prop · GS031d8 · 2005-01-01 00:00:00 — I takt med att hiv/aids-epidemin hamnat högt på den internationella dagordningen har viktiga frågor såsom mödrahälsovård, sexualundervisning samt distribution av preventivmedel kommit i skymundan. Hiv/aidsepidemin understryker dock vikten av att uppmärksamma ojämlika maktförhållanden mellan könen samt att fokusera på ungdomar och deras behov av sexualupplysning och tillgång till bl.a. kondomer för att kunna skydda sig mot hiv/aids. Inom ramen för arbetet att förebygga hiv/aids kommer därför att agera för att frågor kring sexualitet och reproduktion lyfts fram. Under uppföljningen av om befolkning och utveckling i och dess uppföljningskonferens har det blivit tydligt att de flesta länder delar den syn på SRHR som var med om att utveckla i . Många länder har dessutom gjort framsteg när det gäller t.ex. synen på våld mot kvinnor, människohandel, sexuella rättigheter inklusive sexuell läggning, samt abort. Några tongivande länder har emellertid en annan och mer restriktiv syn i dessa frågor. Det medför att dialogen kring sexualitet, aborter, mansrollen och unga människors behov och rättigheter är svår att öppna upp. är det just dessa frågor ska driva. Sexuella och reproduktiva rättigheter kommer att stå kvar på den internationella dagordningen , bl.a. i samband med att det internationella samfundet under FN:s ledning följer upp om kvinnor. Hur kommer att agera är av särskild vikt för möjligheterna att nå framsteg på området. Det utvidgade EU innebär en utmaning då flera av de nya medlemmarna tillhör de mer konservativa länderna i avseende SRHR. Regeringen avser fortsatt driva SRHR-frågor inom EU och i det regionala och internationella samarbetet och betona alla 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 människors lika värde och rättigheter oavsett bl.a. ålder, kön och sexuell läggning. Det är särskilt viktigt att fortsatt ger stöd till både länder och organisationer så att handlingsprogrammet från kan genomföras. har en tydlig roll att spela för att lyfta fram frågor kring SRHR. avser regeringen att stärka SRHR-arbetet genom ökat stöd och intensifierad dialog med berörda aktörer, inklusive , , , () samt svenska och internationella enskilda organisationer. Regeringen avser även fortsätta arbetet med att främja jämställdhet och stärka kvinnors egenmakt. Individen måsta ha rätten att bestämma över sin egen kropp och sexualitet, en rätt som särskilt kvinnor, unga människor och homosexuella, bisexuella och transpersoner inte kan åtnjuta i många delar av världen. Kopplingar måste göras mellan SRHR och utsikterna att framgångsrikt bekämpa hiv/aids och alla former av våld mot kvinnor, inklusive sexuellt våld. Det gäller även kopplingen till arbetet mot handel med människor, särskilt kvinnor och barn, samt narkotikamissbruk. Sida har fått i uppdrag att lämna ett bidrag till svensk policy för arbetet med SRHR. Regeringen avser bl.a. mot bakgrund av det bidraget presentera en svensk SRHR-policy. Konflikthantering, konfliktförebyggande, gemensam säkerhet och fredsbyggande Regeringen avser särskilt prioritera insatser som syftar till att förändra bakomliggande strukturer som orsakar väpnade konflikter. Några av de bakomliggande strukturer som försvagar samhällen och därmed bidrar till konflikter är sociala klyftor, bristande demokrati, brist på respekt för mänskliga rättigheter, kamp om odlingsbar mark, spridning av lätta vapen, dåligt fungerande säkerhetssektor (polis, rättsväsende, militärmakt m.fl.), gränsöverskridande miljöproblem och hiv/aids. Regeringen avser fortsätta bidra till utveckling av internationell krishantering, inte minst genom samarbetet inom EU, FN, Organisationen för samarbete och säkerhet i (), och andra regionala och internationella organisationer. genom ekonomiskt stöd, personalbidrag, metodstöd och reformarbete. För det konfliktförebyggande arbetet är individens rätt till säkerhet att slippa fruktan för väpnad konflikt grundläggande. Härvidlag är strävan efter en stark demokratisk rättsstat en viktig del för allt utvecklingssamarbete. I många länder är de organ som ansvarar för säkerheten snarare en orsak till instabilitet än en garanti för säkerhet. God samhällsstyrning av säkerhetssektorn minskar risken för väpnad konflikt. För detta behövs en sammanhållen internationell politik. utvecklar sina instrument och sin samordning för detta. Sådan verksamhet kan inte enbart finansieras med biståndsmedel. Cirka hälften av alla nu pågående konflikter är återuppblossade gamla konflikter. Skapande av en varaktig fred förutsätter att de stridande parterna avväpnas och återintegreras i samhället. Dåligt integrerade före detta soldater utgör en alltför lätt rekryteringsbas för våld. Sysselsättning i form av riktiga arbetstillfällen kan ge avgörande incitament för en positiv icke våldsam utveckling. För varaktiga fredliga lösningar krävs mer adekvata insatser från det internationella samfundet. Processen att avväpna, demobilisera och återintegrera stridande parter är en del av problematiken vid övergångsfasen från en konfliktsituation till långsiktig utveckling. Regeringen avser initiera ett internationellt projekt för att tillsammans med FN-organ, givarländer, forskare och andra relevanta aktörer se över hur insatser för avväpning, demobilisering och återanpassning av före detta soldater har fungerat. Målet är att utarbeta och presentera konkreta förslag till hur insatser kan förbättras för att bli det nödvändiga första steget i fredsbyggandet. Vidare kan särskilda insatser för att underlätta fredsprocesser komma att aktualiseras. En känslig fas är övergångsperioden mellan avslutning av en väpnad konflikt och en mer långsiktig återuppbyggnad. Bland givarländer, inom FN och på annat håll har insikten ökat om att detta är ett kritiskt skede inför och vid skapandet av långsiktig fred. Därför avsätts medel för verksamhet under sådana förhållanden. Det är den civila befolkningen och framför allt kvinnor och barn, som är mest utsatta och som drabbas värst i moderna konflikter. strävan att skapa säkerhet för människor spelar jämställdhetsarbetet en mycket stor roll. Regeringen har en fortsatt hög ambitionsnivå vad gäller kvinnors deltagande i alla led av konfliktförebyggande, fredsfrämjande och återuppbyggnad. Med vägledning av inventeringar och studier som gjorts nationellt och avseende internationella insatser avser regeringen intensifiera arbetet med implementering av FN:s säkerhetsråds resolution rörande kvinnor, fred och säkerhet. Tillsammans med andra länder ska agera för att fredsfrämjande åtgärder omfattar ett jämställdhetsperspektiv inklusive en jämnare könsfördelning i utsända kontingenter och utbildningar inför internationella krishanteringsinsatser. Inom områdena konfliktlösning, försoning och övergång ska insatser genomföras som särskilt avser kvinnor och flickor inklusive demobilisering, avväpningsproblematiken och omhändertagande av dem som har utsatts för sexuella övergrepp, våldtäkt och annat våld. Väpnade konflikter har en mycket stark inverkan på barn. Regeringen avser att prioritera stöd till barn som drabbas av krig och flyktingskap i enlighet med regeringens skrivelse Ett barnrättsperspektiv i internationellt utvecklingssamarbete (skr 2001/02:186), bl.a. genom att aktivt implementera FN:s säkerhetsrådets resolution (2003) rörande barn i väpnade konflikter. I situationer där krig och våld redan förekommer eller hotar att återuppstå har fredsfrämjande verksamhet en nyckelroll för att bidra till allmän säkerhet och befästa freden. Regeringen ämnar även i fortsättningen ha en hög ambitionsnivå avseende deltagande med svensk personal i multilaterala fredsinsatser under ledning av bl.a. FN, EU, och . Det gäller även stöd till freds-, försonings- och medlingsinitiativ. Som ett resultat av utvecklingen mot ökat fokus på uppbyggnad av säkerhetssektorn i samband med fredsbevarande operationer kan de civila inslagen, som räddningspersonal, polisen samt personal från övriga delar av rättsväsendet, i dessa insatser öka. Med sin verksamhet för utbildning och samträning för internationella krishanterings- och fredsinsatser har en väsentlig uppgift i regeringens arbete att stärka den svenska förmågan för kon- 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 flikthantering och fredsfrämjande. Genom finansiellt stöd till institutioner och organisationer för forskning, studier och informationsinsatser ska akademin vidare bidra till att höja den samlade kunskapen om sambandet mellan säkerhet och utveckling. Arbete och inkomst ger trygghet och frihet. Arbete är viktigt för att stärka individens möjligheter att påverka såväl samhället som sitt eget liv. Arbete ger makt. Rätten till arbete under rimliga förhållanden med rimlig lön är en grundförutsättning för en framgångsrik kamp mot fattigdomen. I utvecklingssamarbetet behöver betydelsen och behovet av trygga arbetstillfällen uppmärksammas i större utsträckning. För adekvata insatser behövs bl.a. ökad kunskap och metodutveckling på området. I många länder växer den arbetsföra befolkningen betydligt snabbare än efterfrågan på arbetskraft. Det bidrar till hög formell arbetslöshet och undersysselsättning. Utvecklingsländernas sårbarhet gör att de drabbas i särskilt stor utsträckning. De arbeten som finns i utvecklingsländer präglas alltför ofta av låg produktivitet och låga löner. Den snabba urbaniseringen i många länder medför dessutom en hög arbetslöshet i städerna. I utvecklingsländerna är den informella sektorn ofta stor. Den kännetecknas bl.a. av svårigheter att få krediter och avsaknad av socialt skydd. Den underminerar också skattebasen. Inom den informella sektorn utvecklas på många håll kreativitet, innovationskraft och produktivitet som behöver komma hela samhället till del. Utmaningen för utvecklingsländerna är att skapa god ekonomisk tillväxt som ger arbetstillfällen inom den formella sektorn. Bland annat behövs reformer för att formalisera den informella sektorn. Här ingår översyn av lagstiftning, där bl.a. frågor om äganderätt har stor betydelse, samt utbildningsinsatser. Svenskt utvecklingssamarbete ska fortsätta att stödja transparenta och förutsägbara samhällsstrukturer som underlättar företagande, handel och investeringar. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 domsstrategier är viktiga instrument i detta arbete. God hälsa och utbildning är förutsättningar för ökad produktivitet och ökade inkomster. Grundskola i första hand, men även högre utbildning behövs för en välfungerande arbetsmarknad. Det ökar såväl möjligheterna att ta kvalificerade arbeten som att starta egen verksamhet. Alla barns rätt till utbildning måste säkras. Kvinnors situation på arbetsmarknaden behöver uppmärksammas. I den informella sektorn är kvinnor och barn särskilt utsatta. () har ungdomsarbetslösheten ökat dramatiskt . saknar var fjärde ungdom i och arbete. I södra är en av fem ungdomar arbetslös. Ungdomar, särskilt unga kvinnor, arbetar ofta till låga löner och under usla arbetsvillkor i den informella sektorn. Ungdomsarbetslösheten är en starkt bidragande faktor till människohandel, såväl för prostitution som för barnarbete under slavliknande förhållanden. stödjer det nätverk mot ungdomsarbetslöshet som FN, och har bildat, . Regeringen avser också söka nya vägar för att stödja arbetet mot ungdomsarbetslösheten i utvecklingsländer. Rimliga arbetsvillkor och rimliga löner bidrar till en positiv ekonomisk utveckling. Viktiga erfarenheter och bidrag till en positiv utveckling kan lämnas av såväl fackföreningar som arbetsgivare. De svenska parterna på arbetsmarknaden har inlett stöd inom området till parterna i flera utvecklingsländer. har en nyckelfunktion för såväl respekten för mänskliga rättigheter i arbetslivet som grundläggande arbetsvillkor. arbetar för att ska intensifiera sina insatser inom sysselsättnings- och arbetsrättsområdet och samarbeta med andra internationella organ i dessa frågor. Regeringen vill också intensifiera arbetet med genomförande av ILO-konven- tionerna. Särskild uppmärksamhet ska riktas mot barnarbete. Varje land har det övergripande ansvaret för att skapa gynnsamma förutsättningar för ut- Hållbar ekonomisk tillväxt, en rättvis fördelningspolitik och ett brett och aktivt deltagande av det civila samhället i beslutsprocesser är nödvändiga förutsättningar. Ett stabilt institutionellt och makroekonomiskt ramverk, en öppen och effektiv förvaltning och ett självständigt rättsväsende behövs. Korruption måste bekämpas. Även om det offentliga biståndet, i ljuset av de samlade resursflödena, volymmässigt spelar en begränsad roll är det avgörande inom vissa sektorer och särskilt för de fattigaste länderna. av BNI ska därför gå till de minst utvecklade länderna. Behoven och effektiviteten i fattigdomsbekämpningen ligger till grund för den geografiska fördelningen av medlen. Tyngdpunkten i samarbetet ligger därför på de fattigaste länderna i och . Den särskilt utsatta situationen för människorna i motiverar en större tilldelning av resurser för den kontinenten. Samarbetet ska utformas för att stödja samarbetsländernas nationella strategier för fattigdomsbekämpning, bl.a. genom budget- och sektorstöd. Det står även klart att större uppmärksamhet måste ägnas s.k. postkonfliktsituationer då fredsavtal slutits men där behov finns av politiskt och ekonomiskt stöd för att stabilisera utvecklingen. Beredskap ska finnas att finansiellt stödja återuppbyggnadsinsatser i sådana förhållanden. Bistånd anpassat till olika situationer förutsätter möjligheter till och motiverar ökad flexibilitet. Sammantaget innebär detta att många aktörer och biståndsformer behövs för utveckling. Avgörande för positiva resultat är att dessa samverkar för förverkligandet av utvecklingslandets fattigdomsstrategi. Inom denna ska såväl multilaterala som bilaterala aktörer agera. Många länder i uppvisar god ekonomisk tillväxt och flera av de länder som samarbetar med, t.ex. , och , har haft tillväxtsiffror på eller mer . Trots detta lever alltjämt över hälften av befolkning i extrem fattigdom och det är i som framstegen mot millennieutvecklings- målen är svagast. Enligt finns i 25 av de 31 länder där extraordinära ansträngningar behövs för att millennieutvecklingsmålen ska uppfyllas. Bedömningen är att flertalet länder inte kommer att uppnå den tillväxt som behövs för att uppfylla målen. är den region som drabbats hårdast av hiv/aids. I är av befolkningen smittad och i . I andra är över hälften av den yngre delen av befolkningen smittad. Epidemin har lett till att över 10 miljoner barn i är föräldralösa. Om trenden inte bryts kommer över 18 miljoner afrikanska barn att vara föräldralösa . Kvinnornas utsatthet måste särskilt uppmärksammas. Maktförhållandena mellan könen måste ändras liksom det sexuella beteendet för att spridningen ska kunna minskas. Ingen kan blunda för hiv/aids-hotet alla samhällsområden påverkas. Politiker och företrädare för det civila samhället och näringslivet måste visa ett starkt ledarskap. Kapacitetsuppbyggnad behövs, liksom insatser för förebyggande, behandling och vård. fortsätter att aktivt bidra till arbetet mot hiv/aids dels genom riktade insatser, dels genom att anlägga ett hiv/aids-perspektiv i allt utvecklingssamarbete. Sidas regionala hiv/aids-sekretariat i spelar en viktig roll i sammanhanget. Kvinnorna är diskriminerade på nästan alla samhällsområden i . De har begränsad rätt att äga och ärva mark och därmed minskade möjligheter att få krediter och göra investeringar i jordbruket. Kvinnor har begränsad tillgång till rättvisa. I många samhällen beivras inte våld och övergrepp mot kvinnor och flickor. Kvinnornas låga utbildning och dåliga tillgång till hälsovård drabbar inte bara dem själva utan också framtida generationer. I familjen råder brist på jämställdhet. Allt detta hämmar utvecklingen. De rådande maktstrukturerna måste därför ändras och kvinnorna i måste få större möjlighet att påverka sin situation. Arbetslöshet och undersysselsättning karaktäriserar kontinenten. Majoriteten av de sysselsatta finns i aktiviteter som präglas av låg produktivitet och låga löner. Många arbetar inom den informella sektorn och i småjordbruk inriktade på självförsörjning. Den snabba urbaniseringen medför hög arbetslöshet i 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 städerna inte minst för unga människor. Utvecklingen på landsbygden och inom jordbruket är på många sätt avgörande för sysselsättningsmöjligheterna i . Bilden av demokrati och respekt för mänskliga rättigheterna i är inte entydig. Demokratin i formell mening gör framsteg. Mycket återstår dock för att utveckla en demokratisk kultur som bygger på grundläggande respekt för de mänskliga rättigheterna och jämställdhet. Kvinnorna måste få ökad delaktighet i det politiska livet så att de kan påverka sina villkor. I flera länder är den utbredda korruptionen ett allvarligt hinder för utveckling och måste bekämpas inom ramen för ansträngningarna att åstadkomma bättre samhällsstyrning. NEPAD (New Partnership for Development) betonar att de afrikanska länderna måste ta ansvar för sin egen utveckling. NEPAD har därför upprättat APRM (Mechanism) som syftar till att granska länderna vad politisk och ekonomisk samhällsstyrning angår. Ett tjugotal har anslutit sig till mekanismen och de första granskningarna har inletts. Betydande framsteg har gjorts för att lösa flera av svåraste och mest långvariga konflikter. Samtliga större konfliktområden i är föremål för afrikanskt ledda fredsprocesser. Afrikanska Unionen (AU) verkar för fred, säkerhet och stabilitet. Inrättandet av ett freds- och säkerhetsråd är av stor betydelse för ansträngningarna att förebygga och hantera konflikter på kontinenten. De subregionala samarbetsorganisationerna förstärker sin verksamhet i nära samverkan med AU. Fredsprocessen i Stora Sjöregionen fortsätter trots flera djupa kriser med allvarliga övergrepp mot de mänskliga rättigheterna. I finns förhoppningar om en fredlig utveckling i . Inom EU utvecklas politiken för att kunna möta ett ökat afrikanskt ansvarstagande och ett ökat FN-engagemang även på konfliktområdet. Ett viktigt steg är EU:s beslut att inom ramen för Europeiska utvecklingsfonden () upprätta en s.k. fredsfacilitet för som kan finansiera fredsbevarande operationer som genomförs av afrikanska organisationer. Även samarbetet mellan FN och de afrikanska organisationerna utvecklas och förstärks. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 Afrikanska (AfDB) spelar en viktig roll för utvecklingen på kontinenten. Det förhållandevis stora afrikanska ägarskapet gör att banken har möjlighet att i dialog med medlemsländerna bidra till att nå millennieutvecklingsmålen. Ett ökat svenskt samarbete med AfDB eftersträvas, t.ex. genom ökat bidrag till bankens utvecklingsfond (AfDF). Det är angeläget att stärka samverkan mellan bilaterala utvecklingssamarbete och EU:s utvecklingssamarbete i regionen. EU:s omfattande utvecklingssamarbete med majoriteten av länderna i styrs av och finansieras av Europeiska utvecklingsfonden (). I utformningen av EU:s utvecklingssamarbete med driver bl.a. fattigdomsbekämpning, högre effektivitet och flexibilitet. Samarbetet med styrs bl.a. av regeringens skrivelse om en förnyad svensk Afrikapolitik (skr 1997/98:122) och dess uppföljning (Ds 2002:36). Främjandet av sådan ekonomisk tillväxt som leder till minskad fattigdom, ökad sysselsättning och ökade inkomster, och möjliggör bättre utbildning och hälsa är centralt även i fortsättningen. Tonvikt läggs på kapacitets- och institutionsuppbyggnad. Insatser för fred, demokratisk samhällsutveckling och bättre samhällsstyrning väger tungt. Åtgärder för att bekämpa korruptionen har hög prioritet. Insatser på miljöområdet och för förbättrad jämställdhet mellan män och kvinnor är också av betydelse. Situationen i Darfurområdet i har inneburit grova kränkningar av mänskliga rättigheter och brott mot den humanitära rätten och mot mänskligheten. har framhållit att måste ta på sig ansvaret för att stoppa utvecklingen. Om inte lever upp till kraven är det ytterst världssamfundets ansvar att stoppa våldet. Den Afrikanska unionen (AU) har tagit på sig uppgiften att spela en viktig roll för att lösa konflikten bl.a. genom medling. behöver AU ha EU:s och FN:s fulla stöd både politiskt och finansiellt. Om- fattande och skyndsamma humanitära insatser är också nödvändiga. bidrar politiskt, personellt och genom humanitärt stöd till . Då flera av länderna i för en bra utvecklingspolitik skulle ett förstärkt utvecklingssamarbete kunna möjliggöra att flera av millennieutvecklingsmålen uppnås. Ländernas ansträngningar bör därför stödjas genom utökat utvecklingssamarbete och förbättrade förhållanden för handel och investeringar. Samarbetet behöver förstärkas och effektiviseras ytterligare. Arbetet med strategierna för fattigdomsbekämpning måste också vidareutvecklas. Större uppmärksamhet kommer att ägnas s.k. postkonfliktsituationer då fredsavtal slutits men där behov finns av politiskt och ekonomiskt stöd för att stabilisera utvecklingen. Sådana insatser genomförs nu i , och och kan bli aktuella i bl.a. och . politiska engagemang i genom kabinettssekreterare uppdrag för EU-ordförandeskapets räkning kompletteras med brett stöd till fredsprocessen, bl.a. genom deltagande med omkring 240 personer i FN-styrkan UNMIL. Stöd lämnas också till humanitära insatser och till återuppbyggnad. Stöd till regionalt samarbete och regionala organisationer kommer att ges ökad betydelse. Det gäller att stödja såväl de afrikanska organisationernas förmåga att förebygga och hantera konflikter som strävanden mot regional ekonomisk integration och stärkt kapacitet på handelsområdet. Näringslivsutveckling och handels- och sysselsättningsfrämjande insatser uppmärksammas. Det gäller att bistå länderna att öka förmågan att producera varor och tjänster för export. Särskilda insatser på handelsområdet kan aktualiseras i såväl enskilda samarbetsländer som de ländergrupperingar som förhandlar frihandelsavtal med EU, s.k. Ekonomiska partnerskapsavtal (Economic Partnership Agreements, EPA). Även insatser för att stärka ländernas kapacitet i förhållande till WTO kan bli aktuella. Genom Viktoriasjöinitiativet stödjer regionala initiativ för fattigdomsbekämpning och hållbar utveckling. I , och kommer utvecklingssamarbetet gradvis att styras över mot andra samarbetsformer. Genom ett särskilt projekt har dialogen mellan och länder i södra förstärkts. Utvecklingssamarbetet, inte minst dialogen, bedöms kunna öka med ett antal länder som bedrivit ett långsiktigt utvecklingssamarbete med och som driver en aktiv politik för att minska fattigdomen, t.ex. , , , och . Det gäller också de nyare samarbetsländerna i , och . Behovet av medel för återuppbyggnad och regionalt samarbete är betydande. Hög ekonomisk tillväxt har möjliggjort betydande framsteg för att minska fattigdomen i . Flera länder i regionen har redan lyckats halvera fattigdomen och klarar därmed det första millennieutvecklingsmålet. Fortsatt hög tillväxt i regionen ger goda förutsättningar för ytterligare framsteg. Skillnaderna är dock stora mellan länder samt mellan olika områden och socio-ekonomiska grupper. lever drygt två tredjedelar av jordens fattiga i . I bor drygt en halv miljard fattiga människor. Befolkningstillväxten innebär att det absoluta antalet fattiga minskar långsamt. Trots framstegen kvarstår därför fattigdom som största utmaning. Hög arbetslöshet och undersysselsättning karaktäriserar flertalet utvecklingsekonomier i . Tillväxten är inte tillräckligt hög för att absorbera överskottsarbetskraft från jordbruket, arbetskraft som frigörs då förlustbringande statsägda företag läggs ned samt det ökade arbetskraftsutbudet som följer bl.a. med en hög befolkningstillväxt i vissa länder. Reformer behövs för att förbättra klimatet för sysselsättningsskapande investeringar i den privata sektorn och för att minska anpassningskostnader för dem som drabbas, bl.a. sociala skyddsnät. Den utbredda korruptionen utgör ett allvarligt problem i regionen, med betydande negativa effekter på tillväxt och möjligheterna att minska fattigdomen.