prop · GT0337 · 2005-10-25 00:00:00 — Paragrafen innehåller bestämmelser om omfattningen av den förmånsrätt för försäkringsfordringar m.m. som följer av 4 a § förmånsrättslagen. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 6.7. I det ändrade första stycket har begränsningen av förmånsrätten till vissa slag av försäkringsavtal tagits bort. Det saknar alltså betydelse vilket slag av försäkringsavtal en fordran grundas på när det gäller frågan om förmånsrätt. Det har också tillagts att förmånsrätt följer, förutom med fordran som grundas på försäkringsavtal, även med fordran på återbetal- ning av på grund av att sådant avtal inte har kommit till stånd eller har upphört att gälla. Om någon betalar in en försäkringspremie i tron att ett avtal skall ingås, eller har ingåtts, och har denne då en rätt till Prop. 2005/06:37 återbetalning av beloppet, är denna fordran förenad med förmånsrätt. Förmånsrätten gäller också fordringar på återbetalning av när ett försäkringsavtal har upphört att gälla . Ofta torde rätten till åter- betalning följa redan av försäkringsavtalet och därigenom vara förenad med förmånsrätt. Om det inte skulle vara fallet, är dock fordran ändå förenad med förmånsrätt. Tredje stycket har till följd av ändringen i första stycket formulerats om. Här uttrycks den inbördes ordningen mellan olika slag av försäk- ringsfordringar. Alla sådana har lika rätt med undantag av fordran som grundar sig på avtal om återförsäkring. Återförsäkringsfordran har rätt till betalning först efter det att alla andra försäkringsfordringar har fått fullt betalt. Genom bestämmelserna genomförs delvis artikel 10 försäkringsdirek- tivet. 11 § får meddela beslut om anmärkning i fråga om försäk- ringsbolagets verksamhet som inspektionen anser behövliga. skall förelägga bolaget eller styrelsen att vidta rättelse om inspektionen finner att 1.avvikelse skett från denna lag eller någon annan författning som reglerar försäkringsbolagets näringsverksamhet eller från bolagsordningen, 2.bolagsordningen, de försäkringstekniska riktlinjerna, beräkningsunderlaget, placeringsriktlinjerna och riktlinjerna för hantering av intressekonflikter är tillfredsställande med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av bolagets rörelse, eller 3.försäkringsbeståndet inte är tillräckligt för erforderlig riskutjämning. Om bedömer att försäkringstagarnas rättigheter hotas, skall inspektionen förelägga försäkringsbolaget eller dess styrelse att upprätta och för godkännande överlämna en finansiell saneringsplan. Inspektionen får i dessa fall även utse en särskild företrädare att sköta hela eller delar av driften av bolaget. För verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring får även då inspektionen bedömer att ersättningsberättigades intressen hotas, besluta om att utse sådan företrädare som avses i tredje stycket. Om ett försäkringsbolags kapitalbas understiger solvensmarginalen enligt 7 kap. 23 eller 25 §, eller, för ett försäkringsbolag som avses i 7 a kap. 1 § första stycket 1, den gruppbaserade kapitalbasen understiger den gruppbaserade solvens- marginalen enligt 4 § i samma kapitel, skall förelägga bolaget eller dess styrelse att upprätta en plan för att återställa en tillfredsställande finansiell ställning och överlämna planen till inspektionen för godkännande. Om kapitalbasen understiger en tredjedel av solvensmarginalen eller garantibeloppet enligt 7 kap. 26 eller 27 § eller om kapitalbasen för ett livförsäkringsbolag inte har den sammansättning som anges i 7 kap. 26 § tredje stycket, skall inspektionen förelägga bolaget eller dess styrelse att upprätta och för godkännande överlämna en plan för skyndsamt återställande av kapitalbasen. Om ett försäkringsbolag driver verksamhet i ett annat land inom EES och bolaget inte rättar sig efter eller behörig utländsk myndighets anmodan om rättelse, skall inspektionen vidta de åtgärder som behövs för att förhindra fortsatta överträdelser. Inspektionen skall underrätta den behöriga utländska myndigheten om vilka åtgärder som vidtas. Om ett föreläggande enligt andra, tredje, femte eller sjätte stycket inte har följts inom bestämd tid och det anmärkta förhållandet inte heller på något annat sätt har undanröjts, skall , i fall som är av principiell betydelse eller av Prop. 2005/06:37 särskild vikt, anmäla detta till regeringen. får begränsa bolagets förfoganderätt eller förbjuda bolaget att förfoga över sina tillgångar i , om 1.bolaget inte följer gällande bestämmelser om försäkringstekniska avsättningar och skuldtäckning, 2.bolagets kapitalbas understiger en tredjedel av solvensmarginalen eller inte uppfyller gällande krav på garantibelopp, 3.bolagets kapitalbas understiger solvensmarginalen eller, för ett försäkrings- bolag som avses i 7 a kap. 1 § första stycket 1, den gruppbaserade kapitalbasen understiger den gruppbaserade solvensmarginalen enligt 4 § i samma kapitel, och det finns särskilda skäl att anta att bolagets finansiella ställning ytterligare kommer att försämras, eller 4.det bedöms vara nödvändigt för att skydda de försäkrades intressen vid beslut om förverkande av bolagets koncession enligt 2 § eller enligt tionde stycket. får besluta hur försäkringsverksamheten skall drivas efter ett sådant beslut som avses i åttonde stycket. En koncession kan förklaras förverkad eller, om det bedöms tillräckligt, varning meddelas, om bolaget 1.inte längre uppfyller kraven för koncession, 2.inte inom angiven tid har vidtagit åtgärderna i en plan som har godkänts enligt femte stycket, eller 3.i annat fall allvarligt åsidosätter gällande bestämmelser för verksamheten. Om ett försäkringsbolag försätts i konkurs eller om beslut fattas om att bolaget skall träda i tvångslikvidation, skall bolagets koncession förklaras förverkad. Frågor om förverkande av koncession eller om varning enligt tionde och elfte styckena prövas av . Ärenden som är av principiell betydelse eller av särskild vikt prövas dock av regeringen. Regeringens prövning sker efter anmälan av inspektionen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall meddela föreskrifter om innehållet i den finansiella saneringsplan som krävs enligt tredje stycket. I paragrafen behandlas bl.a. förutsättningarna för att ett försäkringsbolags koncession skall återkallas. I paragrafen har införts en bestämmelse om återkallelse av koncession för försäkringsbolag vid konkurs och tvångs- likvidation. Bestämmelsen har behandlats avsnitt 6.6. Av det nya elfte stycket framgår uttryckligen att koncessionen alltid skall återkallas när ett försäkringsbolag försätts i konkurs eller om beslut fattas att bolaget skall träda i tvångslikvidation. Redan andra bestämmel- ser i paragrafen kan dock föranleda att ingriper innan ett konkursbeslut eller beslut om tvångslikvidation fattas. Genom bestämmelsen genomförs artikel 13 försäkringsdirektivet. Denna lag träder i kraft . Har beslut om utmätning eller konkurs fattats före ikraftträdandet, gäller 7 kap. 11 a § i paragrafens äldre lydelse. Enligt bestämmelsen i första punkten träder ändringarna i kraft den 1 Andra punkten innebär att, om en utmätning eller konkurs beslutats före ikraftträdandet, en mer begränsad förmånsrätt gäller enligt den förra lydelsen av bestämmelsen. När det gäller ändringen i 19 kap. § har någon övergångsbestämmelse inte ansetts motiverad. innebär att bestämmelserna om återkallelse av tillstånd gäller även i vid Prop. 2005/06:37 ikraftträdandet pågående konkurser och tvångslikvidationer. 10.7Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) 1 § Ansökan om konkurs görs skriftligen hos den tingsrätt där gäldenären bör svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. Ansökningshand- lingen skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller sökandens ombud. Sökanden skall ange och styrka de omständigheter som gör rätten behörig, om de inte är kända. En ansökan skall avvisas, om det inte av den framgår vilken tingsrätt som är behörig och sökanden inte följer ett föreläggande att avhjälpa bristen. I 2 § lagen (2005:000) med kompletterande bestämmelser till insolvensförord- ningen finns ytterligare bestämmelser om ansökans innehåll. Paragrafen innehåller bestämmelser om ansökan om konkurs. I det nya fjärde stycket införs en bestämmelse som erinrar om att det i lagen med kompletterande bestämmelser till insolvensförordningen också finns bestämmelser om vad en ansökan om konkurs skall innehålla när insolvensförordningen är tillämplig. Dessa bestämmelser finns i 2 § i den lagen. 10.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion 1 § En ansökan om företagsrekonstruktion får göras av gäldenären eller av en borgenär. Ansökan skall göras skriftligen hos den tingsrätt där gäldenären bör svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. Ansökningshandlingen skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller sökandens ombud. I ansökan skall sökanden ange och styrka de omständigheter som gör rätten behörig, om de inte är kända. I 2 § lagen (2005:000) med kompletterande bestämmelser till insolvensförord- ningen finns ytterligare bestämmelser om ansökans innehåll. Paragrafen innehåller bestämmelser om ansökan om företagsrekonstruk- tion. I det nya tredje stycket införs en bestämmelse som erinrar om att det i lagen med kompletterande bestämmelser till insolvensförordningen också finns bestämmelser om vad en ansökan om företagsrekonstruktion skall innehålla när insolvensförordningen är tillämplig. Dessa bestäm- melser finns i 2 § i den lagen. 10.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:293) om Prop. 2005/06:37 utländska försäkringsgivares och 11 § Förmånsrätt enligt 4 a § förmånsrättslagen (1970:979) följer med en fordran som 1. grundas på försäkringsavtal, eller 2. avser återbetalning av för att ett försäkringsavtal inte har kommit till stånd eller har upphört att gälla. Förmånsrätten omfattar de tillgångar som finns upptagna i det register som anges i 10 §, när en försäkringsgivare från tredje land försätts i konkurs eller när utmätning äger rum eller särskild administration träder in. Fordran grundad på avtal om återförsäkring har förmånsrätt efter annan fordran som avses i första stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om omfattningen av den förmånsrätt för försäkringsfordringar m.m. som följer av 4 a § förmånsrättslagen. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 6.7. Det hänvisas till författ- ningskommentaren till 7 kap. 11 a § försäkringsrörelselagen. 13 § En koncession för en försäkringsgivare från tredje land kan förklaras förverkad om försäkringsgivaren 1.inte längre uppfyller kraven för koncession, 2.inte inom angiven tid har fullföljt en plan som har godkänts enligt 9 § första stycket 2 eller 3 eller 3.på annat sätt allvarligt åsidosätter gällande bestämmelser för verksamheten. Om försäkringsgivaren medgetts undantag enligt 5 kap. 16 § och försäkrings- givarens auktorisation förklarats förverkad av en utländsk myndighet som kon- trollerar dennes soliditet, skall vidta de åtgärder som behövs. Om skälet till att auktorisationen förklarats förverkad är att försäkringsgivarens soliditet är otillräcklig, skall försäkringsgivarens koncession i genast förklaras förverkad. Om försäkringsgivaren försatts i konkurs eller om beslut fattats om att bolaget skall träda i tvångslikvidation, skall försäkringsgivarens auktorisation förklaras förverkad. Frågor om förverkande av koncession prövas av . Ärenden som är av principiell betydelse eller av särskild vikt prövas dock av regeringen. Regeringens prövning sker efter anmälan av inspektionen. Paragrafen innehåller bestämmelser om återkallande av filialauktorisa- tion. I det nya tredje stycket har införts en bestämmelse om skyldighet att återkalla en auktorisation när en försäkringsgivare har försatts i konkurs eller om beslut fattats om att bolaget skall träda i tvångslikvidation. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.6. Det hänvisas till författ- ningskommentaren till 19 kap. 11 § försäkringsrörelselagen. Denna lag träder i kraft . Har beslut om utmätning eller konkurs fattats före ikraftträdandet, gäller 5 kap. 11 § i paragrafens äldre lydelse. Enligt första punkten träder ändringarna i kraft . Anledningen till det är att lagens namn ändras i en författning som träder i kraft Andra punkten innebär att om en utmätning eller konkurs har beslutats före ikraftträdandet, gäller en mer begränsad förmånsrätt enligt den förra lydelsen av bestämmelsen. När det gäller ändringen i 6 kap. 13 § har någon övergångsbestämmelse inte ansetts motiverad. Det innebär att bestämmelserna om återkallelse av tillstånd gäller även i vid ikraftträdandet pågående konkurser och tvångslikvida- tioner. 10.10Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse 3 § skall återkalla ett kreditinstituts tillstånd om institutet 1.inte har anmälts för registrering inom föreskriven tid eller anmälan har avskrivits eller avslagits genom ett beslut som har vunnit laga kraft, 2.inte från det tillstånd beviljades har börjat driva sådan rörelse som tillståndet avser, 3.har förklarat sig avstå från tillståndet, 4.har överlåtit hela sin rörelse, 5.under en sammanhängande tid av inte har drivit sådan rörelse som tillståndet avser, eller 6.försatts i konkurs eller om beslut fattats om att institutet skall träda i tvångslikvidation. I fall som avses i första stycket 2 och 5 får i stället varning meddelas om det är tillräckligt. I paragrafen behandlas bl.a. förutsättningarna för att ett kreditinstituts tillstånd skall återkallas. I första stycket har en bestämmelse om åter- kallelse vid konkurs och tvångslikvidation lagts till som en sjätte punkt. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.6. Av den nya sjätte punkten framgår uttryckligen att koncessionen alltid skall återkallas när ett kreditinstitut försätts i konkurs eller beslut fattas om att institutet skall försättas i tvångslikvidation. I praktiken torde denna bestämmelse inte medföra någon förändring, eftersom det följer av andra bestämmelser att skall ingripa redan när ett kreditinstitut har åsidosatt sina skyldigheter enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse eller andra författningar, t.ex. när institutet inte uppfyller kapitalkraven. Genom bestämmelsen genomförs artikel 12 bankdirektivet. 17 § Om ett utländskt kreditinstitut driver verksamhet här enligt 4 kap. 4 §, skall 1 § och 3 § första stycket 6 tillämpas på verksamheten här i landet. Ärenden som rör ingripanden som avses i 1 § prövas av . I fråga om bankfilialer prövas dock ett sådant ärende av regeringen om ärendet är av principiell betydelse eller av särskild vikt. Regeringens prövning sker efter anmälan av inspektionen. Om insättningar hos filialen omfattas av garanti till följd av ett beslut enligt 3 § Prop. 2005/06:37 andra stycket lagen (1995:1571) om insättningsgaranti och tillstånd till filial- etablering inte skulle ha meddelats utan ett sådant beslut, får inspektionen, om kreditinstitutet inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen om insättningsgaranti, förelägga institutet att göra rättelse. Föreläggandet skall innehålla en upplysning om att filialtillståndet annars kan återkallas. Om institutet inte har gjort rättelse från föreläggandet, får tillståndet återkallas. Vid en sådan prövning tillämpas andra stycket. Om filialtillståndet återkallas tillämpas 4 §. Inspektionen skall underrätta den behöriga myndigheten i institutets hemland om åtgärder som har vidtagits med stöd av denna paragraf. Paragrafen behandlar ingripanden mot kreditinstitut hemmahörande utan- för EES som bedriver verksamhet genom filial i . Genom ändringen i första stycket följer att filialtillståndet skall återkallas när institutet har försatts i konkurs eller beslut fattats om att institutet skall försättas i tvångslikvidation. Denna lag träder i kraft . Lagen träder i kraft . Några övergångsbestämmelser har inte ansetts motiverade. Det innebär att bestämmelserna om åter- kallelse av tillstånd gäller även i vid ikraftträdandet pågående konkurser och tvångslikvidationer. Rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av om insolvensförfaranden Europeiska Unionens råd har antagit denna förordning med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 61 c och artikel 67.1 i detta, med beaktande av och Republiken initiativ, med beaktande av yttrande av , med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande av , och av följande skäl. (1)Europeiska unionen har som mål att upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. (2)För att den inre marknaden skall fungera väl krävs det att gräns- överskridande insolvensförfaranden fungerar effektivt och smidigt och denna förordning behöver antas för att uppnå detta syfte som omfattas av det civilrättsliga samarbetet i den mening som avses i artikel 65 i fördraget. (3)Företagens verksamhet har i allt högre grad gränsöverskridande verkningar och regleras därför i allt större utsträckning av gemenskaps- rätten. Eftersom sådana företags insolvens även påverkar den inre marknadens goda funktion behövs en gemenskapsrättsakt som ställer krav på samordning av de åtgärder som skall vidtas beträffande en insolvent gäldenärs tillgångar. (4)För att den inre marknaden skall fungera väl måste det undvikas att parterna får motiv att överföra tillgångar från en medlemsstat till en annan eller att välja jurisdiktion för att få en förmånligare ställning (forum shopping). (5)Målen kan inte uppnås fullt ut på nationell nivå och därför är det befogat att vidta åtgärder på gemenskapsnivå. (6)Enligt proportionalitetsprincipen bör förordningen begränsas till bestämmelser som reglerar behörigheten att inleda insolvensförfaranden samt att anta beslut som fattas på grundval av insolvens- förfaranden och står i nära samband med dessa. Dessutom bör förord- ningen innehålla bestämmelser om erkännande av dessa beslut och om tillämplig lag, vilka även tillgodoser den nämnda principens krav. (7)Konkurs, ackord och liknande förfaranden är undantagna från tillämpningsområdet för Brysselkonventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område1, ändrad genom konventionerna om tillträde till den konventionen2 . 1EGT L 299,31.12.1972, s. 3. 2EGT L 204, , s. 28. EGT L 304, 30.10.1978, s. 1. EGT L 388, 31.12.1982, s. 1. EGT L 285, 3.10.1989, s. 1. EGT C 15, , s. 1. (8) För att uppnå syftet att förbättra insolvensförfaranden och kunna handlägga insolvensärenden med gränsöverskridande inslag effektivare är det nödvändigt och lämpligt att bestämmelserna om behörighet, erkännande och tillämplig lag på detta område blir föremål för gemen- skapslagstiftning som är bindande och direkt tillämplig i medlems- staterna. (9)Denna förordning bör gälla insolvensförfaranden, oavsett om gäldenären är en fysisk eller juridisk person, en affärsman eller en privatperson och de insolvensförfaranden för vilka denna förordning är tillämplig anges i bilagorna. Den bör dock inte tillämpas på insolvens- förfaranden som rör försäkringsföretag, kreditinstitut, investmentföretag som hanterar medel eller värdepapper för tredje mans räkning eller kollektiva investmentföretag. Dessa företag bör inte omfattas av förord- ningen eftersom de omfattas av särskild reglering och de nationella tillsynsmyndigheterna har i viss utsträckning mycket långtgående befogenheter att ingripa. (10)Insolvensförfaranden innebär inte nödvändigtvis ingripande av en rättslig myndighet. Uttrycket domstol i denna förordning bör ges en vid betydelse och innebära en person eller ett organ med bemyndigande enligt nationell lagstiftning att inleda insolvensförfaranden. För att förordningen skall vara tillämplig bör förfarandena (som består av åtgärder och formaliteter föreskrivna i lag) inte endast överensstämma med förordningens bestämmelser utan också vara officiellt erkända och ha rättsverkan i den medlemsstat där insolvensförfaranden inleds och förfarandena bör vara kollektiva insolvensförfaranden som innebär att gäldenären helt eller delvis berövas rådigheten över sina tillgångar samt att en förvaltare utses. (11)Förordningen utgår från det förhållandet att ett enda allmängiltigt insolvensförfarande inom hela gemenskapen knappast kan genomföras eftersom det finns så stora skillnader i materiell rätt mellan de olika medlemsstaterna. Mot bakgrund av detta skulle det ofta leda till svårig- heter om rättsordningen i den stat där förfarandet inleds tillämpades undantagslöst. Detta gäller till exempel för den mycket skiftande utform- ningen av olika säkerhetsintressen som finns inom gemenskapen. Utformningen av de förmånsrätter som vissa borgenärer åtnjuter vid insolvensförfaranden skiljer sig ibland också fullständigt åt. Förord- ningen försöker ta hänsyn till detta på två olika sätt. Det bör å ena sidan anges särskida bestämmelser om tillämplig lag för vissa typer av rättsliga relationer (t.ex. sakrätter och anställningsavtal). Det föreskrivs å andra sidan att det förutom ett huvudinsolvensförfarande med allmän räckvidd även skall finnas nationella förfaranden som bara omfattar tillgångar i den stat där förfarandet inleds. (12)Förordningen gör det möjligt att inleda huvudinsolvensförfaranden i den medlemsstat i vilken platsen där gäldenären har sina huvudsakliga Dessa förfaranden har allmän räckvidd och de avser att omfatta gäldenärens samtliga tillgångar. För att skydda intressen av olika slag tillåter förordningen att sekundärförfaranden inleds och löper parallellt med huvudförfarandena. Sekundärförfarandena får inledas i den medlemsstat där gäldenären har ett driftställe. sekundärförfaranden är begränsade till tillgångar som finns i den staten. Tvingande regler för samordning med huvudförfarandena tillgodoser behovet av enhetlighet i gemenskapen. (13)Begreppet platsen där de huvudsakliga intressena finns bör motsvara den plats där gäldenären vanligtvis förvaltar sina intressen och därför är fastställbar för tredje man. (14)Förordningen tillämpas endast på förfaranden när platsen där gäldenärens huvudsakliga intressen finns ligger i gemenskapen. (15)Genom denna förordning fastställs endast internationell behörighet, det vill säga att den medlemsstat utses, vars domstolar får inleda ett insolvensförfarande. Territoriell behörighet inom den medlemsstaten avgörs av den nationella rättsordningen i den berörda medlemsstaten. (16)Den domstol som har behörighet att inleda huvudinsolvens- förfaranden bör ha rätt att besluta om interimistiska åtgärder och skyddsåtgärder från den tidpunkt då det begärdes att förfarandet skulle inledas. Säkerhetsåtgärder såväl före som efter det att ett insolvens- förfarande har inletts är av stor vikt för att garantera effektiviteten i förfarandet. Enligt förordningen tillhandahålls olika möjligheter till sådana åtgärder. Den domstol som är behörig när det gäller huvud- insolvensförfarandet bör också kunna besluta om tillfälliga säkerhets- åtgärder för egendom som finns inom andra medlemsstaters territorium. En förvaltare som utses interimistiskt bör dessutom, innan huvud- insolvensförfarandet inleds, i de medlemsstater där gäldenären har ett driftställe, kunna begära att det säkerhetsåtgärder vidtas som är möjliga enligt dessa staters rättsordning. (17)Innan huvudinsolvensförfarandet inleds bör rätten att begära att ett insolvensförfarande skall inledas i den medlemsstat där gäldenären har ett driftställe begränsad till lokala borgenärer och det lokala driftställets borgenärer eller till fall där huvudinsolvensförfaranden inte får inledas enligt rättsordningen i den medlemsstat i vilken platsen där gäldenären har sina huvudsakliga intressen finns. Skälet till denna begränsning är att fall där territoriella insolvensförfaranden begärs före det huvudsakliga insolvensförfarandet skall begränsas till vad som är absolut nödvändigt. Om huvudinsolvensförfarandet inleds blir territoriella förfaranden sekundära. (18)Sedan huvudinsolvensförfarandet har inletts är rätten att begära att ett insolvensförfarande skall inledas i den medlemsstat där gäldenären har ett driftställe inte begränsad enligt denna förordning.