prop · GS0369 · 2005-01-26 00:00:00 — stycket omfattar alltså även gärningar som över huvud taget inte har nå- gon anknytning till obestånd. Slutligen omfattar straffbestämmelsen i tredje stycket även den situationen att en gäldenär för bort betydande tillgångar ur riket när han står inför konkurs samt att en gäldenär i kon- kurs undandrar eller undanhåller konkursförvaltningen tillgångar. Paragrafen har genom sitt blandade innehåll fått en komplicerad upp- I likhet med utredaren anser vi att regeln om oredlighet bör På så sätt skulle bestämmelsen bli lättare att tillämpa. 2004/05:69 skulle också utgöra ett bättre verktyg för bl.a. de brottsutredande myn- digheterna i kampen mot den ekonomiska brottsligheten. En ändamålsen- lig renodling är enligt vår mening att bryta ut vissa i bestämmelsen aty- piska förfaranden, dvs. brott mot den upplysningsskyldighet som åligger en gäldenär vid konkurs m.m., till en särskild paragraf. Med en sådan lösning skulle man koncentrera oredlighetsbestämmelsen till de vanligas- te formerna av oredlighet som behandlas i första och tredje styckena, dvs. i princip 1. förfaranden som innebär att någon som redan är eller riskerar att komma på obestånd vidtar förmögenhetsförsämrande åtgär- der, 2. bortförande av tillgångar vid förestående konkurs och 3. åtgärder för att undandra eller undanhålla konkursförvaltningen tillgångar. Resul- tatet blir en mer lättillämpad bestämmelse, som i fortsättningen enbart behandlar illojala förfaranden vid obestånd eller påtaglig fara för obe- stånd eller som framkallar sådana tillstånd. Såsom utredaren föreslagit, bör såväl oredlighet av normalgraden som grov oredlighet behandlas i samma paragraf, på samma sätt som bokfö- ringsbrott av alla grader behandlas i en paragraf. saknas en uttrycklig bestämmelse om att försök till grov oredlig- het mot borgenärer är straffbara i de fall de är straffbara vid brott av normalgraden. Sådana förfaranden är dock straffbara även vid grova brott. Av legalitetsskäl bör en särskild bestämmelse om ansvar för försök till grov oredlighet mot borgenärer införas. När det gäller frågan om bestämmelsens rubricering gör vi följande överväganden. Bestämmelsens rubricering har varit oförändrad och är väl inarbetad. Rent språkligt framgår av rubriceringen vad som avses. Genom den förändring som skett torde rubriceringen nu bättre beskriva de förfaranden som kriminaliseras. Det finns därför inte skäl att byta ut den väl inarbetade rubriceringen oredlighet mot borgenärer. Underlåtenhet att medverka till att utländska Regeringens förslag: En gäldenär skall kunna straffas för att uppsåt- ligen ha underlåtit att, så långt möjligt, medverka till att tillgångar i ut- landet som ingår i konkursen ställs till konkursförvaltningens förfo- Skyldigheten att medverka inträder så snart konkursförvaltaren har uppmanat gäldenären till det. Det straffbara området begränsas till sådan passivitet som har ett otillbörligt syfte. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regering- I promemorian har det bl.a. inte gjorts någon uttrycklig begränsning av brottssubjektet till att avse gäldenärer. Det har inte heller angivits vid vilken tidpunkt gäldenärens medverkansplikt inträder. Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser har tillstyrkt försla- get eller har inte haft något att erinra mot det. har dock påtalat att rekvisitet i otillbörligt syfte är otydligt och kan medföra att bestämmelsen blir svår att tillämpa. har anfört att avgränsningen av det straffbara området är mycket svår att bestämma samt att det är tveksamt om den föreslagna regleringen av sådan underlåtenhet kan komma att få någon märkbar praktisk tillämpning. och i har ifrågasatt om man inte i 6 kap. konkurslagen borde införa en med det nya brottet korresponderande skyldighet för gäldenären att medverka till att utrikes belägna tillgångar som ingår i konkursen ställs till konkursförvaltningens förfogande. På så sätt skulle det vara möjligt för förvaltaren att använda vissa tvångsmedel. Skälen för regeringens förslag: Mycket av den näringsverksamhet som bedrivs har internationell anknytning. Det är också allt vanli- gare att konkursgäldenärer har tillgångar utomlands. Rättsläget när det gäller frågan i vilken utsträckning en gäldenär är vid straffansvar skyldig att medverka till att tillgångar i utlandet tillförs en konkurs i är oklart. har i ett rättsfall, som avsåg åtal för grov oredlighet mot borgenärer enligt 11 kap. 1 § tredje stycket och 2 § , prövat om en vägran av en konkursgäldenär att medverka till att ett be- lopp i utlandet fördes över till konkursförvaltningen i utgör så- dant undandragande av tillgångar i konkurs som avses i bestämmelsen (NJA 1991 s. 491). Den konstaterade att, för att en underlåtenhet skall vara straffbar, det enligt allmänna straffrättsliga principer krävs att det har förelegat en särskild skyldighet att vara aktivt verksam. Konkurslag- stiftningen föreskriver inte någon skyldighet för konkursgäldenären att medverka till att hans tillgångar i utlandet ställs till konkursförvaltning- ens förfogande. Inte heller kan en skyldighet av detta slag, i brist på ut- tryckligt lagstöd härom, intolkas i straffbestämmelsen om oredlighet mot borgenärer. Enligt domstolen kan det emellertid tänkas, att konkursgäl- denären i mycket speciella fall, då han själv har bidragit till den speciella situationen, måste anses skyldig att vid straffansvar se till att tillgångarna förs över till konkursförvaltningen. Något sådant speciellt fall var det emellertid inte fråga om i målet. Åtalet ogillades därför. I likhet med utredaren anser vi att en otillbörlig underlåtenhet av en gäldenär att medverka till att utländska tillgångar som ingår i konkursen tillförs konkursboet är ett straffvärt beteende. Av Högsta domstolens av- görande i NJA 1991 s. 491 framgår att domstolen inte var främmande för att en konkursgäldenär i mycket speciella fall skulle kunna vara skyldig att vid straffansvar medverka till att hans tillgångar i utlandet ställs till konkursförvaltningens förfogande. I doktrinen har kriminalisering efter- frågats och remissinstanserna har varit positiva till en kriminalisering. Det kan också vara fråga om avsevärda tillgångar, dvs. förfarandet kan orsaka påtaglig skada. Även om det torde röra sig om få fall är det en principiellt viktig fråga. En av de faktorer som skall övervägas innan kriminalisering kan komma i fråga är emellertid om det finns andra verkningsfulla sanktio- ner. Förutsättningarna för att genomföra verkställighetsåtgärder utom- lands till följd av ett svenskt konkursbeslut har förbättrats avsevärt ge- nom insolvensförordningen, som trädde i kraft (EGT L 160, 30.6.2000, s. 1, Celex 32000R1346). Regelverket är dock inte hel- täckande. I förhållande till länder utanför EU som inte är anslutna till någon konkurskonvention är problemen desamma som . Det torde dessutom, till följd bl.a. av avregleringen på kredit- och valutaområdena, vara betydligt vanligare än tidigare att en konkursgäldenär har be- Prop. 2004/05:69 aktansvärda tillgångar i utlandet och att tillgångarna finns i flera länder. Förutsättningar att utvidga det straffbara området för oredlighet mot bor- genärer till att avse även fall där en gäldenär otillbörligen underlåter att medverka till att tillgångar ställs till konkursförvaltningens förfogande finns därför. I likhet med utredaren anser vi emellertid att kriminaliseringen bör be- gränsas i vissa avseenden. Straffregelns tillämpning bör begränsas till att träffa dels utländska tillgångar, dels sådana tillgångar som kan omfattas av konkursen. Det innebär att den därmed endast blir tillämplig på kon- kurser som omfattar all gäldenärens egendom. I konkurser som uteslu- tande omfattar gäldenärens egendom i på grund av att denne inte har sitt hemvist eller sina huvudsakliga intressen här kan regeln aldrig aktualiseras. Såsom utredaren föreslagit bör vidare det straffbara området avgränsas på så sätt att endast sådan passivitet som har ett otillbörligt syfte kriminaliseras. Motsvarande rekvisit finns i 11 kap. 4 § . Med otillbörligt syfte avses detsamma som i bestämmelsen om mannamån mot borgenärer, dvs. en passivitet där själva motivet för gäldenärens underlåtenhet framstår som illojalt. Frågan om när gäldenärens skyldighet att medverka skall inträda har inte berörts närmare av utredaren. föreslog att denna skyldighet i princip skall inträda så snart gäldenären delges konkursbeslutet. I ett sådant tidigt skede av konkursutredningen kan det dock vara oklart vilken egendom som ingår i konkursen och på vilket sätt gäldenären kan bistå konkursförvaltningen. Vi anser därför att en lämpli- gare tidpunkt är när gäldenären uppmanats av konkursförvaltaren att medverka till att återföra den aktuella egendomen till konkursboet. Den- na tidpunkt knyter på ett bättre sätt an till gäldenärens plikt att upplysa konkursförvaltaren om egendom som finns utomlands och torde även vara tydligare för gäldenären. För att brottet skall anses fullbordat måste emellertid, så som föreslagit, krävas att gäl- denärens vägran att medverka på något sätt har manifesterats. Skyldighe- ten för gäldenären att medverka får anses gälla kontinuerligt under hela konkursförfarandet. En överträdelse av straffbestämmelsen får således anses fortgå även efter fullbordanstidpunkten så länge rättelse inte vidtas. och i har, som nämnts ovan, ifrågasatt om man inte i 6 kap. konkurslagen borde införa en med det föreslagna nya brottet korresponderande skyldighet för gäl- denären att medverka till att utrikes belägna tillgångar som ingår i kon- kursen ställs till konkursförvaltningens förfogande. Som skäl för det har anförts att det på så sätt skulle vara möjligt för förvaltaren att använda vissa tvångsmedel. Regeringen instämmer i remissinstansernas stånd- punkt att en korresponderande skyldighet skulle vara av praktisk betydel- se. Det saknas emellertid underlag för att i detta lagstiftningsärende läm- na förslag till en sådan bestämmelse. Frågan bör därför analyseras vidare. 6.4Grov oredlighet mot borgenärer Regeringens förslag: Uppräkningen av faktorer som skall beaktas vid bedömningen av om ett oredlighetsbrott är grovt kompletteras med den omständigheten att gärningen varit av särskilt farlig art. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens för- slag. I promemorian har även föreslagits att användande av osanna hand- lingar skall införas som kvalifikationsgrund. Remissinstanserna: I stort sett samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller har avstått från att kommentera det. har kritiserat förslaget att i lagtext ange sådana särskilda omständigheter som bör medföra att en gärning bedöms som grovt brott. Det har vidare uppmärksammats att det i straffbestämmelsen om ansvar för grovt skat- tebrott anges att en gärning som är av synnerligen farlig art kan medföra att gärningen bedöms som grovt brott. Med anledning av det har det ifrå- gasatts varför motsvarande inte föreslås gälla vid grov oredlighet mot borgenärer, låt vara att det i bestämmelserna om ansvar för grovt bedrä- geri och grov förskingring anges att en gärning som är av särskilt farlig art utgör en kvalificerande omständighet. har på- talat att frågan om den omständigheten att gärningsmannen beedigat en oriktig uppgift kan kvalificera brottet som grovt när beedigandet i sig inte är straffbart eftersom gärningsmannen haft rätt att vägra yttra sig i frågan och omständigheterna innebär skälig ursäkt för honom bör analyseras närmare. Skälen för regeringens förslag: behandlas den grova formen av oredlighet mot borgenärer i en särskild paragraf i 11 kap. 2 § brottsbal- ken. Som framgått tidigare föreslås att både oredlighet av normalgraden och den grova formen av oredlighet i fortsättningen skall behandlas i samma paragraf. I den nuvarande lagtexten anges vilka omständigheter som särskilt bör beaktas vid bedömningen av om ett oredlighetsbrott är grovt. Dessa omständigheter är om gärningsmannen beedigat oriktig uppgift eller använt falsk handling eller vilseledande bokföring eller om brottet varit av betydande omfattning. En uppräkning av sådana faktorer ger domstolarna bättre ledning för rättstillämpningen och är ägnad att skapa en större enhetlighet. Rättssäkerheten främjas genom att det är tyd- ligt vilka omständigheter som skall tillmätas särskild vikt. I likhet med utredaren anser vi att uppräkningen bör kompletteras. Det finns behov av en möjlighet till en allvarligare reaktion på vissa särskilt straffvärda fall av oredlighet, t.ex. när ett oredlighetsbrott ingått som ett led i en organiserad verksamhet eller annars präglats av särskild försla- genhet. Sådana faktorer bör kunna beaktas inom ramen för en prövning om ett oredlighetsbrott varit av särskilt farlig art. Så som utredaren före- slagit bör därför den omständigheten att gärningen varit av särskilt farlig art utgöra en försvårande omständighet. Kvalifikationsgrunden särskilt farlig art återfinns i flera kapitel i (bl.a. 8 kap. 4 §, 9 kap. 3 § och 10 kap. 3 §). Systematiska skäl talar därför för att använda detta be- grepp även i denna bestämmelse i . Utredaren har föreslagit att även användande av osanna handlingar bör vara en kvalificerande omständighet vid bedömningen av om ett oredlig- hetsbrott är grovt. Som redogjorts för i kapitlet om bokföringsbrott har ett förslag till motsvarande kvalifikationsgrund tidigare lämnats i lag- rådsremissen med förslag till ändringar i bestämmelsen om grovt skatte- brott (prop. 1995/96:170), se avsnitt 5.3. Det finns, som anförts ovan be- träffande bokföringsbrott, inte skäl att göra någon annan bedömning i detta lagstiftningsärende. Ett användande av osanna handlingar kan beak- tas inom ramen för prövningen av om en gärning har varit av särskilt farlig art och därigenom bör rubriceras som grov. Förslaget bör därför inte genomföras. En fråga som bör beröras i detta sammanhang är hur beedigande av oriktiga uppgifter skall bedömas. är beedigande av oriktig uppgift dels en förutsättning för viss typ av oredlighet, dels i sig en särskild omständighet som kvalificerar brottet som grovt. Ansvaret för beedigan- de av oriktiga uppgifter regleras enligt regeringens förslag på annat sätt än nu (se avsnitt 9). Det kan därför, såsom påtalat, finnas anledning att överväga om oriktigt beedigande bör utgå ur upp- räkningen av faktorer som kvalificerar oredlighet som grov. Om man väljer den lösningen kan domstolarna även fortsättningsvis beakta ett oriktigt beedigande inom ramen för prövningen av om gärningen varit av särskilt farlig art. Ett annat alternativ är att låta oriktigt beedigande stå kvar som en sär- skild kvalifikationsgrund. I betänkandet Ny konkurstillsyn (SOU 2000:62) föreslås bl.a. att den nuvarande ordningen med obligatoriskt edgångssammanträde inför domstol avskaffas (6 kap. 3 § konkurslagen). I stället skall gäldenären skriftligen bekräfta bouppteckningens riktighet vid ett bouppteckningssammanträde inför konkursförvaltaren. Förvalta- ren och tillsynsmyndigheten ges härutöver möjlighet att begära edgång av gäldenären inför domstol. Utredningen föreslår inte någon förändring när det gäller frågan om edgång av annan än gäldenären (6 kap. 5 § kon- kurslagen). Förslagen bereds inom . För det fall utredningens förslag genomförs kommer en fakultativ möj- lighet att begära edgång att finnas kvar. Kravet på att gäldenären lämnar sanningsenliga upplysningar i de fall den utnyttjas inskärps om ett beedi- gande av en oriktig uppgift finns kvar som försvårande omständighet. Ett beedigande av en oriktig uppgift kommer enligt regeringens förslag fortfarande att vara straffbart under förutsättning att de särskilda ansvars- frihetsgrunderna motsvarande de i 15 kap. 4 § inte är till- lämpliga. Med tanke på dessa situationer och den vikt eden har för förfa- randet bedöms därför att det fortfarande finns ett behov av att ha kvar beedigande av oriktig uppgift som kvalifikationsgrund. Mot bakgrund av den strängare syn på bokföringsbrott som har föror- dats i föregående kapitel, och som bl.a. lett fram till förslag om skärpning av straffskalan för sådana brott, kan diskuteras om vilseledande bokfö- ring fortfarande skall ses som en försvårande omständighet vid oredlig- hetsbrott. I fall där bokföringen visserligen är vilseledande men där det ändå går att i huvudsak bedöma rörelsens förlopp och ekonomiska ställ- ning och resultat är huvudsakskriteriet inte uppfyllt och något ansvar för bokföringsbrott kan då inte utkrävas. Den vilseledande bokföringen kan emellertid ha utgjort ett led i oredlighetsbrottet. Vi anser därför i likhet med utredaren att vilseledande bokföring även i fortsättningen bör utgöra en kvalifikationsgrund. Straffbestämmelsen om vårdslöshet mot borgenärer (11 kap. 3 § brotts- balken) straffbelägger flera sinsemellan olika förfaranden. Enligt första stycket döms den för vårdslöshet mot borgenärer som, när han är på obe- stånd eller påtaglig fara föreligger för att han skall komma på obestånd, fortsätter rörelse under förbrukande av avsevärda medel utan motsvaran- de nytta för rörelsen, eller lever slösaktigt eller inlåter sig på äventyrligt företag eller lättsinnig ansvarsförbindelse eller vidtar annan sådan åtgärd och därigenom uppsåtligen eller av grov oaktsamhet försämrar sin för- mögenhetsställning i avsevärd mån. Straffbestämmelsen innehåller ett blandat subjektivt rekvisit, vilket innebär att det krävs uppsåt beträffande den förmögenhetsförsämrande åtgärden, medan det är tillräckligt med grov oaktsamhet beträffande effekten, dvs. själva förmögenhetsförsäm- ringen. I fråga om den ekonomiska situationen är det tillräckligt att gär- ningsmannen hade skälig anledning att anta att det förelåg obestånd eller påtaglig fara för obestånd. För vårdslöshet mot borgenärer döms också enligt andra stycket den som av grov oaktsamhet lämnar oriktiga uppgifter om sina tillgångar el- ler skulder vid skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334), konkurs eller förhandling om offentligt ackord och som därigenom fram- ställer sin ekonomiska situation som sämre än den i verkligheten är. Där- emot går gäldenären fri från ansvar om den oriktiga uppgiften rättas in- nan den beedigas eller annars läggs till grund för förfarandet. Straffet för vårdslöshet mot borgenärer är fängelse i högst . Vårdslöshet mot borgenärer enligt första stycket får, enligt 11 kap. 8 § , åtalas bara om det är påkallat ur allmän synpunkt. Regeringens förslag: Paragrafen renodlas genom att grovt oaktsam- ma brott mot upplysningsplikten förs över till en annan straffbestäm- Regeringens bedömning: Det bör inte göras någon förändring av det subjektiva rekvisitet för de straffbara handlingarna. även i fortsättningen uppsåt i förhållande till den förmögenhetsförsäm- rande åtgärden, medan det räcker med grov oaktsamhet i förhållande Inte heller bör avgränsningen av det straffbara området förändras i något annat avseende. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens när det gäll- er förslaget till renodling av bestämmelsen men avviker från regeringens i fråga om vilket subjektivt rekvisit som skall gälla för de straffbara I promemorian har i denna del föreslagits att det införs ett enhetligt subjektivt rekvisit grov oaktsamhet för de straffbara hand- Det innebär att det enligt förslaget skall vara tillräckligt med grov oaktsamhet även i förhållande till den förmögenhetsförsämrande åtgärden. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller har avstått från att kommentera det. har dock anfört att frågan om det finns några sakliga kriminalpolitiska skäl för en utvidgning av straffansvaret bör utredas närmare innan ändringen genomförs. i har vidare påtalat att det måhända finns utrymme att något inskränka vad som är straffbart. Juri- diska fakultetsnämnden vid har anfört att kravet på uppsåt eller grov oaktsamhet bör gälla brottsbeskrivningen i dess helhet, även obeståndsrekvisitet. har an- sett att den ändrade placeringen av orden "uppsåtligen eller av grov oakt- samhet" kan leda till tolkningsproblem. har önskat att det tas ett helhetsgrepp över bestämmelsen och att straffbarheten inte enbart bör knytas till "försämrar sin förmögen- hetsställning i avsevärd mån" utan även alternativt knytas till "betydande värde". Att en rörelse har stor omsättning eller betydande tillgångar bör inte rimligen motivera att en gäldenär i en obeståndssituation skall veder- lagsfritt kunna avhända sig tillgångar i väsentligt större omfattning än vad som är möjligt för en gäldenär som arbetar under mer begränsade omständigheter. Skälen för regeringens förslag och bedömning Såsom utredaren påpekat kan samma invändningar riktas mot straffbe- stämmelsen om vårdslöshet mot borgenärer som mot bestämmelsen om oredlighet, nämligen att det i samma paragraf straffbeläggs alltför många sinsemellan olika förfaranden. På motsvarande sätt som i fråga om ored- lighet mot borgenärer bör paragrafen renodlas. Den bör i fortsättningen bara behandla förfaranden varigenom någon försämrar sin förmögenhets- ställning i avsevärd mån. Det nuvarande andra stycket, som behandlar grovt oaktsamma brott mot upplysningsplikten, bryter mönstret och gör den komplexa bestämmelsen mer svårtillämpad. Andra stycket bör därför brytas ut och föras över till en ny paragraf (se avsnitt 9). Andra förändringar av det straffbara området bör inte genomföras I likhet med har utredaren pekat på att det blandade subjektiva rekvisitet upplevs som svårtillämpat. Det förhållan- det att det är tillräckligt med grov oaktsamhet i förhållande till flertalet av rekvisiten i paragrafen, men alltid krävs uppsåt i förhållande till den förmögenhetsförsämrande åtgärden, uppges vara ett huvudskäl till att de brottsbekämpande myndigheterna upplever osäkerhet angående hur långt kriminaliseringen sträcker sig. En sänkning av det subjektiva kravet från uppsåt till grov oaktsamhet skulle innebära en utvidgning av det straffbara området. Det kan enligt vår mening ifrågasättas om förslaget också träffar affärsmässiga förfa- randen som inte framstår som särskilt straffvärda. förslaget om en sänkning av det subjektiva kravet till grov oaktsamhet Prop. 2004/05:69 för sådana förmögenhetsförsämrande åtgärder som består i att någon in- låter sig på äventyrligt företag. Straffbestämmelser bör i enlighet med legalitetsprincipen präglas av klarhet och förutsägbarhet. Det anses särskilt viktigt att straffansvaret är tydligt utmejslat vid oaktsamhetsbrott. Det är möjligt att ett införande av ett enhetligt subjektivt rekvisit för de straffbara handlingarna skulle kun- na medföra att bestämmelsen om vårdslöshet mot borgenärer framstår som mer lättillämpad. Viss remisskritik pekar emellertid i motsatt rikt- ning. Tillräckliga skäl att genomföra förslaget föreligger därför inte. Utredaren har inte lämnat förslag till ändring av avgränsningen av det straffbara området i något annat avseende. föreslog emellertid dels bl.a. att bestämmelsen ges en mera generell ut- formning i stället för den nuvarande uppräkningen av straffbara förfaran- den, dels att det straffbara området begränsas genom ett oförsvarlighets- rekvisit. Förslaget fick ett blandat mottagande. Såsom utredaren påpekat har den nuvarande bestämmelsen den förde- len att den, även om den har en ålderdomlig struktur, på ett tydligt sätt markerar vilka typer av förfaranden som ansetts så straffvärda att de bör kriminaliseras även vid vårdslöshet. förslag gör det däremot betydligt svårare att bedöma vilka förfaranden som faller in under det straffbara området. Mot bakgrund av de krav på tydlighet som bör ställas upp vid utformningen av straffbestämmelser bör förslaget inte genomföras. 7.3Ändring av straffskalan? Regeringens bedömning: Straffskalan för vårdslöshet mot borgenärer bör inte ändras. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som kommenterat förslaget har inte haft något att erinra mot det. har ansett att det även krävs en särskild straffskala för vårdslöshet mot borgenärer som är att anse som grov.