prop · GS031d5 · 2005-01-01 00:00:00 — I betänkande En öppen domarrekrytering (SOU 2003:102) föreslås att det införs en helt öppen domarrekrytering och att den särskilda domarutbildningen avvecklas som en konsekvens härav. Förslaget syftar till att bredda rekryteringsbasen för att därigenom säkerställa domarförsörjningen, öka möjligheterna att utnämna domare med mer varierande yrkeserfarenheter än och skapa bättre förutsättningar för att rekrytera domare med specialkompetens. Vidare föreslås ett mer aktivt rekryteringsförfarande med förfinade urvalsmetoder och att ersätts med en ny nämnd, . I betänkandet finns också förslag rörande den framtida beredningsorganisationen, utbildning, lönesättning och domstolarnas behov av domare för förstärknings- och vikariatsändamål. Betänkandet har remissbehandlats och en stor majoritet av remissinstanserna har ställt sig positiva till en mer öppen domarrekrytering och att rekryteringsförfarandet reformeras. Regeringen anser att det är av stort värde att även andra kvalificerade jurister än domarutbildade anställs som domare. Inriktningen för det fortsatta arbetet är att domarrekryteringen i enlighet med utredningens intentioner skall bli mer öppen. Regeringen anser dock inte att den särskilda domarutbildningen behöver avvecklas. Domarutbildningen i är av god kvalitet och de som genomgått denna kommer även i fortsättningen att tillföra hög kompetens till domstolarna. En mer öppen domarrekrytering kan dock innebära att behovet av personer som genomgått den särskilda domarutbildningen minskar. Regeringen kommer därför att låta utreda hur en anpassning av domarutbildningen till ett minskat behov kan utformas och hur utbildningen bör utvecklas även i andra avseenden. För att åstadkomma en mer öppen domarrekrytering krävs enligt regeringen att rekryteringsförfarandet förändras. Bland annat bör den verksamhet som enligt nuvarande ordning utförs av utvecklas vidare. Domstolarnas verksamhet skall så långt det är möjligt renodlas till rättsskipning. Därför har ett antal funktioner av närmast registreringskaraktär flyttats över till andra myndigheter. På förslag av regeringen har fattat beslut som innebär att handläggning av ärenden om inskrivning av inteckning i luftfartyg flyttas från domstolsväsendet till den nyinrättade luftfartsstyrelsen (prop. 2003/04:27, bet. 2003/04:LU10, rskr. 2003/04:135). Ändringen träder i kraft . Den fastighetsrättliga inskrivningsverksamheten bedrivs vid sju inskrivningsmyndigheter som är organiserade som självständiga avdelningar vid vissa tingsrätter. I betänkande Lantmäteriet nya vägar för ökad samhällsnytta (SOU 2003:111) föreslås att huvudmannaskapet för inskrivningsverksamheten överförs till . Syftet är enligt utredningen att skapa ett sammanhållet systemansvar för inskrivningsverksamhet och anknutna delar av fastighetsregistret. Förslaget ligger också i linje med renodlingen av domstolsväsendet. Betänkandet har remissbehandlats och regeringen avser att ta ställning till förslaget om att inskrivningsmyndigheterna skall överföras till i en särskild proposition. Domstolarnas roll vid handläggning av ärenden Regeringen avser att tillsätta en utredning som skall utreda möjligheterna att låta myndigheter avgöra sådana ärenden som enligt nuvarande ordning handläggs av tingsrätt i första instans. I delbetänkandet Alternativ för prövningsorganisation (SOU 2004:38) presenterar olika alternativ på hur en sådan organisation skulle kunna utformas . En utgångspunkt i detta arbete har varit att miljödomstolarnas roll bör renodlas och att de huvudsakligen bör ägna sig åt överprövning och att avgöra tvister mellan enskilda eller mellan enskilda och det allmänna. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 med (dir. 2002:97) förordar vidare att en samordning av överprövningen av ärenden enligt och borde eftersträvas. Regeringen avser att efter remissbehandling av kommittéernas överväganden återkomma med tilläggsdirektiv för kommittéernas slutliga behandling av frågan. Förbättringar av det processuella regelverket Förbättringarna av det processuella regelverket tar sikte på att anpassa reglerna till dagens krav och på att öppna för utnyttjandet av de möjligheter som tekniken medför. Grunderna för processordningen i allmän domstol har inte ändrats i någon större utsträckning sedan infördes . Även om en rad reformer har genomförts kvarstår de grundläggande principerna om muntlighet, omedelbarhet och koncentration i huvudsak oförändrade. I slutbetänkandet års rättegångsutredning, En modernare rättegång (SOU 2001:103) och i departementspromemorian Hovrättsprocessen (Ds 2001:36) lämnas en rad förslag till förändringar av det processuella regelverket med det övergripande syftet att skapa förutsättningar för en modern process i allmän domstol. Det föreslås bl.a. att modern teknik utnyttjas bättre, dels genom att permanenta och utveckla försöksverksamheten med videokonferens, dels genom att införa möjlighet att dokumentera bevisning med video. Vidare förslås uppmjukningar av muntlighets- och omedelbarhetsprinciperna i syfte att åstadkomma en ökad flexibilitet som möjliggör att handläggningen av målen kan anpassas till vad som behövs i de enskilda fallen. Det finns också förslag som betonar parternas ansvar för att målen drivs framåt. Dessutom finns förslag som syftar till en mer ändamålsenlig hovrättsprocess. Regeringens avsikt är att lämna en proposition som behandlar dessa förslag till . I avvaktan på den fortsatta beredningen bör försöksverksamheten med videokonferens förlängas, jfr avsnitt 4.7, anslag 4:5 Domstolsväsendet m.m. 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 i de allmänna förvaltningsdomstolarna pågår ett försök med videokonferens i de allmänna förvaltningsdomstolarna. Försöksverksamheten, som skall pågå till , innebär att en part under vissa förutsättningar kan delta i muntlig förhandling inför rätten genom videokonferens och att tekniken kan användas för bevisupptagning, t.ex. vittnesförhör. Syftet med försöksverksamheten är att åstadkomma en effektivare och mer flexibel handläggning av mål samt erbjuda medborgarna ökad tillgänglighet till domstolarna. har utvärderat försöksverksamheten. Av utvärderingen framgår att användningen av videokonferens har uppfattats som positiv av de inblandade men att användningen har varit blygsam. Anledningen uppges vara bl.a. att det finns för få anläggningar att kommunicera med samt att det förekommit tekniska problem. Med hänsyn till att det inte finns tillräckligt underlag för att bedöma om försöksverksamheten bör permanentas bör försöksverksamheten förlängas, jfr avsnitt 4.7, anslag 4:5 Domstolsväsendet m.m. arbetsgrupp för processrättsliga frågor har i en promemoria föreslagit en helt ny delgivningslag. I promemorian föreslås flera åtgärder i syfte att modernisera och effektivisera delgivningsverksamheten. Bland dessa kan nämnas att förenklad delgivning skall användas i ärenden om skuldsanering och i sådana mål som överlämnas från kronofogdemyndighet till domstol efter ansökan om återvinning. Vidare föreslås att särskild delgivning med aktiebolag också skall få användas när handelsbolag och kommanditbolag söks för delgivning och utan att det ställs upp krav på misslyckat försök till brev- eller buddelgivning vid varje delgivningstillfälle. Det skall således räcka med att delgivning har misslyckats en gång i ärendet. Enligt förslaget skall särskild postdelgivning avskaffas och elektronisk delgivning underlättas. Arbetsgruppen har också gjort en redaktionell och språklig översyn av delgivningslagen. En lagrådsremiss är planerad till 2005. tillbaka har arbete med inriktning på alternativa tvistlösningsmetoder, särskilt förlikning och medling, varit en prioriterad fråga i olika internationella sammanhang. kan nämnas den grönbok om alternativa system för tvistlösning inom civil- och handelsrätt som lade fram . Ett annat exempel är den modellag om medling i internationella kommersiella tvister som förhandlats fram av FN:s kommission för internationell handelsrätt (UNCITRAL) och som antogs . Alternativa tvistlösningsmetoder kännetecknas av att de är flexibla, snabba och billiga. I tvister där en ordinär rättslig prövning inte är av avgörande betydelse för den enskilde kan de utgöra både billigare och mer ändamålsenliga alternativ till en rättegång. Tillskapandet av sådana alternativ kan också bidra till att öka effektiviteten i den dömande verksamheten. En utredning skall tillsättas för att överväga om domstolarna bör tillhandahålla någon form av alternativt förfarande för civilrättsliga tvister. Även medlingsinstitutet skall bli föremål för överväganden. Inom utarbetades en departementspromemoria, Rättshjälp och ersättning till rättliga biträden (Ds 2003:55). Promemorian, som har remissbehandlats, behandlar två rapporter från ; Utvärdering av rättshjälpslagen (DV-rap- port 2001:6) och Rättshjälpsanslaget, kostnadsräkningarna och talerätten (2003:1). pågår arbetet med att ta fram en proposition. antog ministerrådet ett direktiv om rättshjälp vars huvudsakliga syfte är att garantera en tillräcklig rättshjälpsnivå i gränsöverskridande tvister inom EU. Direktivet skall genomföras . beslutade regeringen proposition 2003/04:87 Rättshjälp i gränsöverskridande rättsliga angelägenheter som syftar till att genomföra rättshjälpsdirektivet. I propositionen föreslås att det i rättshjälpslagen tas in särskilda bestämmelser om rättshjälp i gränsöverskridande rättsliga angelägenheter på privaträttens område. Bestämmelserna skall gälla i angelägenheter där den rättssökande har sin hemvist eller sin vanliga vistelseort i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen än . Frågorna behandlas närmare under avsnitt 4.7, anslag 4:12 Rättshjälpskostnader m.m. 4.4.5Verksamhetsområde 4 Verkställighet av påföljd Verkställigheten av utdömda påföljder spelar en central roll inom kriminalpolitikens område. Målen för verksamhetsområdet är att påföljder skall verkställas på ett både säkert och humant sätt, och att antalet återfall i brott skall minska. Att verkställigheten skall vara säker innebär att brott under verkställigheten, vare sig de riktar sig mot allmänheten, kriminalvårdens personal eller andra intagna inte är acceptabelt. Aktiviteter i kriminella nätverk, rymningar och ordningsstörningar i allmänhet skall också förhindras. Verkställigheten av en påföljd utgör i de flesta fall ett väsentligt intrång i den personliga integriteten. Ett fängelsestraff innebär att individen berövas sin frihet. Detta gör att höga krav måste ställas på de myndigheter och tjänstemän som ansvarar för verkställigheten. Det är självklart att den skall präglas av en human människosyn, god omvårdnad och respekt för den enskildes integritet och rättssäkerhet. Men det är också självklart att den dömde har att underkasta sig de restriktioner som följer av den utdömda påföljden och verkställighetsformen. Enligt kriminalvårdens statistik döms cirka hälften av dem som avtjänar fängelsestraff till en ny kriminalvårdspåföljd efter frigivningen. Förväntningarna på kriminalvårdens möjligheter att minska denna återfallsfrekvens måste vara realistiska. Det är emellertid viktigt att poängtera att även marginella förändringar har stor betydelse såväl ur ett mänskligt som ett samhällsekonomiskt perspektiv. Det är angeläget att instrumenten att mäta återfall och studera orsakssamband utvecklas och förfinas. De båda målen för verksamhetsområdet skall inte ställas mot varandra utan ses som jämställda och kompletterande. Ett aktivt återfallsförebyggande arbete förutsätter att de dömda avhåller sig från kriminalitet och droger under verkställigheten, att de inte avviker från anstalt eller annan placering och att de regler som gäller för verkställigheten respekteras. Det är självfallet också en förutsättning att varje person behandlas på ett respektfullt sätt. Inom verksamhetsområdet av påföljder verkar kriminalvårdens myndigheter. Den verksamhet som ingår är verkställighet av påföljderna fängelse, skyddstillsyn och villkorlig 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 dom med samhällstjänst samt övervakningen av de villkorligt frigivna och de som står under intensivövervakning med elektronisk kontroll. Verkställigheten av påföljder är en i hög grad regelstyrd verksamhet. För att på bästa sätt kunna uppfylla kraven på säkerhet, humanitet och återfallsförebyggande behöver kriminalvården en modern lagstiftning som kan utgöra ett effektivt verktyg i arbetet. Det innebär bl.a. att lagstiftningen skall vara anpassad till förändringarna i brottsligheten och den aktuella klientsammansättningen inom öppen och sluten kriminalvård, till de bästa kunskaperna om hur återfall i brott skall förebyggas och till kraven på ett resultatinriktat arbetssätt. Regeringen har därför tillsatt en parlamentarisk kommitté, (dir. 2002:90 och 2004:33), som skall lämna förslag till en samlad reglering av verkställighetslagstiftningen, en ny kriminalvårdslag. Utredningen skall särskilt uppmärksamma frågor om hur verkställigheten kan anpassas så att den verkar förebyggande för återfall i brott utan att kraven på säkerhet och samhällsskydd eftersätts. som efter tilläggdirektiv (2004:33) även beaktar frågan om tidpunkt för villkorlig frigivning, skall lämna sitt betänkande . Liksom för all offentlig verksamhet gäller att de resurser som avsätts för verkställigheten av påföljder skall användas på ett så ändamålsenligt sätt som möjligt. har, på regeringens uppdrag, gjort en granskning av kriminalvårdens resursutnyttjande (RRV rapport 1999:27, Effektivare kriminalvård en hinderanalys). För att bedöma resultatet av de åtgärder som vidtagits efter granskningen och identifiera eventuella kvarstående hinder för ett effektivt resursutnyttjande har Statskontoret på regeringens uppdrag följt upp granskning bl.a. vad gäller styrningsfrågor, resursutnyttjande i fängelserna och Transporttjänsten (Statskontorets rapport 2003:20). Mot denna bakgrund har kriminalvården inlett ett effektiviseringsarbete under mottot bättre men billigare. Regeringen ser positivt på detta och arbetet följs noga av . 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 ingår bl.a. att kriminalvården fr.o.m. skall vara en myndighet. De anställda är kriminalvårdens viktigaste resurs och den största utgiftsposten. har på regeringens uppdrag granskat effektiviteten i utnyttjandet av personalresursen. I sin rapport (RRV rapport 2002:26, Kriminalvårdens personal) uppmärksammar bl.a. vårdarnas arbetsuppgifter, arbetstider och utbildning. Frågorna är av central betydelse i kriminalvårdens effektiviseringsarbete. Regeringen har gett i uppdrag att inledningsvis effektivisera utnyttjandet av kriminalvårdens personalresurser genom att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att anpassa arbetstidens förläggning till de krav verksamheten ställer. Uppdraget skall redovisas . En verksamhet byggd på kunskap Det är viktigt att åtgärder som vidtas inom ramen för verkställigheten av påföljder bygger på kunskap om vad som är verkningsfullt för att uppnå olika syften. För att verksamheten skall utvecklas, resultat kunna mätas och riktiga prioriteringar göras är det också viktigt att det som görs dokumenteras, följs upp och utvärderas. Mot den bakgrunden är t.ex. kriminalvårdens arbete med att införa klientanalysinstrumentet /MAPS och de nationella brotts- och missbruksrelaterade programmen, som utvärderas löpande, mycket intressant. () har i samarbete med , på regeringens uppdrag (dnr Ju2003/8979/), gjort en inventering av kunskapsläget när det gäller det återfallsförebyggande arbetet samt upprättat förslag till en strategi för det fortsatta forsknings- och utvecklingsarbetet på området. Av betydelse i sammanhanget är också den översyn av BRÅ:s roll som på regeringens initiativ företagits (se avsnitt 4.4.2, Brottsförebyggande arbete). Utredningens betänkande (SOU 2004:18), som bereds inom , kommer att utgöra underlag för regeringens och fortsatta överväganden i fråga om hur kriminalvårdens behov av forskning och utveckling bäst kan tillgodoses . Fler platser måste skapas En kraftigt växande fångpopulation har gjort att beläggningsfrågorna inom den slutna kriminalvården stått i fokus för kriminalvårdens verksamhet . Antalet intagna i anstalt ökade 2003 , intagna i häkte . Tillsammans med Ne- derländerna och har haft den snabbast växande fångpopulationen i det . Detta har lett till en beläggningsgrad både på anstalter och på häkten som försvårat arbetet i allmänhet och begränsat möjligheterna att differentiera de intagna efter individuella behov och förutsättningar i synnerhet. För att möta det växande platsbehovet har kriminalvården tillförts extra resurser . Utöver redan beslutade tillskott föreslår regeringen i denna proposition att kriminalvården tillförs 2005 samt ytterligare på tilläggsbudget. Totalt har därmed kriminalvården tillförts för att kunna åtgärda platsbristen. Mindre variationer i fångpopulationens storlek och sammansättning kommer alltid att förekomma och måste kunna hanteras inom ramen för den befintliga strukturen. Det är viktigt att platsutbyggnaden sker med beaktande av det. Regeringen gav därför i uppdrag att utforma de nya platserna så att de medger en flexibel användning i fråga om säkerhet och beläggning. är det också nödvändigt både för att öka effektiviteten och utveckla verksamheten att anstalterna blir större och färre. har till regeringen redovisat sin lokalförsörjningsplan (dnr Ju2004/5687/) för platsutbyggnad åren 20052008. Planen omfattar en utbyggnad av totalt ca 1 800 platser, som knappt 700 platser försvinner i samband med nedläggning av äldre enheter. Detta ger en nettoökning med ca 1 100 permanenta häktes- och anstaltsplatser . Tillsammans med de platser som inrättas fram /05 omfattar planen cirka 1 400 permanenta platser. Det är också nödvändigt att utveckla säkerheten, se avsnitt 4.5.4 Verkställighet av påföljd. Det tar tid att genomföra en större utbyggnad av platser och användningen av provisoriska lösningar har många negativa effekter. Det är därför angeläget att förbättra systemen för kartlägg- ning, prognos och analys av klientgenomströmningen. För att uppnå ett effektivt utnyttjande av samhällets resurser är det av vikt att rättskedjans myndigheter bistår varandra med underlag som kan vara till hjälp i framtagandet av prognoser etc. Verkställigheten skall vara säker och human Kriminella nätverk och aktiviteter inom anstalterna utgör ett hot inte bara mot enskilda individer och grupper utan mot rättssystemet som helhet. Det är också uppenbart att avvikelser från anstalterna och förekomsten av brottslig verksamhet under verkställigheten är oförenlig med det återfallsförebyggande arbetet. En viktig del av säkerhetsarbetet på anstalterna handlar om att förhindra sådana aktiviteter. För detta krävs ett dynamiskt säkerhetstänkande vilket innebär att personalen genom en nära och professionell relation till de intagna kan påverka dem, få kunskap om och förhindra planerade och pågående otillåtna aktiviteter. Det krävs emellertid också ett regelverk som ger kriminalvården möjlighet att vidta kontrollåtgärder och att hantera de situationer som kan uppstå. Att lämna förslag till en sådan reglering är en viktig uppgift för (dir. 2002:90 och 2004:33) som regeringen tillsatt för att se över verkställighetslagstiftningen. Därutöver har regeringen under föregående år initierat ett antal regelförändringar i detta syfte. Genom ändringar i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. som trätt i kraft , har kriminalvården fått möjlighet att besluta om att alla som har tillträde till ett visst häkte eller en viss sluten anstalt skall kroppsvisiteras (allmän inpasseringskontroll). Detta ökar möjligheterna att förhindra att otillåtna föremål förs in på anstalterna och även tjäna som ett skydd för anställda och andra mot påtryckningar från de intagna. Förekomsten av mobiltelefoner har blivit ett växande problem inom anstalterna. Mobiltelefoner kan t.ex. användas för att planera brottsliga aktiviteter, rymningar och fritagningar. Eftersom de traditionella kontrollåtgärderna inte varit tillräckliga för att förhindra detta har regeringen genom en förordningsändring som trädde i kraft föregående år gett kriminalvården möjlighet att 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 på teknisk väg störa ut otillåten mobiltelefontrafik till och från anstalterna. Regeringen ser positivt på att kriminalvården nu infört system för att stoppa penningtransaktioner, till och från intagna, som kan antas ha samband med brottslig verksamhet. Som en följd av detta kommer inte längre kontanta medel att disponeras av intagna vid landets slutna anstalter. Även de åtgärder som kriminalvården initierat för att komma till rätta med fritagningar av intagna under transporter är angelägna. Vidare har utarbetat en promemoria (Ds 2004:8 Ökad säkerhet i pass m.m.) i vilken föreslås att tillgången till pass under vissa förutsättningar skall begränsas för personer som har dömts till en straffrättslig påföljd eller rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Förslaget bereds inom . De rymningar som har genomförts från några anstalter, bl.a. från säkerhetsavdelningarna på Kumla- och Hallanstalterna samt från Norrtäljeanstalten, visar att det är angeläget att de befintliga systemen och möjligheterna används fullt ut, men också att det krävs ytterligare åtgärder. Det står redan nu klart att de säkerhetsplatser som finns vare sig till antalet eller strukturellt tillgodoser det behov som finns. Regeringen har därför uppdragit åt att ta fram förslag avseende utformningen av en säkerhetsanstalt. Uppdraget skall redovisas . Kriminalvården har dessutom vidtagit ett antal åtgärder för att höja säkerheten vid de slutna anstalterna. Det är också nödvändigt att de instrument som har tillförts kriminalvården genom de ovan beskrivna författningsändringarna tas i bruk och används på ett effektivt sätt. Personalen är kriminalvårdens främsta resurs. Den har ett mycket viktigt och komplicerat uppdrag. Det är inte acceptabelt att de dömda hotar och på andra sätt trakasserar de anställda eller deras anhöriga. Det är nödvändigt att kriminalvården har effektiva verktyg att motverka de kriminella nätverkens aktiviteter i anstalterna och även i övrigt hantera intagna som utgör säkerhetsrisker eller annars har en negativ inverkan på sin närmiljö. Frågan om hur regelverket bör vara utformat för att säkerställa detta hanteras inom ramen för arbete. Regeringen har också uppdragit åt en särskild utredare att granska omständigheterna kring rymningarna från Kumla-, Hall- och 2004/05:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Norrtäljeanstalterna för att se vilka brister i organisation, rutiner och regelverk som kan ha möjliggjort dessa. Uppdraget skall redovisas . Regeringen avser att noga följa tillämpningen av de nya reglerna och det intensifierade arbetet i övrigt med säkerhetsfrågor inom kriminalvården. Behovet av ytterligare åtgärder kommer att övervägas kontinuerligt. Återfallen i brott skall minska Tiden i anstalt eller under övervakning skall vara inriktad på åtgärder som ökar de dömdas förutsättningar att leva ett liv utan kriminalitet och droger efter verkställigheten. I de fall där det är lämpligt skall sådana åtgärder förberedas . Följande områden skall prioriteras i det återfallsförebyggande arbetet. All form av drogmissbruk måste identifieras och bekämpas. Ett pågående missbruk omöjliggör inte bara den egna återanpassningen utan inverkar också negativt på omgivningen. Narkotikamissbruket är dessutom en starkt bidragande orsak till att det förekommer våld och hot mellan intagna. Kampen mot missbruket måste bedrivas både genom ambitiösa behandlingsinsatser och effektiva kontrollåtgärder. Inom ramen för sin narkotikapolitiska handlingsplan avsatte regeringen , 20022004, för en särskild narkotikasatsning inom kriminalvården.