prop · GT0359 · 2005-12-14 00:00:00 — Slopandet av kravet på att brottsligheten skall ha inneburit ett grovt åsidosättande eller annars vara av allvarligt slag medför att företagsbot kommer att aktualiseras även för brottslighet med ett lågt straffvärde. Med anledning av detta anser regeringen, i likhet med vad som anförts i promemorian, att det finns skäl att sänka den nedre gränsen för företags- bot. Ett skäl som talar för att boten bör sättas lägre än det föreslagna be- loppet är att tröskeleffekter som skulle kunna uppkomma vid en eftergift av företagsboten skulle undvikas. Enligt regeringens mening får emeller- tid anses vara ett väl avvägt belopp som utgångspunkt för en nedre gräns. Det gäller särskilt med beaktande av att latituden för före- tagsbot med den föreslagna höjningen av maximibeloppet, som utvecklas nedan, kommer att bli förhållandevis vid. Problemet med tröskeleffekter torde inte heller bli särskilt stort. Motsvarande bedömning görs i frågan om den föreslagna lägsta nivån skulle kunna medföra en repressionsök- ning för enskilda näringsidkare vid en jämförelse med de lägsta nivåerna för dagsböter. Regeringen anser därför sammanfattningsvis att den nedre gränsen för företagsbot bör sättas till . Nästa fråga är om även den övre gränsen för företagsbot bör ändras i något avseende. Ett av huvudsyftena med de föreslagna ändringarna är att företagsbotssystemets effektivitet skall förbättras. För att sanktionen skall få en tillräckligt avskräckande effekt krävs, enligt regeringens me- ning, att maximibeloppet höjs. föreslog att be- loppet skulle sättas till . Även detta hade sin förebild i vad som gäller för konkurrensskadeavgift enligt konkurrenslagen. Enligt regeringens mening bör maximibeloppet dock sättas högre än så. Ett par remissinstanser, bl.a. , har anfört att det inte bör finnas något absolut tak för företagsbot. En för- del med en reglering som bygger på ett relativt tak är att den sannolikt skulle göra sanktionen effektivare i förhållande till de större företagen. En sådan reglering kan emellertid, såsom framhållits av vissa remissin- stanser, befaras medföra problem i praktiken. Det gäller särskilt om be- loppet skulle bestämmas i relation till företagets omsättning, vilken skul- le kunna bli en besvärlig tvistefråga i processen om åläggande av före- tagsbot. En sådan ordning kan medföra en ogynnsam processekonomi. Övervägande skäl talar därför enligt regeringens mening för att den övre gränsen skall vara fast. Anpassning till internationella åtaganden Vid överväganden hur den övre beloppsgränsen skall bestämmas måste hänsyn också tas till internationella åtaganden. Inom Europeiska unionen har, som nämnts i avsnitt 4.1, antagits ett rambeslut om förstärkning av det straffrättsliga regelverket för bekämp- ning av föroreningar orsakade av fartyg (rådets rambeslut /667/RIF Sammanlänkat med rambeslutet är ett direktiv om föroreningar förorsakade av fartyg och införandet av sanktioner för över- trädelser (och rådets direktiv /35/EG av den har godkänt rambeslutet (prop. 2004/05:157, bet. 2004/05:TU13, rskr. 2004/05:292). promemorian Genomförande av direktivet och rambeslutet om åtgärder mot förorening från fartyg, Ds 2005:43 som utarbetats inom Näringsde- partementet, lämnas förslag på hur direktivet och rambeslutet skall genomföras i den svenska lagstiftningen. I rambeslutets artikel 5 och 6 finns bestämmelser om ansvar och på- följder för juridiska personer. De innebär att påföljder i form av bötes- straff eller administrativa avgifter under vissa förutsättningar skall kunna åläggas juridiska personer när brott har begåtts till deras förmån. får vissa andra påföljder införas. Något krav på att införa straffrättsligt ansvar för juridiska personer finns inte. Som nämnts i avsnitt 4.1 utgör detta standardbestämmelser som åter- kommer i flera andra antagna rambeslut inom ramen för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor inom Europeiska unionen. I ett avseende av- viker bestämmelsen om påföljder för juridiska personer i det aktuella rambeslutet dock från det sätt på vilket motsvarande bestämmelser tidi- gare har utformats. Det föreskrivs nämligen i artikel 6 att det bötesstraff eller de administrativa avgifter som skall kunna dömas ut mot juridiska personer skall ha ett maximum på mellan till 300 000 I de allvarligaste fallen, inklusive åtminstone de uppsåtliga brott som omfattas av artikel 4.4 och 4.5 i rambeslutet, skall påföljder innefat- ta bötesstraff eller administrativa avgifter på till De medlemsstater som inte har euron som valuta skall tillämpa den växelkurs mellan euron och deras egen valuta som offent- liggörs i Europeiska unionens officiella tidning den dag rambeslutet an- tas, dvs. De nivåer företagsboten kan dömas ut till uppfyller således inte kraven enligt rambeslutet. Enligt regeringens uppfattning skulle en höjning på det sätt som före- slås i promemorian innebära att rambeslutets krav på maximinivåer upp- fylls (jfr prop. 2004/05:157 s. 36). Det föreslagna maximibeloppet får vidare anses tillräckligt betydande för att utgöra en reell sanktion även i förhållande till stora, multinationella företag. Det bör även beaktas att brott av så allvarligt slag att de kan aktualisera företagsbot på den nivån regelmässigt också torde komma att föranleda individuellt straffansvar. Regeringen anser därför sammanfattningsvis att maximibeloppet för fö- retagsbot bör sättas till . Reglerna om bestämmande av företagsbot förtydligas Prop. Regeringens förslag: Reglerna om bestämmande av företagsbot änd- ras och förtydligas på så sätt att, med beaktande av straffskalan för brottet, särskild hänsyn skall tas till den skada eller fara som brottslig- heten inneburit, brottslighetens omfattning samt dess förhållande till näringsverksamheten. Härutöver föreskrivs att skälig hänsyn skall tas till om näringsidkaren tidigare ålagts att betala företagsbot. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regering- ens. I promemorian föreslås även att särskild hänsyn skall tas till den risk som brottsligheten inneburit. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. menar att orden fara och risk språkligt sett har samma innebörd och att enbart rekvisiten skada och fara, vilka svarar mot rekvisiten i 29 kap. 1 § , skall ingå i lagtexten. Riksåklagaren anser att det redan av lagtexten, och inte enbart av motiven, bör framgå att den hänsyn som skall tas till att näringsidkaren tidigare kan ha ålagts företagsbot skall beaktas i försvå- rande hänseende. Enligt i bör även graden av åsidosättande av näringsidkarens skyldigheter anges som en omstän- dighet som särskilt skall beaktas när företagsboten bestäms. Skälen för regeringens förslag Såsom tidigare framhållits är ett av huvudsyftena med reformförslagen att systemet med företagsbot skall effektiviseras och förenklas. Enligt regeringens mening finns det därför skäl att utforma reglerna om be- stämmande av företagsbot så att det tydligare framgår vilka faktorer som har betydelse när företagsboten mäts ut. När det gäller principer för bestämmande av företagsböter föreslog Fö- retagsbotsutredningen en bestämmelse av innebörd att 29 kap. brottsbal- ken skulle tillämpas på motsvarande sätt vid bestämmande av före- tagsböter. Detta förslag överensstämmer i stort med vad som anses gälla , nämligen att allmänna principer om straffmätning i skall tillämpas. Enligt regeringens mening kan det, som anförts i promemorian, emel- lertid ifrågasättas om en hänvisning till 29 kap. verkligen skulle ge mer vägledning. En direkt hänvisning till 29 kap. framstår systematiskt sett som en mindre lämplig lösning om man, såsom det föreslås, väljer att behålla det nuvarande systemet med företagsbot och inte införa ett straffansvar för juridiska personer. Vi delar därför pro- memorians bedömning att det liksom är lämpligare att reglera be- stämningen av företagsbot i 36 kap. . Regleringen bör emel- lertid ändras så att det tydligare framgår vilka faktorer som i huvudsak skall vara styrande när företagsboten bestäms. Vilka faktorer skall vara avgörande? Av 36 kap. 9 § framgår att domstolen, när den bestämmer storleken av företagsbot, skall ta särskild hänsyn till brottslighetens art, omfattning och förhållande till näringsverksamheten. Hänvisningen till brottslighetens art avser, som nämnts i avsnitt 6.1, i första hand hur allvarligt brottet är. Denna bedömning bygger bl.a. på den skada eller fara som brottsligheten inneburit men inkluderar även faktorer som att gärningen begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet, om ett vinstmotiv legat bakom brottet och vikten av de allmänna intressen som skadats. Återfall att näringsidkaren har ålagts företagsbot bör också kunna tas med i bedömningen. Enligt regeringens mening bör den skada eller fara som brottsligheten inneburit även fortsättningsvis vara grundläggande för bestämningen av boten. Som framhållits såväl i promemorian som av Företagsbotsutred- ningen finns emellertid goda skäl att göra utmätandet av företagsboten verksamhetsrelaterat snarare än personrelaterat. Subjektiva faktorer som att gärningen begåtts uppsåtligen bör således ges en mindre framträdande betydelse till förmån för mer objektiva faktorer såsom förutom brotts- lighetens omfattning den skada eller fara som brottet medfört (jfr SOU 1997:127 Del A s. 375 ff.). I enlighet med vad anfört torde bestämmelsen inte tillföras något praktiskt mervärde genom att, vilket föreslogs i promemorian, både begreppen risk och fara an- vänds. En markering av denna något förändrade inriktning på bestäm- ningen av företagsbot bör göras genom att orden brottslighetens art byts ut mot en hänvisning till den för brottsligheten gällande straffskalan samt till den skada eller fara som brottsligheten inneburit (jfr 29 kap. 1 § andra stycket ). Som framhållits i promemorian undviker man därmed också uttrycket brottslighetens art som har en särskild inne- börd i bestämmelser om påföljdsval. Övriga faktorer som skall beaktas enligt bestämmelsen, brottslighetens omfattning och dess förhållande till näringsverksamheten, får anses väl förenliga med en verksamhetsrelaterad inriktning vid utmätande av före- tagsboten. Dessa faktorer bör följaktligen också fortsättningsvis omnäm- nas i lagtexten. En särskild fråga är på vilket sätt det förhållandet att en näringsidkare tidigare ålagts företagsbot skall beaktas. Såsom framhållit bör återfall normalt sett vara en viktigare faktor vid bestäm- mande av en sanktion mot en juridisk person än vad återfall är vid straffmätning mot en enskild person. Detta beror på att återfall i fråga om enskilda även kan beaktas vid förverkande av villkorligt medgiven frihet eller vid påföljdsvalet. För juridiska personer kan denna faktor en- dast tillmätas betydelse vid bestämmandet av sanktionen. Mot denna bakgrund anser regeringen att återfall bör nämnas särskilt som en faktor av betydelse vid bestämmande av företagsbot. Enligt vår uppfattning är det närmast en självklarhet att det endast kan komma i fråga att beakta tidigare ålagd företagsbot i försvårande riktning. Vid beaktande av ett återfalls betydelse bör, som anförts i bl.a. promemorian, hänsyn tas till företagets storlek. När det gäller större företag, där riskerna för att det förekommer upprepade överträdelser är större, kan det inte komma i frå- ga att alltid beakta ett återfall endast på den grunden att företaget tidigare I större företag bör återfall normalt bara beaktas om Prop. 2005/06:59 fråga är om likartade överträdelser som är hänförliga till samma del av I likhet med i anser regeringen att gra- den av åsidosättande av näringsidkarens skyldigheter bör vara av bety- delse när företagsbotens storlek bestäms. Den omständigheten bör dock kunna beaktas redan vid bedömningen av den fara eller skada som brotts- ligheten inneburit, samt av brottslighetens förhållande till näringsverk- samheten. Det torde därför inte finnas skäl att ange denna omständighet särskilt. Frågan om hur näringsidkarens betalningsförmåga bör beaktas behand- las i avsnitt 7.2. Regeringen föreslår därför sammanfattningsvis att det i 36 kap. 9 § föreskrivs att vid bestämmande av företagsbot, med beak- tande av straffskalan för brottet, särskild hänsyn skall tas till den skada eller fara som brottsligheten inneburit, brottslighetens omfattning samt dess förhållande till näringsverksamheten. Härutöver skall skälig hänsyn också tas till om näringsidkaren tidigare ålagts att betala företagsbot. 7 Jämkning och eftergift Bestämmelser om jämkning och eftergift av företagsbot finns i 36 kap. 10 § . Av punkt 1 framgår att företagsbot får efterges eller sättas lägre än vad som bort ske med tillämpning av 9 § om påföljd för brottet ådöms näringsidkaren eller företrädare för denne. Bestämmelsen tar sikte på det särskilda förhållande som uppstår när företagsbot skall åläggas en enskild näringsidkare som dessutom bär individuellt straffan- svar för brottet. Regleringen har tillkommit för att ge utrymme för en lämplig avvägning av den samlade reaktionen på brottet. Enligt punkt 2 får som skäl för jämkning eller eftergift beaktas om brottet medför annan betalningsskyldighet eller särskild rättsverkan för näringsidkaren. Med uttrycket annan betalningsskyldighet avses bl.a. det fallet att näringsidka- ren till följd av brottet åläggs att betala en sanktionsavgift. Med särskild rättsverkan avses i första hand förverkande. Av punkt 3 framgår att före- tagsboten också får efterges eller sättas lägre om det annars är påkallat av särskilda skäl (jfr prop. 1985/86:23 s. 72 ff. och s. 115 f.). Systemet utgår, som tidigare nämnts, från tanken att beslutsprocessen när det gäller att komma fram till en lämpligt avvägd företagsbot bör ske i två steg. Först bör utmätandet av företagsboten ske enligt 36 kap. 9 § . Därefter bör prövas om det finns skäl att sätta ned eller ef- terge boten, huvudsakligen på grund av omständigheter som inträffat efter brottet (jfr prop. 1985/86:23 s. 46). 7.2Grunderna för jämkning och eftergift förtydligas och ändras Regeringens förslag: Bestämmelsen om jämkning och eftergift i 36 kap. 10 § förtydligas så att paragrafen i första stycket anger de faktorer som kan föranleda jämkning och därefter, i ett andra stycke, reglerar när företagsbot kan efterges. Grunderna för jämk- ning och eftergift ändras. Den omständigheten att näringsidkaren eller dennes företrädare dömts till påföljd för brottet slopas som självstän- dig grund. Företagsbot får jämkas om brottet medför annan betal- ningsskyldighet eller särskild rättsverkan för näringsidkaren och den samlade reaktionen på brottsligheten skulle bli oproportionerligt sträng, om näringsidkaren efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa de skadliga verkningarna av brottet, om näringsidkaren frivilligt angett brottet, eller om det annars finns särskilda skäl för jämkning. Företagsbot får efterges om det är särskilt påkallat med hänsyn till något av dessa förhållanden. Regeringens bedömning: Näringsidkarens betalningsförmåga bör inte ges en särställning vid bedömningen av om företagsboten skall jämkas eller efterges. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian har dock föreslagits att näringsidkarens betalningsförmå- ga skall beaktas som en självständig grund för jämkning och eftergift. Även i övrigt har lagtexten getts en något annorlunda utformning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Ett par instanser har haft vissa synpunkter på bestämmelsens språkliga utformning. i anser att bestämmelsen om jämkning och eftergift inte bör utvidgas på det sätt som föreslagits. De generösa jämkningsreglerna är enligt myn- digheten ett skäl till varför yrkandena om företagsbot är så få. De kan också påverka benägenheten att utfärda strafförelägganden. Hovrätten över och anser att det redan i lagtexten bör framgå att jämkning endast kan komma i fråga i undantagsfall. menar att det i 29 kap. 5 § bör införas en särskild bestämmelse som tydligare beaktar eventuella dubbelbestraffningseffekter. Enligt bör det tydligare i lagtexten komma till uttryck att sanktionsku- mulationer skall undvikas. anser att ordet sträng i punkten 2 är alltför allmänt, oprecist och svårtillämpat och därför bör ersättas av ordet ingripande. För att undvika att reglerna om jämkning och eftergift tillämpas på ett sätt som inte är avsett eller önskvärt bör, enligt Riksåklagaren, förutsättningarna för tillämpningen av dessa be- stämmelser kvalificeras. Riksåklagaren menar vidare att de förslagna punkterna 1 och 2 kan utgå utan risk för att oskäliga resultat kan uppstå. Enligt Riksåklagaren medför förslaget att en mycket omfattande utred- ning om näringsidkarens ekonomiska situation kommer att krävas i varje ärende där företagsbot blir aktuell. Det finns också klara incitament för företagaren att tömma sitt bolag på tillgångar före huvudförhandlingen för att därigenom kunna undvika företagsbot. Förutsättningarna för till- lämpning av reglerna om eftergift i det andra stycket bör skärpas, för- slagsvis till om det av särskilda skäl är påkallat. manar till återhållsamhet i vad mån hänsyn skall tas till när- Prop. 2005/06:59 ingsidkarens betalningsförmåga och anser att straffmätningen vid mindre allvarlig brottslighet bör vara schabloniserad. I de sällsynta fall där jämkning kan komma i fråga på grund av bristande betalningsförmåga kan jämkningen åstadkommas genom regeln i förslagets punkt 5. Ar- betsmiljöverket avstyrker att företagsbotens storlek skall kunna göras beroende av näringsidkarens betalningsförmåga. Även Åklagarmyndig- heten i menar att företagarens betalningsförmåga inte skall be- aktas vid frågan om jämkning eller eftergift, utan redan vid bestämman- det av botens storlek. På så vis kan betalningsförmågan även beaktas i höjande riktning. Skälen för regeringens förslag och bedömning Såsom framgått ovan regleras jämkning och eftergift av företagsbot i ett sammanhang. I bestämmelsen anges inte hur dessa förfaranden förhåller sig till varandra. Eftergift nämns dock före jämkning. Bestämmelsen har enligt regeringens mening fått en ologisk uppbygg- nad. För att systemet med företagsbot skall få större genomslag är det viktigt att bestämmelserna är tydliga. Enligt regeringens uppfattning bör det klargöras att jämkning av före- tagsbot skall ske i första hand och att företagsbot skall efterges endast när jämkning, med hänsyn till omständigheterna, inte är tillräckligt. De om- ständigheter som kan medföra jämkning av företagsbot bör därför anges först. Därefter bör i ett särskilt stycke anges att boten kan efterges om omständigheterna har särskild styrka. Som tidigare anförts tar 36 kap. 10 § punkt 1 framför allt sikte på situationer då enskilda näringsidkare och mindre bolag åläggs företagsbot. Syftet med bestämmelsen är att hänsyn skall tas till att på- följden för brottet och företagsboten, just när det gäller enskilda närings- idkare och vissa mindre bolag, i praktiken kan drabba samma person. Därmed ges utrymme för en lämplig avvägning av den samlade reaktio- nen på brottet (jfr prop. 1985/86:23 s. 72 f.). Om inte detta förhållande beaktades skulle en sorts dubbelbestraffningseffekt uppkomma, vilket skulle kunna leda till omotiverat kraftfulla ingripanden i enskilda fall. Enligt regeringens uppfattning kan det emellertid ifrågasättas om ris- ken för dubbelbestraffningseffekter bör beaktas som skäl för jämkning av företagsboten. Detta gäller särskilt sedan de allmänna principerna för straffmätning och påföljdseftergift införts i 29 kap. . Det finns flera anledningar som talar för att en eventuell sanktionskumulation i stället bör beaktas vid bestämmande av påföljd för den enskilde. Ett skäl är att den nuvarande lösningen kan innebära att delägare i ett få- mansbolag på ett omotiverat sätt kan gynnas av att den delägare som be- gått ett brott ådöms påföljd för detta. Ett annat skäl är att relationen mel- lan 29 kap. 5 § , som reglerar förmildrande omständigheter, och 36 kap. 10 § annars riskerar att bli otydlig. Det sagda Prop. 2005/06:59 ligger också väl i linje med de ställningstaganden som görs i avsnitt 8.2 om förhållandet till det individuella ansvaret. Regeringen föreslår därför att jämkningsgrunden i 36 kap. 10 § punkt 1 slopas. Om det i ett enskilt fall skulle visa sig att det inte är möjligt att uppnå rimliga resultat genom att med stöd av 29 kap. 5 § brottbalken sätta ned den påföljd som ådöms den enskilde, finns ytterst möjligheter att använda den mer generella jämkningsgrund som finns i 36 kap. 10 § första stycket punkt 4 i förslaget, dvs. att det annars finns särskilda skäl för jämkning. Det saknas därför tillräcklig anledning att, som föreslagit, införa en särskild jämkningsgrund i 29 kap. avseende sådana fall. I 36 kap. 10 § punkt 2 tas, som redovisats, framför allt sikte på fall där näringsidkaren åläggs att betala en sanktionsavgift, blir skadeståndsskyldig eller där brottet föranleder förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott. Syftet med denna bestämmelse är likartat med syftet bakom punkt 1, dvs. att undvika att den samlade reaktionen på brottsligheten framstår som oproportionerlig. Enligt regeringens uppfattning finns det inte något behov av ändringar i denna del. Däremot bör det komma till tydligare uttryck i lagtexten i vilka fall jämkning bör ske. Ett förtydligande tillägg bör därför göras av innebörd att företagsbot får jämkas om brottet medför annan betalnings- skyldighet eller särskild rättsverkan för näringsidkaren och den samlade reaktionen på brottsligheten skulle bli oproportionerligt sträng. Reger- ingen delar inte uppfattning att begreppet sträng skulle vara för vagt och oprecist. Som tidigare nämnts föreslog att 29 kap. brotts- balken skulle tillämpas på motsvarande sätt vid bestämmande av före- tagsböter. I denna del har gjorts den bedömningen att en direkt hänvis- ning till dessa bestämmelser bl.a. av systematiska skäl framstår som en mindre lämplig lösning (jfr avsnitt 6.3). Som framhölls av utredningen är det emellertid tydligt att vissa be- stämmelser, särskilt några av punkterna i 29 kap. 5 § första stycket , kan vara av relevans i förhållande till företag. Detta gäller framför allt punkterna 2 och 3. De avser dels att den tilltalade (i överförd bemärkelse näringsidkaren) efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa de skadliga verkningarna av brottet, dels att den tilltalade (näringsidkaren) frivilligt angett sig. I denna del delar regeringen promemorians bedömning att det skulle vara av värde att i lagtexten föreskriva att sådana faktorer kan utgöra grund för jämkning och, ytterst, eftergift av företagsbot. Det föreslås där- för att bestämmelsen i 36 kap. 10 § kompletteras med ytter- ligare två mer specificerade punkter i princip motsvarande 29 kap. 5 § första stycket punkterna 2 och 3 . I betänkande föreslogs att man vid straffmät- ningen avseende företagsböter skall kunna ta hänsyn till den juridiska lertid en viss återhållsamhet härvidlag, bl.a. därför att straffmätningen vid mindre allvarliga brott bör vara schabloniserad och därför att företa- gets storlek ändå ofta kommer att inverka på böternas storlek. Med beaktande dels av att betalningsförmågan inte har något att göra med hur allvarligt samhället ser på brottsligheten, dels av att hänsyn till betalningsförmågan inte regelmässigt bör tas ansågs det i promemorian lämpligare att i stället föreskriva att företagsbot kan jämkas eller efterges om det är påkallat med hänsyn till näringsidkarens betalningsförmåga. I likhet med flera remissinstanser anser dock regeringen att lämplighe- ten av att i lagtexten så tydligt peka ut näringsidkarens betalningsförmå- ga som en jämkningsgrund kan ifrågasättas. Det har bl.a. anförts att en sådan jämkningsgrund skulle kunna medföra incitament att tömma bolag Det kan också innebära krav på omfattande utredning om näringsidkarens ekonomiska situation. I de fall en näringsidkares betal- ningsförmåga kan ha betydelse i jämkningshänseende borde en sådan