prop · GS03110 · 2005-03-17 00:00:00 — För de två ytterligare grupperna av närstående rättighetshavare, framställare av sammanställningar och fotografer, uttrycks rättigheterna redan i gällande svensk rätt som ensamrättigheter (49 och 49 a §§ URL). Direktivet anger i artikel 2 och 3.2 rättigheterna för de utövande konstnärerna, fonogramframställarna, framställarna av de första upptagningarna av filmer och radio- och televisionsföretagen som ensamrättigheter. Mot denna bakgrund föreslogs i promemorian att samtliga närstående rättighetshavare nu skulle ges uttryckliga exklusiva ensamrättigheter. Majoriteten av remissinstanserna har antingen välkomnat detta förslag eller lämnat det utan invändning. har dock haft åsikten att även upphovsmännens ensamrätt egentligen utgör en förbudsrätt och att man mot denna bakgrund även fortsättningsvis bör utforma de närstående rättigheterna som förbudsrätter. Enligt regeringens mening finns det inte någon anledning att nu göra en djupgående analys av den egentliga innebörden av upphovsmännens förfoganderätt utan regeringen nöjer sig med att konstatera att för upphovsmännens del har rättigheterna utformats som exklusiva ensamrättigheter. Samma utformning har, som nämnts, rättigheterna redan fått för två grupper av närstående rättighetshavare, framställare av sammanställningar och fotografer. Med beaktande av detta och då även direktivet använder konstruktionen med exklusiva ensamrättigheter för närstående rättighetshavare anser regeringen att rättigheterna för samtliga närstående rättighetshavare fortsättningsvis bör utformas som uttryckliga exklusiva ensamrättigheter. Som föreslogs i promemorian bör alltså bestämmelserna avseende utövande konstnärer, fonogramframställare, producenter av rörliga bilder samt radio- och televisionsföretag ändras så att det där anges att dessa grupper får en uteslutande rätt att förfoga över sina prestationer i vissa avseenden. Närstående rättighetshavares ensamrätt att framställa exemplar Som framgår av avsnitt 10.1.1 om gällande rätt har de utövande konstnärerna, fonogramframställarna, producenter av rörliga bilder, samt radio- och televisionsföretagen nästan lika omfattande rättigheter vad gäller möjligheten att kontrollera exemplarframställning avseende upptagningar av sina prestationer som upphovsmännen i förhållande till sina verk. En skillnad föreligger dock i att dessa närstående rättighetshavare saknar det skydd mot efterlikning, bearbetning och dylikt som upphovsmännen har (se prop. 1994/95:58 s. 34). Direktivet föreskriver att för de upptagningar som är aktuella skall exemplarframställningsrätten omfatta ensamrätt att tillåta eller förbjuda direkt eller indirekt, tillfällig eller permanent mångfaldigande oavsett metod och form, helt eller delvis. I promemorian gjordes bedömningen att det inte är förenligt med direktivet att endast ge det mer begränsade skydd avseende exemplarframställning som dagens bestämmelser ger de nu aktuella närstående rättighetshavarna. Enligt promemorian var det därför nödvändigt att utvidga skyddet till att gälla även exempelvis bearbetade exemplar av upptagningarna i fråga. Det föreslogs därför att det skulle anges att ensamrätten bl.a. innefattar en rätt att framställa exemplar av upptagningarna i fråga. Dessutom föreslogs att en hänvisning skulle tas in i dessa bestämmelser till 2 § andra stycket URL, där direktivets definition av exemplarframställning enligt förslaget skall tas in. Majoriteten av remissinstanserna har inte haft något att invända mot detta. Några av remissinstanserna, bl.a. , har dock ställt sig tveksamt till ett ändringsskydd för närstående rättighetshavare. har framfört att direktivet inte ger det ändringsskydd som svensk gällande rätt redan ger till upphovsmännen (se avsnitt 7.1.2). har därutöver anfört att enligt mening kommer exemplarframställningsbegreppet att avse olika förfoganden när det gäller upphovsmän respektive närstående rättighetshavare och ansett dels att konsekvenserna av en exklusiv exemplarframställningsrätt borde analyseras mer ingående, dels att en eventuellt eftersträvad skillnad i innebörden borde komma till tydligare uttryck i lagtexten. Regeringen gör följande överväganden. I 2 § första stycket URL anges bl.a. att upphovsrätten innefattar en rätt att förfoga över verket i såväl ursprungligt som ändrat skick. I avsnitt 7.1.2 har redovisats att direktivet inte innehåller någon uttrycklig ändringsrätt, precis som påpekats av . innehåller ändå exemplarframställningsrätten som den formulerats i direktivet moment som kan anses ligga nära gränsen till vad som utgör framställning av exemplar av verket i ändrat skick. Det tydligaste exemplet därpå är, som utvecklats i avsnitt 7.1.2, att det i direktivet anges att ensamrätten gäller mångfaldigande oavsett i vilken form det sker. Av resonemanget i avsnitt 7.1.2 framgår att direktivets definition av exemplarframställningsrätten i vissa hänseenden kan tänkas sträcka sig längre än svensk rätt, medan det i andra hänseenden kan vara tvärtom. För att få en heltäckande reglering av exemplarframställningsrätten och ett tydligt genomförande av direktivet föreslås i avsnitt 7.1.2, precis som i promemorian, att direktivets definition skall tas in i 2 § andra stycket URL, trots att det kan innebära en i viss utsträckning överlappande reglering jämfört med vad som redan framgår av första stycket av bestämmelsen. I promemorian föreslogs inte någon hänvisning i 45, 46 och 48 §§ URL till 2 § första stycket URL, där alltså den uttryckliga bestämmelsen om ändringsrätt finns. Det innebär att promemorians förslag inte sträcker sig längre än att de aktuella närstående rättighetshavarna skulle få en exemplarframställningsrätt som har den innebörd som direktivet föreskriver. Till skillnad mot vad som angavs i promemorian innebar alltså förslaget inte att dessa rättighetshavare skulle få en uttrycklig ändringsrätt avseende de aktuella skyddsobjekten. I den mån direktivets definition av exemplarframställningsrätten kan anses innefatta en viss ändringsrätt skulle de dock förstås också få den rättigheten. Det kan inte komma i fråga att ge de närstående rättighetshavare som skyddas av direktivet en exemplarframställningsrätt som är mer begränsad än vad direktivet föreskriver. Promemorians förslag på denna punkt bör därför genomföras. Det innebär visserligen att förfoganderätten, som påpekat, kommer att ha olika omfattning för olika rättighetshavare. Detta är dock inte en ny företeelse i upphovsrättslagen. En likartad reglering finns redan i 49 § URL. Där anges att framställare av sammanställningar har en uteslutande rätt att framställa exemplar av arbetet, som den hänvisning som görs avseende rättens närmare innehåll endast görs till 2 § andra och tredje styckena URL. Regeringen anser dessutom att systemet med hänvisning till aktuella delar av 2 § URL med önskvärd tydlighet klargör hur förfoganderätten är utformad för respektive kategori av rättighetshavare. Vad gäller Svenska journalistförbundets åsikt att ljud- och bildproducenter inte bör få ett skydd som går längre än direktivet är det alltså så att såvitt gäller exemplarframställningsrätten går förslaget inte längre än vad direktivet kräver. I promemorian angavs att det utvidgade skyddet avseende exemplarframställning endast kommer att gälla i förhållande till upptagningar av de aktuella närstående rättighetshavarnas prestationer. Vidare anfördes att något skydd mot att t.ex. en utövande konstnärs framförande imiteras/efterliknas av en annan person inte gäller enligt direktivet och inte heller bör införas av andra skäl. Remissinstanserna har inte haft något att invända mot denna bedömning såvitt gäller exemplarframställningsrätten (se dock efterföljande delavsnitt när det gäller rätten till tillgängliggörande för allmänheten). och har däremot uttryckt oro för att de utövande konstnärerna genom lagändringarna får möjlighet att förbjuda fotografering av sina framträdanden. har emellertid de utövande konstnärerna haft rätt att kontrollera att inte deras framföranden tas upp på anordningar genom vilka de kan återges. Frågan om en stillbild utgör ett exemplar av framförandet eller inte påverkas inte av den nu föreslagna lagändringen. Närstående rättighetshavares ensamrätt till tillhandahållande på begäran Direktivet innehåller, som framgått tidigare, föreskrifter om att närstående rättighetshavare har en rätt att tillhandahålla upptagningar av sina prestationer på begäran. På samma sätt som den mer omfattande rätten för upphovsmän till överföring till allmänheten är det här endast fråga om distansöverföringar (se stycke 24 i ingressen till direktivet). För utövande konstnärer gäller enligt svensk rätt att ett framförande som har tagits upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning, genom vilken det kan återges, inte utan dennes samtycke får göras tillgängligt för allmänheten (45 § andra stycket URL). På motsvarande sätt gäller för framställare av upptagningar av ljud eller rörliga bilder att en grammofonskiva, en film eller annan anordning på vilken ljud eller rörliga bilder har tagits upp inte utan samtycke får göras tillgänglig för allmänheten (46 § första stycket URL). Som redovisades i promemorian tillkom denna grundbefogenhet vid införlivandet med svensk rätt av direktiv /100/EEG av om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialrättsliga området (se prop. 1994/95:58 s. 32 ff.). I motiven till ändringen framhölls att den innebar att utövande konstnärer, fonogramframställare och producenter av filmupptagningar skulle få samma grundbefogenheter som upphovsmän, bortsett från skyddet mot efterlikning, bearbetning och dylikt (a. prop. s. 34). I promemorian konstaterades att svensk rätt således redan ger utövande konstnärer och framställare av ljud- och bildupptagningar en rätt att göra sina prestationer tillgängliga för allmänheten och att de förfoganden som direktivets artikel 3.2 anger att de aktuella närstående rättighetshavarna skall kunna kontrollera ryms inom detta begrepp. Någon utvidgning av ensamrätten i denna del föreslogs därför inte i 45 och 46 §§ URL. Mot bakgrund av att bestämmelserna föreslogs bli utformade som exklusiva ensamrättigheter bedömdes dock i promemorian att det fanns anledning att ta in en hänvisning till 2 § tredje och fjärde stycket URL i dessa bestämmelser. I promemorian angavs att detta förstås innebar att de ändringar som föreslogs inom ramen för begreppet tillgängliggörande för allmänheten för upphovsmännen kom att gälla på motsvarande sätt för de utövande konstnärerna samt för framställare av upptagningar av ljud och rörliga bilder. Nästan ingen av remissinstanserna har haft några invändningar mot detta förslag. Svenska journalistförbundets har dock avstyrkt att ljud- och bildproducenternas rättigheter utvidgas utöver vad direktivet kräver. Som framgått av den tidigare framställningen föreslås inte någon utvidgning av ensamrätten för ljud- och bildproducenter när det gäller tillgängliggörande för allmänheten. Det finns därför inte någon anledning till revidering av förslaget med anledning av vad anfört. Regeringen gör samma bedömning som promemorian och anser att en hänvisning bör tas in i 45 och 46 §§ URL till 2 § tredje och fjärde styckena URL. I promemorian gjordes vidare vissa lagtekniska överväganden rörande 45 § URL. Enligt dessa borde på likartat sätt som tidigare anges att rätten avseende tillgängliggörande för allmänheten omfattade såväl framförandet, som upptagningar av framförandet, men ordalydelsen borde anpassas till att rättigheten nu uttrycktes som en exklusiv ensamrätt. I promemorian uttalades vidare att med framförandet avsågs endast den utövande konstnärens eget liveframförande. Bestämmelsen gav således liksom inte något skydd mot att t.ex. en imitatörs framförande av samma verk gjordes tillgängligt för allmänheten. Majoriteten av remissinstanserna har inte haft några invändningar i denna del. har dock ansett att de föreslagna lagändringarna innebär att de utövande konstnärerna får ett personlighetsrättsligt skydd eftersom de får rättigheter inklusive visningsrätt avseende framförandet som sådant och inte enbart avseende upptagningar av framförandet. har sett en risk för att detta innebär att de utövande konstnärerna får ett imitationsskydd och har avstyrkt en sådan utvidgning av rättigheterna. Regeringen anser emellertid att den lagtekniska lösning som föreslogs i promemorian tydligt anger att den rätt de utövande konstnärerna får avseende sitt framförande endast gäller just deras framförande, vilket inte innebär något imitationsskydd. Regeringen anser alltså att promemorians lagförslag bör genomföras och att detta inte innebär att ett imitationsskydd av framföranden ges. Svenska Artisters och Musikers har ansett att bestämmelsen om exklusiva ensamrättigheter för utövande konstnärer i 45 § URL bör kompletteras med en bestämmelse om kollektiv förvaltning av rätten avseende tillhandahållande på begäran eller, i andra hand, att denna rättighet bör kompletteras med en oavvislig rätt till skälig ersättning. Musicmanagersforum har anfört att en utredning borde tillsättas för att undersöka behovet av att inrätta och finansieringen av ett särskilt utövande konstnärerna så att dessas rättigheter kan tas tillvara på ett bättre sätt. Regeringen konstaterar att det inte finns något underlag för att nu överväga några särskilda regler om förvaltning av utövande konstnärers rättigheter. Skulle det visa sig att det finns ett starkt behov av sådana bestämmelser får dessa frågor övervägas . Vad gäller radio- och televisionsföretagen anfördes i promemorian att de enligt gällande svensk rätt inte har någon sådan befogenhet som avses i artikel 3.2, dvs. tillhandahållande på begäran. Rätten enligt 48 § första stycket 2 URL att kontrollera återgivning av utsändningen på platser där allmänheten har tillträde mot inträdesavgift avser inte distansöverföringar utan ett förfogande som enligt den nya strukturen i 2 § URL kommer att utgöra offentligt framförande. Som konstaterades i promemorian måste svensk rätt alltså anpassas till direktivet på denna punkt. I promemorian angavs att det fanns två tänkbara modeller för denna anpassning. Den ena vore att ge radio- och televisionsföretag en ensamrätt att tillhandahålla upptagningar av sina utsändningar på begäran (dvs. till enskilda från en plats och som dessa själva väljer). Den andra modellen vore att ge företagen en mer omfattande rätt att göra upptagningar av sändningarna tillgängliga för allmänheten. I promemorian föreslogs den förstnämnda lösningen. En ny grundbefogenhet för radio- och televisionsföretag föreslogs således, av innebörd att dessa skulle få en ensamrätt att tillåta att en upptagning av en utsändning på trådbunden eller trådlös väg överförs till allmänheten på ett sådant sätt att enskilda kan få tillgång till upptagningen från en plats och som de själva väljer. Majoriteten av remissinstanserna har varit positiva till detta förslag eller inte haft något att invända mot det. TV4 har dock ansett att ensamrätten bör omfatta alla överföringar till allmänheten, inte bara tillhandahållande på begäran. utbildningsradio har ansett att rättigheterna för radio- och TV-företag bör utvidgas så att de blir lika omfattande som övriga närstående rättighetshavares skydd. Även har haft likartad uppfattning och ansett att radio- och TV-företagen bör ges en ensamrätt generellt omfattande offentliga framföranden respektive överföring av en utsändning. radio har anfört att man , genom att det finns en hänvisning i 48 § URL till 21 § URL, har en möjlighet att ingripa mot att andra utan tillstånd lägger ut streamade sändningar på Internet. Företaget har påtalat att denna möjlighet försvinner enligt förslaget men utgått från att detta måste vara ett förbiseende som bör rättas till. Vad först gäller kraven att radio- och TV-företagen skall få utvidgade rättigheter i förhållande till promemorians förslag gör regeringen följande bedömning. Som anfördes i promemorian skulle en sådan lösning gå längre än vad direktivet kräver. En sådan ändring kräver en mer djupgående analys. Regeringen delar därför promemorians uppfattning att svensk rätt nu endast bör ändras i den utsträckning som är nödvändigt för att uppfylla direktivet. När det gäller radios anmärkning kan konstateras att hänvisningen till 21 § URL i 48 § URL inte ger radio- och TV-företagen några rättigheter utöver de som räknas upp i 48 § första och andra stycket. 21 § URL innehåller endast bestämmelser om inskränkningar i upphovsmännens rättigheter. Hänvisningen till 21 § URL innebär helt enkelt bara att andra utan hinder av radio- och TV-företagens rättigheter kan utnyttja ljudradio- eller televisionsutsändningar i den mån 21 § URL ger utrymme för det. Samtliga de moment som enligt den gällande lydelsen av 48 § URL ingår i radio- och TV-företagens rättigheter återfinns även i den versionen av bestämmelsen som föreslogs i promemorian. Vad radio har anfört ger alltså inte anledning till någon ändring av förslaget. Den nya ensamrätten till tillhandahållande på begäran för radio- och TV-företagen bör, som angavs i promemorian, i tiden gälla som de redan existerande rättigheterna enligt 48 § URL, dvs. till utgången av femtionde året då utsändningen ägde rum. I promemorian föreslogs en omstrukturering av 48 § URL i samband med de föreslagna ändringarna. Ingen av remissinstanserna har haft några invändningar mot denna omstrukturering. Regeringen gör samma bedömning som promemorian i denna del. Radio- och televisionsföretagens ensamrättigheter bör alltså återfinnas i en numrerad lista i bestämmelsens första stycke. Nuvarande första stycket 1 bör stå kvar på samma plats. I första stycket 2 bör ensamrätten att framställa exemplar av upptagningar av utsändningar placeras. Rätten att sprida exemplar av sådana upptagningar bör placeras i första stycket 3. Rättigheterna i nuvarande första stycket 2 bör komma därefter, dvs. i första stycket 4. Den nya rätten att tillhandahålla upptagningar av utsändningar på begäran bör slutligen placeras i första stycket 5. Beräkningen av skyddstidens längd för ljudupptagningar Skyddstidens längd för utövande konstnärer, fonogramframställare, producenter av rörliga bilder och radio- och televisionsföretag regleras i artikel 3 i rådets direktiv /98/EEG av om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter. De svenska bestämmelserna i 45, 46 och 48 §§ har såvitt gäller skyddstidens längd anpassats till skyddstidsdirektivets bestämmelser. För fonogramframställare gäller enligt artikel 3.2 i skyddstidsdirektivet att rättigheterna skall löpa ut efter upptagningen. Om upptagningen ges ut eller offentliggörs skall rättigheterna dock enligt artikeln löpa ut efter den dag då verket först gavs ut eller offentliggjordes, beroende på vilken dag som kommer först. Som redovisades i promemorian har artikel 3.2 i skyddstidsdirektivet ändrats något genom artikel 11.2 i det nu aktuella direktivet. Bakgrunden till ändringen är att skyddstidens längd för fonogramframställare är något annorlunda angiven i artikel 17.2 i WIPO-fördraget om framföranden och fonogram (WPPT) än i artikel 3.2 i skyddstidsdirektivet. Skillnaden består i att om ett fonogram har getts ut skall skyddstiden alltid räknas från den tidpunkten och inte, som enligt artikel 3.2 i dess ursprungliga lydelse i skyddstidsdirektivet, från den första tidpunkten av aktuella direktivet Prop. ändrar artikel 3.2 i skyddstidsdirektivet just på det sättet. I promemorian konstaterades att den svenska bestämmelsen i 46 § fonogramframställarna, medan bestämmelserna om skyddstidens längd för övriga närstående rättighetshavare i skyddstidsdirektivet kvarstår oförändrade. Detta blev därmed promemorians förslag. Svensk scenkonst har anfört att den ändrade skyddstiden enbart för ljudupptagningar skapar en komplicerad situation. Regeringen kan i och för sig hålla med om det. Det finns emellertid inte någon möjlighet att ändra utgångspunkten för beräkningen av skyddstidens längd för de andra närstående rättighetshavarna på motsvarande sätt som för ljudproducenterna. Promemorians förslag måste således genomföras. Det innebär bl.a. att olika regler kommer att gälla för producenter av upptagningar av ljud och producenter av upptagningar av rörliga bilder, trots att dessa båda kategoriers rättigheter regleras i samma paragraf i upphovsrättslagen (46 § URL). Ett par andra frågor rörande närstående rättigheter har väckts i samband med remissomgången. universitets juridiska fakultetsnämnd har till att börja med anfört att 49 § URL borde ändras för att bättre stämma överens med direktiv /9/EG av om rättsligt skydd för databaser. Vidare har ett par remissinstanser anfört att 39 § URL borde utmönstras helt ur lagen, alternativt har någon föreslagit att hänvisningen till den bestämmelsen i 45 § URL uttryckligen borde undanta tillhandahållande på begäran. Regeringen konstaterar att ingen av dessa frågor kan behandlas i det nu aktuella lagstiftningsärendet. Vad gäller frågorna om 39 § URL kommer en översyn av 3 kap. URL (där bl.a. 39 § ingår) att påbörjas när direktivet genomförts (se avsnitt 6). Bestämmelserna om närstående rättigheter är uppbyggda på så sätt att det genom hänvisning till bestämmelser i 2 kap. lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (URL) görs vissa inskränkningar i de rättigheter som tillkommer de närstående rättighetshavarna (se 45 §, tredje stycket, 46 § andra stycket, 48 § tredje stycket, 49 § tredje stycket och 49 a § fjärde stycket URL). När det gäller framställare av databaser och fotografer ingår bland dessa hänvisningar även en hänvisning till 19 § URL, som behandlar konsumtion av spridningsrätt (se avsnitt 8.11.1). De rättigheter som utövande konstnärer samt framställare av upptagningar av ljud och rörliga bilder har i fråga om att göra upptagningar tillgängliga för allmänheten är vidare begränsade genom en särskild bestämmelse i 47 § URL. Denna bestämmelse är utformad som en tvångslicens och ger en rätt att använda ljudupptagningar vid ljudradio- eller televisionsutsändningar eller vid andra offentliga framföranden. När en ljudupptagning används behövs alltså inte tillstånd vare sig från framställaren eller från de utövande konstnärerna (t.ex. musiker och sångare) vars framförande finns på upptagningen. Däremot har framställaren samt de utövande konstnärer vars framförande finns på upptagningen rätt till ersättning. Bestämmelsen ger motsvarande rätt till användning respektive ersättning vid samtidig och oförändrad återutsändning (vidaresändning) till allmänheten trådlöst eller genom kabel av en trådlös ljudradio- eller televisionsutsändning. Vad gäller sådan vidaresändning innehåller bestämmelsen även regler om hur kravet på ersättning får göras gällande. Även 47 § URL innehåller slutligen hänvisningar till några av inskränkningsbestämmelserna i 2 kap. URL. Regeringens förslag: I bestämmelserna om närstående rättigheter för utövande konstnärer, framställare av upptagningar för ljud eller rörliga bilder, radio- och televisionsföretag samt fotografer tas in hänvisningar även till den nya bestämmelsen i 11 a § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, om framställning av s.k. tillfälliga exemplar och till 17 § om framställning av exemplar åt personer med funktionshinder. I bestämmelserna om närstående rättigheter för framställare av sammanställningar och fotografer görs hänvisningar till det nya förbudet mot användande av olovliga förlagor vid kopiering för privat bruk i 12 § fjärde stycket upphovsrättslagen. Det nya förbudet mot användande av olovliga förlagor vid kopiering för privat bruk skall också gälla för övriga närstående rättighetshavare, vilket lagtekniskt löses genom att dessa bestämmelser fortsätter att hänvisa till 12 § upphovsrättslagen i dess helhet.