prop · GS031d25 · 2005-01-01 00:00:00 — Rådet har genom förordningen beslutat om en ny stödordning, direktstöd, som kommer att ersätta delar av stöden i de nuvarande marknadsregleringarna. Samma behov av kompletterande bestämmelser i svensk lag som tidigare 6.7.2.2Ändring i lagen (1994:1710) om EG:s kommer att finnas för den nya stödordningen. förordningar om jordbruksprodukter Regeringen föreslår därför att 1 § i lagen ändras Regeringens förslag: Lagen (1994:1710) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter ändras så att bestämmelserna i lagen, utöver pris- och marknadsreglering, kommer att gälla direktstöd och särskilda stödsystem i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1782/2003 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare. Ett lagförslag i ärendet finns i avsnitt 2.1. Ärendet och dess beredning Lagändringen innebär endast att lagen anpassas till ändringar i . De områden som omfattas av EG:s direktstöd och särskilda stödsystem har varit en del av pris- och marknadsregleringen. Det är således inte fråga om någon faktisk utökning av lagens tillämpningsområde. För den enskilde innebär lagändringen som sådan inte något nytt i sak. De förändringar för den enskilde som kan bli aktuella följer i stället direkt av EG:s stödförordning, vilken således avser områden som annars skulle omfattats av ändringar inom pris- och marknadsregleringen. Förslaget har under beredningen delats med som inte har haft något att erinra mot den föreslagna ändringen. Med beaktande av att den föreslagna lagändringen inte innebär någon ändring i sak har någon ytterligare beredning inte bedömts vara behövlig. Lagändringen har inte bedömts vara av sådan karaktär att förslaget behövt remissbehandlas eller granskas av Lagrådet. Skälen för regeringens förslag I lagen (1994:1710) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter finns vissa bestämmelser om kontroll etc. som behövs för administreringen av EG:s jordbruksstöd. Antagandet av rådets förordning (EG) nr 1782/2003 föranleder ändring i så att bestämmelserna, utöver pris- och marknadsreglering, kommer att gälla direktstöd och särskilda stödsystem enligt rådets förordning (EG) nr 1782/2003. 6.7.2.3Statens ansvar för skördeskador i samband med naturkatastrofer omfattas trädgårdsnäringen av samma regler som jordbruket vad gäller skördeskador i samband med naturkatastrofer. I budgetpropositionen angavs att regeringen anser att varje näring och produktionsgren i mesta möjliga mån bör bära sina produktionskostnader och att resultatvariationer är något som varje företag måste ta med i beräkningen. Det påpekades vidare att regeringens uppfattning är att staten även fortsättningsvis bör ha ett visst övergripande ansvar vid skördeskador av naturkatastrofkaraktär som drabbar stora områden (prop. 2001/02:1). Förslaget antogs av , men i samband med behandlingen av budgetpropositionen framfördes att behov förelåg av att se över den närmare omfattningen av statens ansvar för skördeskador i samband med naturkatastrofer (bet. 2001/02:MJU2, rskr. 2001/02:106). Med anledning av det behov som uppmärksammat tillsatte den dåvarande jordbruksministern en arbetsgrupp inom med uppdrag att se över omfattningen av statens ansvar för skördeskador i samband med naturkatastrofer. Arbetsgruppen fann det, i sin rapport ansvar för skördeskador i samband med naturkatastrofer (dnr Jo2003/1612), inte möjligt att kvantifiera hur mycket större än skadorna skulle vara för att ett statligt ansvar skulle träda in. Det är enligt gruppens mening omöjligt att förutse alla fall och dessutom att definiera om skadan orsakas av dåligt väder eller av en naturkatastrof. Arbetsgruppen analyserade i stället motiven till huruvida staten bör ha något särskilt ansvar för skördeskador. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 därvid att ett statligt ingripande bör motiveras av ett marknadsmisslyckande. Andra faktorer som hade betydelse för arbetsgruppens analys var synen på jordbruket och det nuvarande inkomstskyddet för sektorn. Arbetsgruppen undersökte också om jämförelser kan göras med andra näringar. Två möjliga alternativ att bemöta frågeställningen om omfattningen av statens ansvar identifierades av arbetsgruppen. Det ena alternativet bygger på att dagens system upprätthålls, dock bör staten även fortsättningsvis tillämpa utbetalningar av skördeskadeersättningar till följd av naturkatastrofer som drabbar stora områden restriktivt för att bibehålla de incitamentsstrukturer som finns på marknaden vad gäller försäkringsbolagens möjlighet att tillhandahålla försäkringstjänster. Arbetsgruppen ser ingen möjlighet att i förväg kunna kvantifiera när statens ansvar träder in utan en bedömning skall göras i varje enskilt fall. Dock måste skadorna vara större än de år som statens ansvar har prövats. Det andra alternativet bygger på att statens ansvar för jordbruket bör vara av samma omfattning som för andra företagare och näringar. I sin slutsats förordar arbetsgruppen det sistnämnda alternativet. Rapporten har remissbehandlats. Regeringens förslag: Mot bakgrund av den ändrade synen på jordbrukaren som företagare, det faktum att nuvarande stödsystem innebär ett betydande mått av inkomstskydd och att det inte synes finnas något särskilt marknadsmisslyckande rörande skördeskador för jordbruket orsakade av naturkatastrofer anser regeringen att statens ansvar för jordbruket bör vara av samma omfattning som för andra företagare och näringar. Staten skall inte ha något särskilt ansvar för skördeskador i samband med naturkatastrofer. Uppfattningen hos de remissinstanser som uttrycker en åsikt i frågan, bl.a. merparten av Länsstyrelserna liksom , , () och Gröna näringens riksorganisation () varierar angående arbetsgruppens slutsats i fråga om omfattningen av statens ansvar för skördeskador i samband med naturkatastrofer. Några, såsom bl.a. och Länsstyrelserna i och , ställer sig bakom arbetsgruppens uppfattning att det inte kan anses motiverat med ett särskilt ersättningssystem för jordbruket vid naturkatastrofer. anför att den över tiden förändrade synen på jordbrukssektorn innebär att sektorn i allt väsentligt skall likställas med annat företagande. Denna förändrade syn medför att motiven för lämnande av statlig ekonomisk ersättning vid även svårare skördeskador har minskat. Dessutom har skattelagstiftningen förändrats så att jordbruksföretag jämställs med andra rörelsedrivande företag. Detta innebär att variationer av såväl intäkter som kostnader förorsakade av förändringar på marknaden eller av produktionsbetingelser såsom väder är någonting som jordbrukarna måste kunna hantera på samma sätt som andra företagare. Andra såsom LRF m.fl. anser att staten bör ha kvar ett ansvar för svåra skador, men att det krävs en närmare definition av vad det innebär. LRF betonar att jordbruket med sin arealbundna produktion är mer utsatt än annan näringsverksamhet. anser att dagens system bör upprätthållas och påpekar att specialgrödorna i motsats till jordbruksgrödorna inte har tillgång till EU:s direktstöd. Härutöver uppmanas att undersöka möjliga stöd inom EU. En del remissinstanser ser ingen större praktisk skillnad mellan ett upprätthållande av dagens ordning med restriktiv hållning jämfört med ett borttaget statligt ansvar från ersättningar vid naturkatastrofer. Ytterligare andra har anfört att de inte har några synpunkter i ärendet. Skälen för regeringens förslag Staten har då LRF tog över huvudmannaskapet för skördeskadeskyddet endast haft ett övergripande ansvar för skördeskador av naturkatastrofkaraktär som drabbar stora områden. har dock inga naturkatastrofer där staten ansett sig ha ett ansvar att kompensera jordbrukarna inträffat. upphörde det generella skördeskadeskyddet. Statens ansvar för skördeskador fick därmed inte utökas utöver vad som tidigare angivits. har vid ett flertal tillfällen, såväl när det fanns ett skördeskadeskydd som efter det att skyddet avskaffats, uttalat att staten har ett över- gripande ansvar för skördeskador vid naturkatastrofer som drabbar stora områden. Skador som skulle ha hanterats i det gamla skördeskadeskyddet får därför inte anses som sådana som staten skulle ha ett särskilt ansvar för. Vid prövning av olika framställningar om ersättning med anledning av de svåra väderförhållanden som rådde 1992 (torka), 1998, 2000, 2001 samt 2003 (nederbörd) har regeringen funnit att skadorna inte var av den art att något särskilt statligt ansvar träder in. Oaktat detta har staten genom att omfördela medel inom jordbrukssektorn eller genom att ge undantag eller dispens från regler sökt medverka till att lindra effekterna för drabbade jordbrukare utan att tillföra extra statliga medel. drabbades delar av av höga nederbördsmängder med efterföljande skördeskador. LRF avser att inkomma med en skrivelse till regeringen med anledning av skadorna. Regeringen anser att motiven för statliga ingripanden är beroende av förekomsten av ett marknadsmisslyckande. Med marknadsmisslyckande avses i detta sammanhang bristande försäkringsmöjligheter. Ett marknadsmisslyckande föreligger alltså om skördeskadan av olika skäl inte är försäkringsbar. I de fall skördeskador inträffat på grund av dåligt väder i allmänhet bedömer regeringen att det är tveksamt om ett marknadsmisslyckande föreligger. Denna bedömning stöds av det faktum att LRF 1994 kom överens med staten om att avsäga sig möjligheten till att kollektivt försäkra lantbruket mot skördeskador och i stället använda medlen i fonden Stiftelsen till andra ändamål. Det är troligare att ett marknadsmisslyckande föreligger i det fall skördeskador inträffar på grund av en naturkatastrof som drabbar stora områden. En naturkatastrof skulle av ett kommersiellt försäkringsbolag kunna bedömas som ett fall av force majeure. Om katastrofen också drabbar stora områden blir försäkringsbolagen sannolikt än mindre benägna att försäkra skador som inträffar under dessa omständigheter. Utgifterna för ersättning till försäkringstagarna blir mycket stora när en sådan händelse väl inträffar. En sådan försäkring skulle bli mycket dyr för försäkringstagaren, och efterfrågan därmed otillräcklig, vilket skulle kunna innebära att 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 ett marknadsmisslyckande föreligger. Ett sådant marknadsmisslyckande är dock inte unikt för sektorn. Det är svårt att föra i bevis huruvida ett marknadsmisslyckande föreligger eller inte. Att konstatera att försäkringsmöjligheten inte finns räcker inte som bevis eftersom historiska statliga ingripanden kan ha hindrat en marknad för privata försäkringslösningar att växa fram. Det kan också vara så att resurserna används rätt och att försäkringsmöjligheten inte är tillräckligt attraktiv. Risken i jordbruksproduktionen är i så fall inte större än att den är hanterbar för lantbrukaren. Ju färre ingripanden i marknaden som görs från statligt håll desto mindre störs incitamentsstrukturerna på marknaden för lämpliga försäkringsinstrument utformade på kommersiella grunder. Jämförelser med andra näringar Regeringen har kunnat konstatera att andra väderberoende näringar som skogsbruket och turistnäringen inte har något särskilt skydd vare sig mot vädervariationer eller naturkatastrofer. Regeringen har inte kunnat finna någon jämförbar näring där staten har ett särskilt ansvar för att ersätta produktionsbortfall i händelse att näringen drabbas av naturkatastrof. Regeringen anser att motiven för statliga ingripanden är beroende av förekomsten av ett marknadsmisslyckande, där svårigheter att försäkra sig mot risken att drabbas av skördeskador är en möjlig grund för ett marknadsmisslyckande, samt synen på jordbruket som näring. Regeringen konstaterar att det över tiden skett en svängning i politiken vad gäller synen på jordbruket och jordbrukarens roll. Jordbrukaren har alltmer kommit att ses som en företagare på samma premisser som andra företagare. Jordbrukaren tillskrivs en viktig roll utöver den direkta produktionen av råvaror till livsmedel och vissa tekniska ändamål som producent av kollektiva nyttigheter, t.ex. ett öppet och varierat landskap och biologisk mångfald, produkter som marknaden ofta inte ger tillräcklig ersättning för. Enligt regeringens bedömning innebär den förändrade synen på jordbrukaren som företagare att något särskilt skydd just för jordbrukare i händelse av naturkatastrof som drabbar stora områden är mindre befogat . Statens ansvar för jordbrukare bör vara av 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 samma omfattning som för andra företagare. Det förutsätts således att jordbrukets situation vid eventuella väderbetingade olyckor prövas på samma sätt som för övriga drabbade. En lantbrukare som vill försäkra sig om en viss inkomst och vill fördela resultaten över åren åstadkommer detta främst genom en sund företagsekonomisk styrning och riskspridning, t.ex. genom diversifiering av produktionen. EU:s stödsystem och möjligheten till skatteutjämning mellan olika år utgör två ytterligare element som verkar stabiliserande för lantbrukarens inkomster. Vidare har möjligheterna att privat försäkra sig mot hagelskador och dålig gröduppkomst förbättrats. Det förekommer dock brister i dagens försäkringsmöjligheter. Behovet av ett skydd mot skördeskador har snarare minskat än ökat , eftersom lantbrukarnas inkomstandel från arealstöd generellt sett har ökat. Stödet är inte beroende av att grödan skördas, vilket innebär att stödet utgör en form av basskydd som utfaller även vid naturkatastrofer. Detta förhållande har accentuerats ytterligare i och med halvtidsöversynen av EU:s gemensamma jordbrukspolitik där stödet frikopplats från produktionen. Därmed får stödet i ännu större utsträckning karaktären av ett inkomststöd. Under de som den gemensamma fiskeripolitiken funnits har lagstiftningen successivt utvecklats, såväl avseende antalet reglerade bestånd och förvaltningsverktyg som kontrollens omfattning. Målen om att skydda och bevara de levande akvatiska resurserna har dock inte uppfyllts utan situationen för de flesta fiskbestånden har visat en negativ utveckling. Läget är allvarligt för bl.a. torsk-, ål- och kummelbestånden (generellt) samt för gädda, abborre och sill i (specifikt). En positiv utveckling har dock skett för framför allt skarpsill men även lax i och sill i . Mot denna bakgrund är de förstärkta instrumenten i den gemensamma fiskeripolitiken och de ökade möjligheterna att integrera miljöskyddande åtgärder i fiskeripolitiken viktiga. En av de viktigaste komponenterna inom gemenskapens resurspolitik får anses vara tillämpningen av återhämtningsplaner. ser det som angeläget att man nu enas om att åtgärder vidtas avseende ålen mot bakgrund av det mycket oroande beståndsläget. Ål- fisket är av grundläggande betydelse för det svenska småskaliga fisket varför åtgärder för att stärka beståndet bör genomföras som det finns ett behov att skydda ålen i alla typer av ålfisken och i ålens samtliga livsstadier. Framför oss har vi ett viktigt arbete nationellt och på gemenskapsnivå som måste göras för att undvika hoten mot det europeiska ålbeståndet. Beslutet om en förordning rörande förbättring av skyddet av småvalar (oavsiktliga bifångster av valar) där en utfasning av drivgarnen i ingår samt initiativet till att upprätta en gemenskapsplan för att rädda den europeiska ålen är två tydliga exempel på hur miljöhänsynen inom fiskeripolitiken har ökat. Arbetet med att genomföra gemenskapens strategi för en hållbar utveckling inom fiskesektorn (Cardiffstrategin) fortsätter genom test av indikatorer för hållbar utveckling och uppföljning av den pågående miljöintegreringen genom syntesrapporter. Även detta visar att den gemensamma fiskeripolitiken nu förändras i en mer miljövänlig riktning. Även bildandet av de regionala rådgivande nämnderna är en viktig komponent för den gemensamma fiskeripolitikens utveckling. Genom att det nu finns ett regelverk inom vilket dessa nämnder kan bildas har ytterligare ett steg tagits mot ett stärkt samråd med fiskerinäringen och andra berörda intressenter för att effektivisera och skapa legitimitet för fiskeripolitiken. Ett utökat samrådsförfarande är viktigt även på nationell och lokal nivå. Regeringens initiativ om pilotprojekt för nationell lokal och regional förvaltning syftar till att uppnå detta. Fiskbeståndens tillstånd ställer allt större krav på kontrollmyndigheternas förmåga att genomdriva såväl den nationella som den gemensamma fiskeripolitiken. Den av regeringen tillsatta utredningen om den svenska fiskerikontrollen skall analysera myndigheternas effektivitet, flexibilitet m.m. och ge förslag till förändringar. Det är uppenbart att fortsatt anser att en mer effektiv kontroll är nödvändig för att målen för den gemensamma fiskeripolitiken skall kunna uppnås. Kraven på resurser inom fiskerikontrollen kan därför förväntas öka. Beslutet att inrätta ett gemensamt kontrollorgan inom EU är ett uttryck för detta. Regeringens bedömning är att målet för kontroll av fisket i stort har uppnåtts både när det gäller de segmentbaserade målen för landningskontroll och kontroller till sjöss. Regeringen anser dock att fortsatta ansträngningar måste göras för att uppnå målen inom samtliga segment. Vidare kan vissa brister konstateras i kontrollen avseende provtagningar av landningar av osorterad pelagisk fisk vilket enligt myndighetens bedömning kan hänföras till svårigheten att uppfylla kravet på en god kontroll- och arbetsmiljö när landningarna genomförts i hamnar som saknat mottagningsanläggning. Avseende förvaltningen av fiskeflottan är det grundläggande målet att flottan skall vara i balans med tillgängliga fiskresurser. Viktiga aspekter i dimensioneringen av flottan är en ökad effektivitet av moderniseringen, regionala aspekter och möjligheterna att bedriva ett miljömässigt riktigt fiske. Rörande de autonoma tullkvoterna för fiskeriprodukter vore ett system utan administrativt betungande tullkvoter att föredra, men i avvaktan på att WTO-förhandlingarna fortskrider, där tullar för fiskeriprodukter kommer att behandlas inom ramen för industriprodukter, leder aktuellt beslut i alla fall till nedsatta tullar på ett antal produkter. Detta torde var positivt också för konsumenterna. kommer med all sannolikhet innebära en bättre förvaltning av fisket i och kommer att ha stor betydelse för kontrollinsatser och kontrollens inriktning. I allt väsentligt kan detta område fr.o.m. för fiskeriförvaltningens del betraktas som ett innanhav för unionen. Behov kommer att finnas för att vidareutveckla samarbetsformerna kring den nya situationen i . Den förstärkning av stödet till den kommunala livsmedelstillsynen som gjort var nödvändig för att förbättra tillsynens kvalitet och öka likvärdigheten i tillsynen. Det är angeläget att ytterligare förbättrar detta stöd i dialog med de lokala tillsynsmyndigheterna. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 har fortsatt utvecklingen mot en 24-timmarsmyndighet. Den ständiga förbättringen av webbplatsen är den viktigaste delen av detta arbete. Det är bra att man nu även börjat tillhandahålla vissa interaktiva tjänster. bör, särskilt mot bakgrund av den höga graden av anslagsfinansiering, göra en översyn av den egna kunskapsuppbyggnadens vetenskapliga kvalitet och dess relevans för myndighetens övriga verksamhet. Även har framhållit behovet av en översyn av verksamhet. Sammantaget anser regeringen att bidragit till att uppfylla målet för politikområdet. De rättsakter på livsmedelsområdet som förhandlats färdigt på gemenskapsnivå har också bidragit till att uppfylla målet för politikområdet. bedömer att , , , Statens utsädeskontroll, Statens växtsortnämnds och Livsmedelsekonomiska institutets årsredovisningar i allt väsentligt är rättvisande. har i sin rapport (Rätt avgifter, RiR 2004:17) funnit det vara något oklart om uttryckligen har bemyndigat regeringen att disponera avgiftsintäkterna vid inom resultatområdena Djur och Växt. Regeringen har redovisat avgiftsintäkterna för . Regeringen anser att detta bör klargöras. Se vidare under Regeringens överväganden. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 1Inklusive tilläggsbudget i samband med ekonomiska vårproposition (bet. 2003/04:FiU21) och förslag på tilläggsbudget i samband med budgetpropositionen . 2Motsvarar 308 346 tkr prisnivå. 3Motsvarar 308 346 tkr prisnivå. Anslaget belastas med Statens jordbruksverks förvaltningskostnader, länsstyrelsernas kostnader för àjourföring av blockdatabasen, särkostnader för exportbidragskontroller m.m. Vidare får anslaget användas för bidrag till vissa miljöorganisationer. skall medverka till en korrekt tillämpning av så att finansiella korrigeringar undviks. är fondkoordinator för EU- stöden och det enda ackrediterade utbetalningstället för EU-stöden som finansieras av . bistår regeringen och medverkar i EU-arbetet och internationellt arbete inom jordbruksområdet. Budget för avgiftsbelagd verksamhet Tabell 6.7 Offentligrättslig verksamhet 1 Myndighetsuppdrag är inräknat. uppbär och disponerar avgifter som härrör från foderkontroll, införsel av djur, köttklassificering, avgifter för djurmärken, avgifter enligt förordningen (1994:901) om genetiskt modifierade organismer, äggmärkning, exportpass, avgifter för animaliska biprodukter, BSE-tester i normalslakten samt pass för sällskapsdjur, vilka redovisas under resultatområde Djur och avgifter som härrör från registren för nöt, gris, höns, får och get vilka redovisas under resultatområde Djurregister, vissa avgifter inom distriktsveterinärorganisationen (DVO) för kontroller inom mjölkproduktionen, gränskontroll och övriga officiella uppdrag samt avgifter som härrör från växtinspektionen, avgifter enligt förordningen (1994:901) om genetiskt modifierade organismer, PET hanteringstillstånd enligt förordningen (1991:338) om vissa dryckesförpackningar samt dispenser angående djurtäthetsregler vilka redovisas under resultatområde Växt. 1Uppdragsverksamheten inom RO Vatten utgörs av vattenhushållningen. Myndighetsuppdrag är inräknat. 2Uppdragsverksamheten inom RO Djur består huvudsakligen av verksamhet (transportör- och hundregistren) som administrerar åt och köttklassificering. Regeringens förslag: Regeringen får disponera avgiftsintäkterna för resultatområdena Djur, och Växt vid för att täcka statens kostnader för verksamheterna. Skälen för regeringens förslag har i rapporten avgifter? Statens uttag av tvingande avgifter (RiR 2004:17) funnit det vara något oklart om uttryckligen bemyndigat regeringen att förfoga över avgiftsintäkterna från resultatområden Djur och Växt. Utöver dessa resultatområden förfogar regeringen över avgiftsintäkter från resultatområdet . För att inga oklarheter skall föreligga anser regeringen att det bör klargöras att regeringen får disponera avgiftsintäkterna från ovanstående tre resultatområden för att täcka statens kostnader för verksamheterna. Tack vare rationaliseringar har kostnader varit relativt konstanta . Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken innebär emellertid förändringar i form av utveckling av nya IT-system, informationsinsatser, nya administrativa rutiner m.m. Dessa åtgärder kommer att resultera i ökade kostnader . Regeringen avser att ytterligare pröva frågan om behovet av resurser under genomförandefasen för administrativa uppgifter till följd av överenskommelsen i EU 2003 om den framtida gemensamma jordbrukspolitiken och om så krävs återkomma till frågan . Med hänsyn till den förändring av arbetsuppgifterna som reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken innebär för och länsstyrelserna avser regeringen att initiera en översyn av jordbruksadministrationen för att fortsätta utvecklingen av en kostnadseffektiv och modern förvaltning. Eftersom utbetalningarna av EU-stöd ersätts i efterskott från EU-budgeten uppstår ett kreditbehov för . Regeringen bedömer detta kreditbehov till 6 2005. Vidare bör anslaget få användas för bidrag till vissa miljöorganisationer. Mot bakgrund av ovanstående föreslår regeringen att anvisas under anslaget 43:1 . beräknas anslaget till respektive . 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 23