prop · GS03144 · 2005-04-04 00:00:00 — När det däremot gäller bestämmelserna i lagen om elektronisk kommunikation om undantag i fråga om behandling av trafikuppgifter (6 kap. 8 §) och om tystnadsplikt (6 kap. 21 §) bör, såsom promemorian föreslår, en uttrycklig hänvisning till rättslig hjälp genom tekniskt bistånd införas vid sidan av de hänvisningar till hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning som redan finns. 6.10.3Rättslig hjälp i med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål om rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning av någon som befinner sig i kompletteras med bestämmelser om vad en ansökan skall innehålla. I samtliga fall då domstolens tillstånd till hemlig teleavlyssning verk- ställs genom att avlyssning och upptagning eller uppteckning av telemed- delandena sker i , behöver upptagningen eller uppteckningen inte granskas enligt 27 kap. 24 § . Upptagningen eller uppteckningen får bevaras efter det att ärendet återredovisats enligt 2 kap. 17 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål endast om det är tillåtet enligt 27 kap. 24 § . När begäran om rättslig hjälp kommer från en medlemsstat i Europeiska unionen eller från eller får den svenska dom- stolens tillståndsbeslut verkställas genom omedelbar överföring av telemeddelanden eller uppgifter om telemeddelanden under förutsättning att detta kan ske under betryggande former. När omedelbar överföring sker skall upptagning eller uppteckning av avlyssningen i inte ske. Promemorians förslag: Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens, men är lagtekniskt utformade på ett annat sätt. Reglerna om verkställighet genom omedelbar överföring föreslås gälla i förhållande till de stater som i en internationell överens- kommelse har förbundit sig att tillåta omedelbar överföring till. Remissinstanserna: I allt väsentligt tillstyrker remissinstanserna förslagen i sak eller lämnar dem utan erinran. anser emellertid att reglerna om omedelbar överföring bara skall gälla i förhållande till EU-stater, och samt att omedelbar överföring i dessa fall inte bör hindra att upptagning och uppteckning också sker i . Flera remissinstanser påpekar behovet av en klar avgränsning mellan denna form av rättslig hjälp och rättslig hjälp genom tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning (se avsnitt 6.10.1) och föreslår eller efterlyser olika förtydliganden. Åklagarmyndig- heten föreslår en annan disposition av bestämmelserna än den som föreslås i promemorian. Skälen för regeringens förslag När det gäller rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning beträffande någon som befinner sig i får, enligt konventionen, samma villkor ställas upp som för ett motsvarande svenskt beslut. Det finns i dessa fall inte skäl att frångå dagens ordning för rättslig hjälp enligt 4 kap. 25 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål som innebär att rättens tillstånd till åtgärden krävs. I avsnitt 5.1.16 redogörs för förhållandet mellan rättslig hjälp enligt 4 kap. 25 §, som avser någon som befinner sig i , och bestämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, som avser en teleadress. Omedelbar överföring av telemeddelanden eller uppgifter om telemeddelanden En nyhet med konventionen är att den reglerar frågan om att överföra telemeddelanden till den ansökande staten och därmed att upptagning eller uppteckning sker där och inte i den anmodade staten. Omedelbar överföring sker inte när hjälp lämnas med stöd av 4 kap. 25 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, men det kan bli möjligt . Särskilda bestämmelser bör därför införas som anvisar att rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning beträffande någon som befinner sig i kan ske genom omedelbar överföring till den ansökande staten. Bestämmelserna bör omfatta såväl hemlig teleavlyssning som hemlig teleövervakning. Den prövning som krävs, och som är en fråga om verkställighet av rättens tillstånd, bör kunna göras av åklagare. På samma sätt som vid rättslig hjälp genom tekniskt bistånd bör omedelbar överföring bara komma i fråga när det finns tekniska förutsättningar samt att säkerhets- och integritetsaspekter har beaktats, dvs. när det kan ske under betryggande former. Någon ytterligare reglering om hur genomförandet tekniskt skall gå till är inte nödvändig. Om domstolens beslut verkställs genom omedelbar överföring innebär konventionen att avlyssningen skall ske i den ansökande staten och inte i (artikel 18.1 a). har emellertid gjort gällande att det åtminstone som en kontrollåtgärd bör vara möjligt att göra en upptagning eller uppteckning även i , vilket enligt myndigheten inte förbjuds i konventionen. På detta sätt kan det också finnas möjlighet att snabbt återskapa material som gått förlorat vid den omedelbara överföringen. Regeringen anser däremot, liksom promemorian, att konventionens reglering bör förstås så att upptagning eller uppteckning inte skall ske i den anmodade staten när det är fråga om omedelbar överföring (artikel 18.1 a jämfört med 1 b). Det är också den ordning som föreslås när det gäller omedelbar överföring i samband med tekniskt bistånd (se avsnitt 6.10.1) och det har inte framkommit några bärande skäl att behandla dessa situationer på olika sätt. Omedelbar överföring är bara avsedd att äga rum när det kan ske under betryggande former. Där i ligger även att överföringen är så tillförlitlig att materialet kommer fram till de avlyssnande myndigheterna i den andra staten. Det bör därför föreskrivas att upptagning eller uppteckning inte får göras i när omedelbar överföring av telemeddelanden sker. Genom att ingen upptagning görs blir inte heller bestämmelserna i 27 kap. 24 § om granskning, bevarande och förstöring av det avlyssnade materialet tillämpliga. Däremot hindrar inte konventionen att domstolen i sitt tillståndsbeslut, med stöd av 5 kap. 2 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, ställer upp villkor som överensstämmer med bestämmelserna i t.ex. 27 kap. 22 eller 24 § . Villkoren kan t.ex. avse att samtal mellan den misstänkte och dennes försvarare inte får avlyssnas eller att allt material skall förstöras efter det att ärendet är avslutat. Det torde i de flesta fall vara lämpligt att sådana villkor ställs upp. Av artikel 18.5 b i konventionen framgår att en medlemsstat får ställa upp samma villkor som i ett inhemskt fall när den staten lämnar hjälp med avlyssning eller övervakning till en annan stat. Det torde omfatta såväl de materiella förutsättningarna för att tillåta hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning som genomförandet av åtgärden och hanteringen av det avlyssnade materialet. När omedelbar överföring sker kommer svenska myndigheter inte kunna utöva någon kontroll över avlyssningen eller övervakningen. Den kontrollen kommer att ske i den ansökande staten i enlighet med den statens lagstiftning. Med anledning härtill bör bestämmelserna om omedelbar överföring enbart gälla i förhållande till vissa stater som vi har ett väl utvecklat och förtroendefullt samarbete med. I enlighet med vad som föreslagits i fråga om tekniskt bistånd (se avsnitt 6.10.1) bör bestämmelserna om omedelbar överföring även i dessa fall begränsas till att gälla endast i förhållande till andra medlemsstater i EU samt till och . Upptagningar och uppteckningar när avlyssningen äger rum i När omedelbar överföring av telemeddelande inte är möjlig kommer således det avlyssnade materialet att tas upp av svenska myndigheter och bestämmelserna i 27 kap. 24 § om granskning, bevarande och förstöring av det avlyssnade materialet blir tillämpliga (2 kap. 1 § första stycket lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål). Några undantag i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål finns inte från reglerna i 27 kap. 24 § . Bestämmelsen innebär att det avlyssnade materialet skall granskas och att materialet endast får bevaras i de delar de är av betydelse från utredningssynpunkt. De upptagningar som bevaras skall i samtliga fall förstöras när ärendet avslutats. Några föreskrifter om detta finns inte i Prop. 2004/05:144 konventionen men det bör ändå övervägas i vilken omfattning bestämmelserna i 27 kap. 24 § bör vara tillämpliga i fråga om rättslig hjälp. Det ligger i sakens natur att svenska myndigheter som på begäran av en annan stat genomför teleavlyssning inte vid en granskning av den avlyssnade materialet kan bedöma vad som är av intresse för den andra statens brottsutredning. Det bör därför införas en bestämmelse, vilken lämpligen kan placeras i 4 kap. 25 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, som gör undantag för dessa krav i 27 kap. 24 § i fråga om material från hemlig teleavlyssning som tagits upp på en annan stats begäran. Undantaget bör utformas på så sätt att det avlyssnade materialet inte behöver granskas enligt 27 kap. 24 § och att det får bevaras efter det att ärendet återredovisas till den ansökande staten enligt 2 kap. 17 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål endast om det är tillåtet enligt 27 kap. 24 § . Till skillnad från vad som gäller enligt 27 kap. 24 § andra stycket behöver materialets betydelse i den utländska brottsutredningen således inte bedömas av svenska myndigheter i dessa fall. Det skall även här noteras att svenska myndigheter har möjlighet att ställa upp villkor enligt 5 kap. 2 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, vilka t.ex. kan avse hur det avlyssnade materialet skall hanteras i den ansökande staten (se prop. 1999/2000:61 s. 201). I övrigt gäller bestämmelserna i 27 kap. 24 § om bevarande av upptagningar och uppteckningar. Den föreslagna bestämmelsen blir även förenlig med de förslag regeringen lämnat i propositionen Överskottsinformation vid användning av hemliga tvångs- medel m.m. (prop. 2004/05:143), se avsnitt 5.1.16. Bestämmelserna i 4 kap. 25 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål bör kompletteras med särskilda föreskrifter om ansökans innehåll. Dessa föreskrifter, som utgör tillägg till de allmänna krav på en ansökan om rättslig hjälp som följer av 2 kap. 4 § samma lag, bör avse en precisering av den tid under vilken åtgärden önskas och sådana uppgifter som behövs för att åtgärden skall kunna genomföras. I dessa fall, dvs. när den som åtgärden avser finns i , kommer det alltid att krävas ett svenskt domstolsbeslut om tillstånd. Oaktat bestämmelserna i artikel 18.3 finns det därför inte anledning att kräva att ett beslut om åtgärden också skall ha fattats i den ansökande staten för att omedelbar överföring skall kunna äga rum. Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning Regeringens förslag: Bestämmelsen i 4 kap. 26 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål om att åklagare kan begära svensk domstols tillstånd till hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning utvidgas till att även omfatta de situationer som kan uppstå när rättslig hjälp söks med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning av en person som befinner sig i en tredje stat eller i . Bestämmelserna skall även omfatta tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning. En förtydligande bestämmelse införs om åklagarens rätt att hos en utländsk myndighet ansöka om rättslig hjälp och tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Bestämmelser om innehållet i en ansökan införs. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att rättens tillstånd skall kunna inhämtas när ett krav på sådant tillstånd följer av en internationell överenskommelse som är bindande för . Rättens tillstånd skall också kunna meddelas i fall då den person som åtgärden avser befinner sig i en tredje stat. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget i sak eller lämnar det utan erinran. Flera av dem påtalar dock att regleringen är komplex och kan missförstås samt föreslår eller efterlyser därför olika förtydliganden och preciseringar. avstyrker den föreslagna ändringen och hänvisar till att en ordning som utvidgar kravet på domstolsbeslut innan en ansökan om rättslig hjälp får göras, innebär en påtaglig försämring jämfört med vad som gäller och inte heller krävs enligt konventionen. föreslår att en generell bestämmelse skall införas i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål angående utverkande av rättens beslut beträffande att en åtgärd skall vidtas utom- lands och den andra staten kräver en svensk domstolsprövning. Som ett alternativ föreslås att åklagarens behörighet att ansöka om rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning utomlands skall slås fast i lagen och att svensk lag tillåter detta utan att först begära rättens tillstånd. Vidare föreslås bestämmelser om ansökans innehåll. Bestämmelserna föreslås gälla generellt och inte vara begränsade till EU- stater, och . anser att ytterligare bestämmelser behövs för att förtydliga vad som gäller när en svensk myndighet ansöker om tekniskt bistånd eller rättslig hjälp på traditionellt sätt i utlandet och den som skall avlyssnas befinner sig i en tredje stat. Tingsrätten ifrågasätter även om inte särskilda bestämmelser behövs för att svensk domstol skall kunna tillåta att hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning får äga rum i den anmodade staten när den som skall avlyssnas finns i . Skälen för regeringens förslag Konventionens bestämmelser och gällande rätt får en svensk åklagare begära hjälp från en annan stat med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning av en misstänkt som befinner sig i en annan stat (se prop. 1999/2000:61 s. 125 f.). Något krav på ett svenskt domstolsbeslut ställs inte enligt svenska regler och åklagarens ansökan prövas i den anmodade staten enligt de regler som gäller där. Det kan dock förekomma att en anmodad stat begär att en ansökan om rättslig hjälp med en åtgärd av detta slag skall föregås av en domstolsprövning i . Bestämmelserna i 4 kap. 26 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål tar sikte på den situationen. Med stöd av dessa bestämmelser får svensk domstol meddela tillstånd till hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning när åtgärden skall äga rum beträffande någon som befinner utomlands, vilket uttryckligen framgår av paragrafen. Artikel 18 i konventionen medför vissa förändringar såvitt avser det internationella samarbetet på detta område mellan EU:s medlemsstater och också i förhållande till och . Enligt artikeln skall den hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning som kan sökas från den anmodade staten inte bara vara möjlig beträffande någon som befinner sig i den staten (punkt 2 b). Sådan hjälp skall också kunna sökas för teleavlyssning eller teleövervakning av någon som befinner sig i den ansökande staten eller i en annan EU-stat än den ansökande eller anmodade staten (punkterna 2 a och 2 c). En förutsättning är naturligtvis att den anmodade staten har tekniska möjligheter att genomföra de åtgärder som begärs. Artikeln utgår från att hjälpen som huvudregel skall lämnas genom omedelbar överföring av telemeddelanden eller uppgifter om telemeddelanden, men såsom framgår av redogörelsen i avsnitt 6.10.1 förutsätter en sådan lösning för verkställigheten att ytterligare utvecklingsåtgärder genomförs. När omedelbar överföring kan äga rum förutsätter konventionen att en förenklad prövning sker i den anmodade staten, utom när åtgärden avser någon som befinner sig i den staten (punkterna 5 a och 5 b). I det senare fallet får den anmodade staten också pröva om den begärda åtgärden skulle ha vidtagits i ett liknande inhemskt fall och får då ställa samma villkor för bifall som i ett rent nationellt förfarande. Det senare gäller också när omedelbar överföring inte kan ske, oavsett var den berörda personen befinner sig (punkt 6). Kravet på en laglig order i den ansökande staten Gemensamt för samtliga situationer som regleras i artikel 18 gäller att vissa formella krav på en ansökan skall vara uppfyllda (punkt 3), vilket också uttryckligen anges i de olika bestämmelserna. Ett av dessa krav är en bekräftelse på att en laglig order om avlyssning (varmed även bör förstås teleövervakning) har givits i samband med en brottsutredning (punkt 3 b). Det är här fråga om ett beslut i den ansökande staten. Konventionen innehåller inga närmare krav på vad som skall avses med en sådan order och det är därmed upp till respektive stat att avgöra detta. Behörigheten att besluta om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleöver- vakning kan förväntas falla på olika myndigheter i olika länder. Enligt skall dock artikel 18.3 b tolkas på ett annat sätt än vad som har redovisats ovan och kravet på en laglig order i den ansökande staten bara anses gälla för det fall då det är möjligt att utfärda en sådan order i den staten. anför att det inte är möjligt för en domstol i en stat att utfärda en laglig order om avlyssning på en annan stats territorium och att svensk domstol inte har någon sådan behörighet. Regeringen anser för sin del att frågan om en laglig order måste åtskiljas från frågan om verkställighet av en sådan order. Rättens beslut med stöd av 4 kap. 26 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål avser uttryckligen ett tillstånd till hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning som skall äga rum av någon som befinner sig i en annan stat. Det faktum att ett sådant beslut inte kan verkställas i en annan stat, dvs. att genomförandet av åtgärden förutsätter rättslig hjälp från en annan stat, innebär dock inte att beslutet är olagligt. I detta sammanhang kan också anmärkas att konventionen innehåller bestämmelser som syftar till att ett beslut som har meddelats i en stat får, under vissa förutsättningar, verkställas direkt utan hinder av att personen i fråga befinner sig i en annan konventionsstat. Vad som avses i artikel 18.3 b är därför, enligt regeringens mening, ett beslut som lagligen har fattats i den ansökande staten. Den anmodade staten beslutar, inom de ramar som artikel 18 ställer upp, vilken prövning som skall göras av en inkommande ansökan och vem som skall göra den. Även om en grundläggande tanke bakom det internationella straffrättsliga samarbetet inom EU och i är att det i så stor utsträckning som möjligt skall räcka med att ett tvångsmedelsbeslut beslutas i antingen den ansökande eller den anmodade staten, vilket också påpekar, kan den ordning som konventionen anvisar resultera i att en fullständig tillståndsprövning görs i båda staterna. En stat kan, på samma sätt som våra förslag i avsnitt 6.10.16.10.3, välja att ha olika prövningar och olika beslutsfattare i olika situationer. I det förslag som har lämnats görs skillnad beroende på var den person som avses med åtgärden befinner sig. Andra stater kan dock välja att göra en annan gränsdragning och t.ex. tillämpa samma ordning för alla situationer då omedelbar överföring kan ske. Vad vi avser med tekniskt bistånd kan alltså avvika från vad som gäller i en annan stat och reglerna för en svensk ansökan om tekniskt bistånd respektive rättslig hjälp på traditionellt sätt bör därför samordnas. De föreslagna reglerna kan visserligen ge intryck av att det rättsliga samarbetet försämras, men nuvarande bestämmelser i 4 kap. 26 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål infördes utan stöd i någon särskild konventionsreglering för att över huvud taget göra det möjligt att lämna rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. När nu en internationell reglering har införts bör denna följas vid utformningen av bestämmelserna. Enligt nuvarande regler i skall frågor om hemlig tele- avlyssning eller hemlig teleövervakning alltid prövas av rätten på ansökan av åklagare (27 kap. 21 §). Någon annat lagligt beslut om en sådan åtgärd anvisas inte i balken och införandet av en ny ordning för svenska beslut om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning har heller inte föreslagits i promemorian eller av remissinstanserna. För svensk del är därmed en laglig order i konventionens mening detsamma som rättens beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleavlyssning. I de speciella situationer som avses i 5 § andra stycket lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, vilka också gäller förundersökning i brottmål, kan det dock vara fråga om ett tillståndsbeslut som har meddelats av åklagare. Ett sådant åklagarbeslut får också anses utgöra en laglig order enligt konventionen. Svenskt domstolsbeslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning Vid den bedömning av kravet på en laglig order som gjorts ovan är alltså nödvändigt att ett svenskt domstolsbeslut kan meddelas i alla de situationer som kan bli aktuella. Bestämmelserna i 4 kap. 26 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål omfattar bara den situationen att den hemliga teleavlyssningen eller hemliga teleövervakningen skall äga rum av någon som finns i den anmodade staten. Såsom promemorian anger måste ett svenskt domstolsbeslut också kunna meddelas i den situationen att den berörda personen finns i en annan stat än den anmodade staten. Vidare har ifrågasatt om det inte behövs särskilda bestämmelser för rättens beslut när det avser någon som befinner sig i men beslutet skall verkställas med hjälp av myndigheter i en annan stat, dvs. genom tekniskt bistånd eller traditionell rättslig hjälp. I samtliga fall som avses krävs det alltså rättslig hjälp på traditionellt sätt eller tekniskt bistånd från en annan stat för att teleavlyss- ningen eller teleövervakningen skall kunna verkställas. Svenska myndig- heter kan inte själva verkställa åtgärden. Detta skiljer sig från vad som gäller när ett tillståndsbeslut enligt 27 kap. verkställs (se även avsnitt 5.1.16). Bestämmelserna i 4 kap. 26 § bör ändras så att de omfattar samtliga dessa situationer. Behörighet att ansöka om rättslig hjälp och kravet på ett svenskt domstolsbeslut På samma sätt som bör svensk åklagare ha rätt att ansöka om rättslig hjälp i utlandet med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Detta bör också gälla för ansökningar om tekniskt bistånd med en sådan åtgärd från en annan stat. I enlighet med vad har föreslagit bör en särskild föreskrift om detta tas in i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Kravet på en laglig order om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning i den ansökande staten gäller, såsom redan nämnts, samtliga situationer som avses i artikel 18. Eftersom artikeln är heltäckande kommer detta krav att gälla generellt i förhållande till konventionsstaterna samt till och . Det finns ingen anledning att ställa upp ett generellt krav på ett svenskt domstolsbeslut vid en ansökan om rättslig hjälp till en annan stat än de som avses. I dessa fall bör det, liksom , vara fråga om en möjlighet för åklagaren att utverka ett domstolsbeslut i när den Prop. 2004/05:144 anmodade staten så kräver. Följaktligen behöver en svensk ansökan om rättslig hjälp innehålla en bekräftelse på att ett svenskt domstolsbeslut har meddelats bara i de fall då ett sådant krav har framställs. Med hänsyn till att respektive konventionsstat får bestämma vad som skall avses med en laglig order i nationell rätt och också skall godta det val som de andra staterna har gjort för egen del, kommer det i praktiken inte alltid att krävas att en svensk ansökan enligt konventionen måste grunda sig på ett svenskt domstolsbeslut. De krav på en utländsk ansökan om tekniskt bistånd från som har föreslagits i detta ärende förutsätter t.ex. inte att det skall vara fråga om ett domstolsbeslut i den ansökande staten, vilket också framhåller. Därmed bör det även i förhållande till konventionsstaterna vara tillräckligt att ett svenskt domstolsbeslut får meddelas, och att ansökan innehåller en bekräftelse på beslutet, när den ansökande staten kräver ett sådant beslut. Som anför skulle därigenom utländska krav på svensk domstolsprövning kunna undvikas i vissa fall.