts, icke önskar att återvända dit Enligt definitionen i utlänningslagen avses med flykting en utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon är medborgare därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras, nationalitet, tillhörighet till en viss samhällsgrupp eller på grund av sin religiösa eller politiska uppfattning och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill begagna sig av detta lands skydd. Även den som är statslös och som av samma skäl befinner sig utanför det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelseort och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill återvända dit, anses som flykting. I förarbetena till utlänningslagen (prop. 1996/97:25, s. 96-97) betonas vikten av att internationellt söka nå fram till en någorlunda enhetlighet vid tillämpningen av skyddsbestämmelser. Det anförs att det inte kan komma i fråga att tillämpar konventionen på ett sätt som oavsett i vilken riktning det sker avsevärt avviker från tillämpningen i andra länder. Det framhålls också att det är viktigt att beaktar det harmoniseringsarbete som sker inom den Europeiska unionen. Direktivet om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och innehållet i det beviljade skyddet (skyddsgrundsdi- rektivet) antogs av Europeiska unionens råd (2004/83/EG). Skyddsgrundsdirektivet innehåller t.ex. definitioner av begreppen flykting och flyktingstatus. Vid tolkningen av den svenska bestämmelsen om flyktingskap kan man också hämta vägledning från de rekommendationer som ges i om förfarandet och kriterierna vid fastställande av flyktingars rättsliga ställning samt från de slutsatser som utfärdats av . För en asylsökande har det betydelse på vilken grund uppehållstillstånd beviljas. Ett beslut om att bevilja någon uppehållstillstånd som flykting har vissa rättsverkningar som endast berör flyktingar. En sådan är rätten att få resedokument, som bl.a. innebär att innehavaren kan resa viserings- fritt till flera länder. Resedokument får bara utfärdas till flyktingar och statslösa. Ett annat exempel på rättsverkan av ett flyktingskap är att kva- lificeringsperioden för att bli svensk medborgare är något kortare för den som klassas som flykting än för andra utlänningar. Normalt är hemvistk- Prop. 2004/05:172 ravet för att bli svensk medborgare. Enligt 11 § lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap gäller dock ett hemvistkrav för den som är ofrivilligt statslös eller att bedöma som flykting. Vidare gäller reglerna om familjeåterföreningsbidrag endast flyktingar. Enligt förord- ningen (1984:936) om bidrag till flyktingar för kostnader för anhörigas resor till kan flyktingar men inte andra utlänningar få bidrag av för att deras anhöriga skall kunna resa till och återförenas här. Med anhöriga avses i detta sammanhang make eller maka, ogift barn , samt annan person som har sammanlevt med flyktingen under äktenskapsliknande former. Om flyktingen är ett barn avses med anhöriga dennes förälder eller syskon om det finns särskilda skäl på grund av barnets behov. Andra anhöriga kan också innefattas om det finns synnerliga skäl. Om flyktingen eller dennes anhöriga har pengar för resan skall de svara för resekostnaden. Det finns däremot inga skillnader mellan flyktingar och skyddsbehövan- de i övrigt, eller andra utlänningar som beviljas permanent uppehållstill- stånd, när det gäller vilka anhöriga som har rätt att komma till och återförenas med utlänningen. Den utlänning som inte uppfyller kriterierna för att vara flykting kan ändå ha ett stort behov av internationellt skydd. I kan en sådan utlänning ges skydd som skyddsbehövande i övrigt i 3 kap. 3 § UtlL. Bestämmelsen har funnits i utlänningslagen och är avsedd att uttömmande reglera i vilka fall en utlänning som inte kan definieras som flykting har rätt till skydd i (prop. 1996/97:25, s. 100). Med skyddsbehövande i övrigt avses enligt 3 kap. 3 § UtlL en utlän- ning, som i andra fall än de som grundar ett flyktingskap lämnat det land han är medborgare i, därför att han 1.känner välgrundad fruktan för att straffas med döden eller med kroppsstraff eller att utsättas för tortyr eller annan omänsklig eller för- nedrande behandling eller bestraffning 2.på grund av yttre eller inre väpnad konflikt behöver skydd eller på grund av en miljökatastrof inte kan återvända till sitt hemland, eller 3.på grund av sitt kön eller sin homosexualitet känner välgrundad fruktan för förföljelse. Motsvarande gäller för den som är statslös och som av samma skäl be- finner sig utanför det land där han eller hon tidigare haft sin vanliga vis- telseort och på samma grunder inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill återvända dit. är 3 kap. 2 § och 3 § 3 UtlL föremål för översyn. Ut- redningen om förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning har i be- tänkandet Flyktingskap och könsrelaterad förföljelse (SOU 2004:31) föreslagit författningsändringar för att personer som känner en välgrun- dad fruktan för förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning skall kunna betraktas som flyktingar. Beredning av förslaget pågår inom . Med anledning av skyddsgrundsdirektivet har en utredare tillsatts för Prop. 2004/05:172 att ta ställning till hur direktivet skall genomföras i . innefattar bl.a. att ta ställning till behovet av författningsändringar eller andra åtgärder och att lägga fram förslag på nödvändiga författningsänd- ringar (Dir. 2004:114). Med vidarebosättning avses överföring av personer som befinner sig utanför , i regel under UNHCR:s beskydd. har tagit emot flyktingar och andra skyddsbehövande genom vidarebosättning inom ramen för en av regeringen fastställd flyktingkvot. Det har aldrig klart framgått av lagstiftningen att denna särskilda kategori också måste beviljas uppehållstillstånd. Den nuvarande grunden för vidarebosättning och möjlighet att meddela uppehållstillstånd i sådana fall är regeringsbeslut om överföring av skyddsbehövande till . Regeringen anger målen och ramarna för vidarebosättning i regleringsbrevet för . Termen kvotuttagning har sin grund i att regeringen beslutar om kvoten för vidarebosättningarna, det vill säga antalet personer som skall överföras till . De resurser som används för vidarebosättning är inte begränsade till personer som kan anses vara flyktingar enligt utlän- ningslagens definitioner. Det är rimligt att förutsätta att de personer som blir uttagna för vidarebosättning har skyddsbehov, eller åtminstone starka humanitära skäl, vilka uppfyller utlänningslagens kriterier. Personerna har av UNHCR som regel bedömts vara skyddsbehövande. De ansöker som regel inte om uppehållstillstånd i . beviljar ex officio dem som överförs till permanenta uppehållstillstånd före inresan. Beslut om flyktingförklaring fattas inte i detta skede, utan ansökan om flyktingförklaring och resedokument kan göras efter inresan. beslut om flyktingförklaring och resedokument kan överklagas till . 2004/05:170, Ny instans- och processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden, som överlämnades till enligt beslut av regeringen , har en lagreglering av vidarebosättning föreslagits. Förslaget innebär i den delen att uppehållstillstånd skall ges till utlänningar som tas emot i inom ramen för den s.k. flykting- kvoten, dvs. ett av regeringen meddelat beslut om överföring till av skyddsbehövande. 5.8Undantag från rätten till uppehållstillstånd Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt får, med vissa undantag, vägras uppehållstillstånd med stöd av 3 kap. 4 § andra stycket UtlL. Exempelvis får en flykting vägras uppehållstillstånd om det med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet finns synnerliga skäl att inte bevilja uppehållstillstånd. In- skränkningarna som avser utlänningens tidigare verksamhet omfattar de omständigheter som enligt artikel 1 (F) i utesluter personer från det skydd flyktingskapet ger. Skyddsbehövande på grund Prop. 2004/05:172 av väpnad konflikt eller miljökatastrof får dessutom vägras uppehållstill- stånd om det på grund av brottslighet eller någon annan omständighet som hänför sig till den skyddsbehövandes person finns särskilda skäl att inte bevilja uppehållstillstånd. Av 4 § förordningen (2004:294) med instruktion för framgår att verket skall samråda med berörda myndigheter och organisa- tioner i den utsträckning det behövs samt att verket skall bistå Säkerhets- polisen () i dess verksamhet för att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet i frågor som rör terrorism. har möjlighet att remittera ärenden angående uppehållstillstånd till . Detta gäller både asylärenden och ärenden som rör vidarebosättning. Föreskrifter för handläggningen av utlänningsärenden som kan bedömas vara intressanta ur säkerhetssynpunkt finns bl.a. i verkets GD-instruktion 10/03: Ären- den om uppehållstillstånd som berör Säkerhetspolisens verksamhetsom- råden. Det finns slutligen även möjlighet att vägra uppehållstillstånd på grund av att en utlänning är skyddad mot förföljelse i annat land som är skyl- digt att ta emot honom eller henne, se 3 kap 4 § andra stycket 3-6 UtlL. Det saknas dock anledning att i detta sammanhang göra någon närmare redogörelse för dessa fall. Med avvisning menas avlägsnande av en utlänning genom beslut som fattas av myndighet. I dessa fall saknar utlänningen, och har inte heller haft, uppehållstillstånd efter ankomsten till . Utvisning innebär ett avlägsnande av en utlänning som blir kvar i sedan ett uppehålls- tillstånd upphört att gälla, eller ett avlägsnande av utlänning efter beslut av domstol i samband med att utlänningen fällts till ansvar för brott av viss svårighetsgrad. Utvisning kan i vissa fall även ske med stöd av lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Utvisning på grund av brott regleras i 4 kap. 7-10 §§ UtlL. I 4 kap. 10 § UtlL anges vissa begränsningar för utvisning på grund av brott. Ex- empelvis får en flykting endast utvisas om han eller hon har begått ett synnerligen grovt brott och det skulle medföra fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i . Utvisning får också ske om flyktingen i eller i utlandet har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta sådan verksamhet här. Om en utlänning har en flyktingförklaring skall denne anses som flykting med behov av fri- stad i om det inte är uppenbart att han eller hon är flykting med ett sådant behov. Bestämmelserna om verkställighetshinder återfinns i 8 kap. 1-4 §§ UtlL. Ett beslut om avvisning eller utvisning får inte verkställas så länge hind- Ett beslut om avvisning eller utvisning får verkställas till ett land där Prop. 2004/05:172 utlänningen löper risk för förföljelse om utlänningen endast genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i eller om han eller hon bedrivit verksamhet som inneburit fara för säkerhet. Denna bestämmelse står i överensstämmelse med Ge- nèvekonventionens stadgande om undantag från förbudet mot avvisning av flykting. En avvisning eller utvisning får däremot aldrig verkställas till ett land om det finns skälig anledning att anta att utlänningen där skulle vara i fara att straffas med döden eller med kroppsstraff eller att utsättas för tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller be- straffning. Inte heller får verkställighet ske till ett land där utlänningen inte är skyddad mot att sändas vidare till ett land där han eller hon skulle vara i sådan fara. 5.11Särskilt om uppehållstillstånd för målsägande och vittnen Enligt 2 kap. 4 a § UtlL får på ansökan av en förundersökningsledare ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ges till en utlänning som vistas här om det behövs för att förundersökning eller huvudförhandling i brottmål skall kunna genomföras. Regeln om undantag från kravet på uppehålls- tillstånd innan inresa omfattar också dessa utlänningar. Att en utlänning har beviljats uppehållstillstånd på ansökan av förundersökningsledaren hindrar inte att en ansökan om uppehållstillstånd som gjorts eller senare görs av utlänningen prövas. Enligt förarbetena (prop. 2003/04:35, s. 70 ff) är lagstiftningens syfte att lagföringen av brott skall kunna underlättas genom att vittnen eller de utlänningar som utsätts för brott i ges möjlighet att stanna kvar här under brottsutredning och rättegång i de fall förundersökningsledaren bedömer att deras medverkan, genom vittnesmål och annan bevisning, kan vara av betydelse för rättsprocessen. Att förundersökningsledaren skall vara den som ansöker om tillstånd motiverades med att det med hänsyn till det egentliga syftet med att bevilja tidsbegränsat uppehållstill- stånd framstod som inkonsekvent att tillståndsgivningen skulle förutsätta en ansökan av utlänningen själv. Enligt svensk rätt och etablerad praxis kan den som beviljats någon form av uppehållstillstånd, även tidsbegränsat tillstånd, inte överklaga ett sådant beslut eller i egentlig mening få en ansökan om uppehållstillstånd på annan grund prövad i sak. Eftersom det är förundersökningsledaren och inte utlänningen själv som ansöker om uppehållstillstånd för en mål- sägande eller ett vittne, och på grund av det bakomliggande syftet med att tidsbegränsat tillstånd ges i sådant fall, har inte uteslutits att personen själv kan ansöka om uppehållstillstånd på andra grunder. I 2 kap. 5 c § UtlL klargörs därför att en ansökan om uppehållstillstånd som gjorts av utlänningen får prövas även om tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljats enligt 2 kap 4 a § UtlL. I den nya utlänningslag som föreslås i NIPU har dock någon särskild bestämmelse härom inte ansetts nödvändig. Folkbokföring innebär enligt 1 § folkbokföringslagen (1991:481) ett fast- ställande av en persons bosättning samt registrering av identitetsuppgifter m.m. Den som efter inflyttning till kan antas komma att, under sin normala livsföring, regelmässigt tillbringa sin nattvila eller motsva- rande vila (dygnsvilan) i landet under skall folkbokföras. Detta framgår av 3 § folkbokföringslagen. Även den som kan antas komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila både inom och utom lan- det skall folkbokföras om han eller hon med hänsyn till samtliga omstän- digheter får anses ha sitt egentliga hemvist här. Folkbokföring bör ske så snart en vistelse som från början varit avsedd att vara än förlängs och det kan antas att den sammanlagda vistelsen kommer att uppgå till , eller senast när vistelsen varat . Utgångs- punkten för bedömningen av den s.k. dygnsviloregeln är den inflyttades normala livsföring. Vistelse som t.ex. föranleds enbart av akut sjukdom eller fängelsevistelse anses inte ske under normal livsföring. Enligt 4 § folkbokföringslagen skall en utlänning som är skyldig att ha uppehållstillstånd inte folkbokföras om han saknar sådant tillstånd och det inte finns synnerliga skäl för att han eller hon ändå folkbokförs. En utlänning som är att hänföra till kategorin massflyktingar, vilka beviljas uppehållstillstånd med tillfälligt skydd, skall enligt 4 § folkbokföringsla- gen inte folkbokföras om han eller hon kan antas komma att vistas i lan- det med stöd av det beviljade tillståndet än . Detta gäller dock inte, om utlänningen fått en flyktingförklaring eller ett rese- dokument eller om det i övrigt föreligger synnerliga skäl för folkbokfö- ring. När uppehållstillstånd än beviljas medborgare i andra utomnordiska stater än EU-stater meddelar , i tillståndsbeslutet, om uppehållstillståndet enligt verkets bedömning kan ligga till grund för folkbokföring. Meddelandet skall vara till hjälp när vid prövning av sådana medborgares anmälningar om flytt- ning till skall bedöma om den avsedda vistelsen i kan antas komma att uppgå till . Folkbokföring av en utlänning har flera indirekta rättsverkningar. Rätten till flertalet sociala förmåner förutsätter att man är bosatt i (s.k. bosättningsbaserade förmåner). Kriterierna för när en person skall anses bosatt i kan variera, men gemensamt för de lagar som reglerar sådana förmåner är att ledning för tolkningen av bosättningsbegreppet hämtas från reglerna i folkbokföringslagen. De som inte är folkbokförda i räknas vanligtvis inte som bosatta här. När en asylsökande eller annan utlänning beviljats permanent uppehållstillstånd eller sådant tids- begränsat uppehållstillstånd som kan ligga till grund för folkbokföring, har personen tillgång till sociala rättigheter och förmåner på motsvarande sätt som svenska medborgare. Den kommun personen blir bosatt i skall svara för samordning av introduktionsinsatser, om personen tillhör den personkrets som staten lämnar ersättning för. Nuvarande ordning för överföring av vittnen . En begäran om överföring av vittnen skall följa vissa formkrav som fast- ställs i avtal, vilket framgår av exemplet med . En behörig tjänsteman registratorn skall vända sig till chefen för tementets enhet för folkrätt, mänskliga rättigheter och traktaträtt (UD- FMR) med domstolens/tribunalens begäran om omplacering. Regeringen har i regleringsbrev för bestämt att över- föring av vittnen inför en internationell domstol eller tribunal skall ske inom ramen för vidarebosättning.