prop · GS0377 · 2005-02-08 00:00:00 — En sådan ordning kan leda till att den som vill ha ett besöksförbud drar sig för att begära rättens prövning, me- dan den som ålagts ett förbud av åklagaren i allmänhet inte löper några större kostnadsrisker, eftersom åklagaren i många fall för motpartens talan i rätten. Samma motivering kan knappast åberopas när det gäller ärenden om tillträdesförbud. Exempelvis torde en idrottsorganisation normalt inte avstå från att begära domstolsprövning av ekonomiska skäl. Å andra si- dan kan situationen i dessa ärenden i stället bli den att idrottsorganisatio- nerna som regel utgör starkare ekonomiska parter än de som förbuden avses gälla mot. En tillämpning av bestämmelser skul- le kunna innebära att den som fått ett förbud drar sig för att begära pröv- ning av förbudet med hänsyn till risken att drabbas av organisationens rättegångskostnader, särskilt som organisationen kanske har kostnader för ombud. Åklagaren föreslås ju inte kunna föra talan för organisatio- nerna. I dessa fall där åklagare har beslutat om tillträdesförbud och den mot vilken förbudet gäller begär rättens prövning av beslutet utan att be- slutet ändras skulle med förslag den enskilde enligt huvudregeln förpliktas att ersätta idrottsorganisationens kostnad, låt vara att domstolen skulle pröva om kostnaden varit skälig. Bestämmelsen i lagen om domstolsärenden framstår därför som mindre lämpad för ären- den om tillträdesförbud. En bestämmelse som i stället innebär att vardera parten skall svara för sin kostnad skulle visserligen i det omvända fallet, som påpekat, medföra att den mot vilken förbud be- gärts men inte meddelats inte får ersättning för sina kostnader. Emellertid kan erinras om att frågor om tillträdesförbud ofta kan komma att prövas där den enskilde bor och att ett relativt enkelt förfarande skall gälla. Mot denna bakgrund anser regeringen i likhet med majoriteten remissinstan- ser att promemorians förslag om att vardera parten i princip skall bära sin egen kostnad framstår som en lämplig ordning. Regeringen föreslår där- för en särskild bestämmelse om fördelningen av kostnader som motsva- rar den som finns i besöksförbudslagen. har vidare efterlyst överväganden om rätt till rätts- ligt biträde och dess finansiering. Den rätt till offentligt biträde som kan finnas enligt besöksförbudslagen när det är fråga om förbud avseende gemensam bostad är inte motiverad enligt lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. I stället får möjligheterna till rättsligt biträde i frågor om tillträdesförbud bedömas i enlighet med vad som gäller i allmänhet. Slutligen skall frågan om kumulation eller gemensam handläggning beröras. Eftersom frågor om tillträdesförbud skall prövas genom riskbe- dömningar där begångna brott är av huvudsaklig betydelse, är det ofrån- Prop. 2004/05:77 komligt att frågorna kan komma att aktualiseras i samband med åtal för Om ett brott har betydelse för frågan om tillträdesförbud, bör det därför av praktiska skäl finnas en möjlighet för domstolen att handlägga förbudsfrågan tillsammans med brottmålet. Det gäller givetvis endast om åklagaren har fattat beslut i förbudsfrågan och någon av parterna begärt att domstol prövar beslutet. Om kumulation sker, skall de förfarandereg- ler som gäller för brottmål tillämpas. Tingsrättens beslut i fråga om tillträdesförbud skall kunna överklagas till hovrätten i sedvanlig ordning. Hovrättens beslut skall kunna överkla- gas till (). Eftersom frågor om tillträdesförbud blir en ny ärendekategori, föreslår regeringen åtminstone inte prövningstillstånd i hovrätten. För prövning i HD skall däremot krä- vas prövningstillstånd i enlighet med vad som normalt gäller. För hovrät- tens och HD:s handläggning bör reglerna i lagen om domstolsärenden i tillämpliga delar och de särskilda bestämmelserna i lagen om tillträdes- förbud vid idrottsarrangemang gälla. Avslutningsvis bör påpekas att förslagen ovan, utöver vad som redan diskuterats, överensstämmer med vad som gäller vid domstolsprövning av ärenden om besöksförbud. Regeringens bedömning: Särskild sekretess bör inte föreskrivas för uppgifter i ärenden om tillträdesförbud. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: Remissinstanserna har lämnat bedömningen utan erinran. Skälen för regeringens bedömning: Ett ärende om tillträdesförbud kan enligt förslaget förekomma fristående hos åklagare eller domstol. Det kan också förekomma i samband med förundersökning eller hand- läggas gemensamt med mål om allmänt åtal för brott. För uppgifter som hänför sig till förundersökning gäller sekretess, s.k. förundersökningssekretess, under förutsättning att det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgifterna röjs. Under samma förutsättning gäller sekretess för uppgifter som hänför sig till angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål eller i annan verksamhet för att förebygga brott eller i polis- och åklagarmyndighets verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott (5 kap. 1 § sekre- tesslagen [1980:100]). På grund av skaderekvisitets utformning upphör förundersökningssekretessen vanligen att gälla i och med att åtal väcks. På samma områden gäller sekretess för uppgifter om enskilds person- liga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men (9 kap. 17 § första stycket sekretesslagen). Sekretessen upphör att gälla om uppgifterna lämnas till domstol med anledning av åtal (9 kap. 18 § sekretesslagen). Detta gäller dock inte i vissa särskilda mål, t.ex. mål om ansvar för sexualbrott (se 9 kap. 16 § sekretesslagen). Det gäller inte heller uppgifter som uppenbarligen saknar betydelse i målet eller som finns i en handling som erhållits från en annan myndighet där uppgifterna är sekretessbelagda. I samband med att besöksförbudslagen infördes föreskrevs att sekre- tess skall gälla i ärende enligt lagen för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom när- stående lider men om uppgiften röjs (7 kap. 19 § andra stycket sekre- tesslagen). Sekretessen gäller inte beslut i ärendet. Skälen för den nya sekretessbestämmelsen var att det i ärenden om besöksförbud kan före- komma uppgifter om en parts bostadsadress och telefonnummer eller andra känsliga uppgifter om personliga förhållanden, som förtjänar sek- retesskydd oavsett om uppgifterna förekommer hos polis, åklagare eller domstol eller om de förekommer i samband med förundersökning eller inte (prop. 1987/88:137 s. 3638). I den mån en fråga om besöksförbud aktualiseras i samband med en förundersökning om brott kommer reglerna om sekretess beträffande förundersökning ofta att vara tillämpliga (jfr a. prop. s. 38). Enligt hu- vudregeln upphör emellertid den sekretessen att gälla om uppgifterna lämnas till domstol i samband med åtal. Däremot kan den sekretess som särskilt föreskrivits i besöksförbudsärenden gälla hos domstolen. Det- samma gäller när frågan handläggs separat. Det bör övervägas om sam- ma ordning skall gälla vid prövning av frågor om tillträdesförbud. Som nämnts i det föregående, se avsnitt 6.5, kan det förekomma fall när idrottsorganisationerna saknar kännedom om begången idrottsanknu- ten brottslighet och polis eller åklagare är förhindrad att lämna ut infor- mation om brottsligheten p.g.a. förundersökningssekretess. Detta kan tyckas vara otillfredsställande. Emellertid skulle det innebära ett princip- genombrott att föreskriva ett undantag från sekretessen för att ge organi- sationerna möjlighet att få del av sådana uppgifter. Ett sådant principge- nombrott kräver allmänt sett starka skäl. Det krävs vidare särskilt starka skäl för att motivera ett sådant för just tillträdesförbudsregleringen. De fall i vilka den beskrivna situationen kan uppkomma torde snarare kom- ma att utgöra undantag än regel när det gäller samtliga fall i vilka tillträ- desförbud kan aktualiseras. Det torde främst gälla fall där brott har be- gåtts på en helt annan plats än på en plats avsedd för idrottsutövning. När ett brott har inträffat inne på en idrottsplats eller i omedelbar anslutning till denna torde organisationerna som regel känna till det. Vidare kommer sekretessen i det förstnämnda fallet att gälla endast under förundersök- ningen. Föreningarna och förbunden kan senare få tillgång till uppgifter- na och ansöka om förbud när sekretessen upphört, t.ex. när åtal väckts. Sammantaget anser regeringen att det saknas tillräckliga skäl att föreslå några ändringar i dagens reglering om förundersökningssekretess. I det fallet en förening har kännedom om sådana sekretessbelagda uppgifter, t.ex. därför att föreningen själv varit utsatt för skadegörelse eller drabbats av våldsrelaterat läktarbråk på sin anläggning, står det föreningen fritt att använda uppgifterna i ett ärende om tillträdesförbud. Föreningen kan också lämna uppgifterna vidare till t.ex. sitt förbundet skall inleda ett sådant ärende avseende flera anläggningar. Vad sedan gäller frågan om sekretess bör införas för uppgifter om en- skilds personliga förhållanden i ärenden om tillträdesförbud måste den besvaras med utgångspunkt i det förhållandet att offentlighets- och sekre- Prop. 2004/05:77 tessregleringen bygger på huvudregeln att offentlighet skall gälla. gifter i dessa ärenden kommer vidare att vara av en annan karaktär än uppgifter i ärenden om besöksförbud. I besöksförbudsärenden handlar det om enskilda personer, ofta kvinnor, som utsatts för brott, förföljts eller trakasserats. Uppgifter om sådana brott, förföljelser eller trakasseri- er kan vara skyddsvärda. Dessutom kan det finnas anledning att hemlig- hålla den utsatta partens bostadsadress eller telefonnummer. Sådana känsliga uppgifter om personliga förhållanden torde inte förekomma i ärenden om tillträdesförbud. Där är det fråga om idrottsanknuten brotts- lighet och juridiska personer som ansöker om förbud. Sammantaget anser regeringen att det saknas skäl att föreskriva sekretess för uppgifter om personliga förhållanden som kan förekomma i dessa ärenden. Inte heller finns enligt regeringens mening anledning att föreskriva sekretess för de uppgifter om enskilds ekonomiska förhållanden som kan förekomma. De sekretessbestämmelser som gäller för uppgifter om enskildas för- hållanden, t.ex. i domstol i mål om åtal för brott, torde knappast heller medföra sekretess för uppgifterna. Sammanfattningsvis gör alltså regeringen bedömningen att särskild sekretess inte bör föreskrivas för uppgifter i ärenden om tillträdesförbud. 6.9Registrering av tillträdesförbud, m.m. Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen (1998:620) om belast- ningsregister skall gälla uppgifter om tillträdesförbud. Uppgifterna skall gallras efter beslutet. Promemorians förslag: Förslaget överensstämmer med regeringens förslag utom såvitt avser gallringstiden. I promemorian föreslås att gall- ringstiden skall vara . Remissinstanserna: vid har framfört att uppgifter om tillträdesförbud bör kunna gallras . I övrigt har inte framförts någon synpunkt på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (1998:620) om belast- ningsregister för ett belastningsregister. Ändamålet med registret är att ge information om sådana belastningsuppgifter som behövs i verksamhet hos t.ex. polis för att förebygga, upptäcka och utre- da brott, åklagarmyndighet för beslut om förundersökning och åtal samt för utfärdande av strafföreläggande samt allmän domstol för straffmät- ning och val av påföljd (2 §). Registret skall innehålla uppgifter bl.a. om den som har meddelats besöksförbud enligt besöksförbudslagen (3 §). Detsamma gäller t.ex. den som har ålagts påföljd för brott genom dom, beslut, strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot. Polismyn- dighet, åklagarmyndighet och allmän domstol har rätt att få del av upp- gifter från registret och har direktåtkomst till registret. En uppgift i re- gistret skall gallras t.ex. om ett besöksförbud upphävts eller en överrätt genom dom eller beslut frikänt den registrerade från den åtalade gärning- en (16 §). Därutöver skall uppgifter om beslut om besöksförbud gallras efter beslutet (17 §). Likaså skall t.ex. uppgifter om fängelsestraff och böter gallras efter frigivningen respektive efter domen Om det före utgången av den angivna tiden har gjorts Prop. 2004/05:77 en ny anteckning beträffande samma person, skall ingen av uppgifterna gallras så länge någon av dem skall finnas kvar i registret (18 §). En upp- gift skall gallras senast efter det beslut eller den dom som föran- ledde att uppgiften fördes in i registret. Överträdelser av tillträdesförbud skall på samma sätt som överträdelser av besöksförbud kunna föranleda ingripande enligt polislagen (1984:387), t.ex. avlägsnande av den som överträder förbudet, och straff- rättsligt beivrande. För att detta skall kunna ske på ett effektivt sätt är det nödvändigt att uppgifter om tillträdesförbuden registreras. Registrering av uppgifterna måste också anses förenligt med ändamålet med belast- ningsregistret. Registreringen bör därför ske enligt bestämmelserna i la- gen om belastningsregister och i princip i enlighet med vad som gäller för uppgifter om besöksförbud. I promemorian föreslogs att uppgifter om beslut om tillträdesförbud skulle gallras efter beslutet. vid Lunds universi- tet har ansett att uppgifterna bör gallras . Regeringen konstaterar att huvudregeln visserligen är att gallring sker och att det för uppgifter om beslut om besöksförbud gäller en gallringstid . Uppgifter om böter gallras dock . Straffskalan för överträdelse av tillträdesförbud sträcker sig från böter till fängelse medan straffmaximum för överträdelse av besöksförbud är fängelse . Normalstraffet för den som överträder ett tillträdesför- bud torde bli böter. Till detta kommer att det kan antas att tillträdesför- bud i stor utsträckning kommer att avse unga personer. Regeringen delar mot denna bakgrund Juridiska fakultetens bedömning att gallringstiden för uppgifter om beslut om tillträdesförbud bör vara . Regeringen föreslår följaktligen att lagen om belastningsregister skall omfatta uppgifter om tillträdesförbud och att samma regler skall gälla för dessa som för uppgifter om besöksförbud med det undantaget att uppgif- ter om beslut om tillträdesförbud skall gallras . Som en följd av detta kan det bli aktuellt att ändra vissa bestämmelser i förordningen (1999:1134) om belastningsregister. Också ändringar av andra slag i förordningar eller motsvarande författningar, t.ex. om regis- terföring hos åklagare och om efterlysning av personer, bör övervägas. Därutöver torde den nya lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrange- mang kräva vissa tillämpningsföreskrifter i förordningsform. Lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang och ändringarna i la- gen (1998:620) om belastningsregister bör träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Av grunderna för 5 § promulgationslag följer att de nya bestämmelserna inte får tillämpas på ett sådant sätt att de ges retroaktiv verkan. Förslaget till lag om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang innebär att allmän åklagare skall pröva frågor om tillträdesförbud och att åklagaren kan anlita biträde av polismyndighet för utredning av frågorna. Vidare föreslås möjligheter till domstolsprövning. Förslaget innebär dessutom att överträdelser av tillträdesförbud kriminaliseras. Den föreslagna straff- skalan sträcker sig från böter till fängelse , vilket in- nebär att normalstraffet bör vara böter. Överträdelserna skall föranleda ingripande, utredning och straffrättsligt beivrande i samma ordning som gäller för brottsliga gärningar i allmänhet. Förslaget får till följd att åklagarna och domstolarna får en ökad ar- betsbelastning. Också polisen kan få en ökad arbetsbörda. Dessutom kan kriminalvården drabbas av något ökade kostnader. Antalet ärenden om tillträdesförbud och överträdelser av förbuden kan dock antas bli begränsat. Mot bakgrund av uppgifter från idrottsrörelsen om antalet avstängningar inom ramen för rörelsens eget avstängningssy- stem kan siffran uppskattas till högst något eller några hund- ratal . Detta skall jämföras med att antalet ansökningar om besöks- förbud uppgick till drygt 7 800 och att antalet anmälningar om överträdelser av sådana förbud uppgick till drygt 3 700. I sammanhanget bör också beaktas att åklagare, polis och domstolar torde kunna dra nytta av sina erfarenheter och rutiner av att handlägga frågor om besöksförbud vid hanteringen av frågorna om tillträdesförbud. Den föreslagna regleringen är, som framgått i det föregående, uppbyggd med besöksförbudslagen som förebild. är förslagets främsta syfte att förebygga idrottsanknuten brottslighet, som ofta kan vara av allvarligt slag. Förslaget torde därmed i förlängningen kunna medföra en minskning av polisens, åklagarnas och domstolarnas arbete med sådan brottslighet. Av samma skäl kan förslaget medföra minskade kostnader för kriminalvården för verkställighet av påföljder för sådan brottslighet. Sammantaget görs den bedömningen att en ökning av arbetsbördan hos åklagare, domstolar och polisen och merkostnader för kriminalvården inte föranleder kompensation utan skall finansieras inom befintliga resur- ser. 9.1Förslaget till lag om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang Bestämmelserna om tillträdesförbud har tagits in i en särskild lag om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. Lagens uppbyggnad och innehåll har förebild i lagen (1988:688) om besöksförbud med undantag av de bestämmelser om utvidgade möjligheter till besöksförbud och därmed sammanhängande bestämmelser som gäller . I vissa delar har dock avvikelser gjorts även i förhållande till vad som gäller enligt besöksförbudslagen i övrigt. Dessa avvikelser har diskute- rats i avsnitt 6. Lagtexten har dessutom getts en modernare språklig och något systematiskt annorlunda utformning. Lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang är indelad i fyra oli- ka avsnitt. I det första avsnittet (15 §§) finns bestämmelser om vad som avses med tillträdesförbud och om förutsättningarna för förbud. Dessut- om innehåller avsnittet några generella bestämmelser bl.a. rörande för- budens giltighetstid. Därefter följer ett avsnitt om förfarandet hos åklaga- ren i frågor om tillträdesförbud (612 §§). Detta innehåller också be- stämmelser om hävande eller ändring av förbud. I det tredje avsnittet finns bestämmelser om domstolsprövning av åklagarens beslut (13 21 §§). Det avslutande avsnittet behandlar överträdelser av tillträdesför- bud (22 §). Förutsättningar för tillträdesförbud, m.m. I paragrafens första stycke definieras begreppet tillträdesförbud. Frågan har behandlats i avsnitt 6.1. Med tillträdesförbud avses att en person för- bjuds att få tillträde till och vistas på inhägnad plats huvudsakligen av- sedd för idrottsutövning när idrottsarrangemang anordnas på platsen av en idrottsorganisation. I 2 § anges närmare under vilka omständigheter tillträdesförbud får beslutas. Begreppet plats huvudsakligen avsedd för idrottsutövning omfattar platser som är avsedda att användas för idrott, t.ex. fotbolls- och ishock- eyarenor. Både platser som är avsedda enbart för idrottsverksamhet och platser som kan användas också för annat vid andra tillfällen, t.ex. kon- serter, omfattas. Även platser där det bedrivs annan verksamhet än idrott i samband med idrottsarrangemang, såsom försäljning av mat och dryck, omfattas. Platsen måste vidare vara inhägnad. Det innebär normalt att skog och mark, t.ex. ett skidspår i naturen, inte omfattas. Inte heller torde i normalfallet exempelvis en fotbollsträning på en fotbollsplan utanför en fotbollsarena omfattas av regleringen. Platsbegreppet har utformats i en- lighet med Lagrådets förslag. Det är endast idrottsarrangemang som någon kan stängas ute från. Ett tillträdesförbud kan inte avse en konsert eller ett liknande evenemang som äger rum på en sådan plats som avses i lagen. Tillträdesförbud får avse idrottsarrangemang som anordnas av idrotts- organisationer. Idrottsorganisationerna kan vara anknutna till . Med sådana organisationer avses idrottsföreningar som är anslutna till ett specialidrottsförbund inom samt idrottsaktiebolag och alliansföreningar som har en koppling till de vanliga idrottsföreningarna. Dessutom avses specialidrottsförbunden, som anordnar landskamper, och specialidrottsdistriktsförbunden. Förbud får därutöver även avse idrottsarrangemang som anordnas av andra id- rottsorganisationer. Tillträdesförbud får beslutas oavsett om allmänheten har tillträde till idrottsarrangemanget på idrottsanläggningen eller inte. Förbud kan vida- re beslutas även om en anläggning utgör en offentlig plats enligt ord- ningslagen (1993:1617). Enligt andra stycket får tillträdesförbud inte avse den som är . I tredje stycket anges att lagen inte påverkar den rätt att begränsa till- trädet till platsen som tillkommer den som förfogar över denna. Regler- ingen är alltså inte avsedd att påverka de allmänna möjligheter att be- stämma vem som skall få besöka en idrottsanläggning som den som med äganderätt eller annan rätt förfogar över anläggningen har. En idrottsor- ganisation som anordnar ett idrottsarrangemang kan alltså även fortsätt- ningsvis avstänga en oönskad besökare från detta i enlighet med sitt eget avstängningssystem. Det är dock endast tillträdesförbud som har beslu- tats i enlighet med lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang som kan medföra straffansvar vid överträdelser av förbuden. I paragrafen anges de närmare förutsättningarna för att tillträdesförbud skall få beslutas. Dessa har diskuterats i avsnitt 6.2. Enligt första stycket kan en person få tillträdesförbud, om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att han eller hon kommer att begå brott under idrottsarrangemang som avses i 1 § och brottet är ägnat att störa ordningen eller säkerheten där. Förbuden grundas alltså på en riskbedömning. En utgångspunkt är att brottsrisken skall avse idrottsarrangemang som avses i 1 §, dvs. ett idrottsarrangemang på inhägnad plats huvudsakligen avsedd för idrottsutövning (jfr kommentaren till 1 § första stycket). Till den tid som arrangemanget pågår bör räknas såväl tiden för själva mat- chen eller tävlingen, inklusive pauser, som tiden före och efter matchen eller tävlingen då platsen är öppen för att åskådare skall kunna anlända till respektive lämna platsen. Arrangemanget skall vidare vara anordnat av en idrottsorganisation. Brottet skall vara sådant att det är ägnat att störa ordningen eller säker- heten under idrottsarrangemanget. Detta innebär att det är brottstypen som sådan som skall vara ägnad att störa under arrangemanget. De brott som kan komma i fråga är dels sådana som riktar sig mot den verksamhet som bedrivs på platsen, dels sådana som avser övergrepp av olika slag på enskilda. I första hand torde det röra sig om vissa brott enligt 16 och 17 kap. om brott mot allmän ordning och brott mot allmän verksamhet, m.m. och brott mot liv, hälsa, frihet och frid enligt 3 och 4 kap. samt skadegörelsebrott och vissa allmänfarliga brott enligt 12 och 13 kap. . Dessutom bör en risk för vissa andra brott kunna grunda tillträdesför- bud. Exempelvis torde vissa brott mot ordningslagen (1993:1617) kunna omfattas av denna kategori. Det gäller t.ex. användning av pyrotekniska varor utan tillstånd på en läktare eller inkastning av sådana föremål på spelplanen i den mån det inte är straffbart redan enligt de ovan angivna bestämmelserna i . En annan typ av brott som bör kunna be- aktas är olaga innehav av sprängämnen eller skjutvapen. Risk för sådan brottslighet som däremot inte kan knytas till ordningen eller säkerheten kan inte läggas till grund för tillträdesförbud.