prop · GS0362 · 2005-03-01 00:00:00 — gränsöverskridande transporter skall ständigt vara tillgängliga för mark- Nationella tillsynsmyndigheter skall säkerställa att det inte sker någon ensidig utformning av förfaranden för hantering av överbelastningar som i högre utsträckning påverkar effektflöden i inblandade nät. Slutligen finns bestämmelser om långtidskontrakt, systemansvarigas tillhandahållande av information, principer för metoder för hantering av överbelastning samt riktlinjer för explicita auktioner. 12 Beslut om undantag Regeringens förslag: Ärenden om undantag enligt artikel 7.13 och rådets förordning (EG) nr 1228/2003 av om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel prövas av regeringen. Ett sådant ärende skall utredas av nät- myndigheten som med eget yttrande överlämnar ärendet till reger- ingen för prövning. skall offentliggöra sitt yttrande. El- och gasmarknadsutredningens förslag överensstämmer med re- geringens. Remissinstanserna: har tillstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag: Som angetts i kapitel 11.3.7 har medlemsstaterna rätt att föreskriva att beslut om undantag enligt artikel 7 i EG:s förordning om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel skall fattas av en behörig myndighet efter yttrande från till- synsmyndigheten. En begäran om undantag för nya utlandsförbindelser enligt artikel 7 kommer naturligen att aktualiseras i samband med att ansökan om nät- koncession för utlandsförbindelsen ges in. Beslut om en sådan konces- sion fattas av regeringen. Det är lämpligt att regeringen också prövar en begäran om undantag enligt artikel 7. En bestämmelse av denna innebörd bör därför införas i ellagen. I likhet med vad som gäller vid ansökan om koncession för utlands- förbindelse bör en begäran om undantag ges in till som inledningsvis handlägger ärendet för att sedan tillsammans med sitt yttrande överlämna det till regeringen för beslut. 13 Huvuddragen i naturgasmarknadsdirektivet och rådets direktiv /55/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphörande av direk- tiv 98/30/EG (naturgasmarknadsdirektivet) antogs . Naturgasmarknadsdirektivet innehåller dels kvantitativa ändringar om en ökad marknadsöppning och ett utvidgat tillämpningsområde, dels kvalitativa ändringar om rättslig åtskillnad för systemoperatörer för transmission och distribution, krav på särredovisning, regler för tillträde till transmissions- och distributionssystemen samt inrättande av en själv- ständig tillsynsmyndighet som i förväg godkänner åtminstone metoderna för tariffsättning. Direktivet innehåller också nyheter som gäller allmän- nyttiga tjänster, skydd för kunder, försörjningstrygghet och rapportering. Direktivet innehåller, förutom de här angivna huvudpunkterna, ett om- fattande och detaljerat regelverk. Här (avsnitt 13.113.7) görs en sammanfattande beskrivning av natur- gasmarknadsdirektivet och bedömningar av om det behövs åtgärder för att genomföra de olika artiklarna i svensk rätt. I direktivets ingress anges ett antal mål. Det övergripande målet är att skapa en fullständigt fungerade inre marknad för naturgas där rättvis konkurrens råder (punkten 30). Viktiga mål blir därför rätten till tillträde till nät och lagring på icke-diskriminerande och transparenta grunder och till rimliga priser (punkterna 6 och 7), att systemen för distribution och överföring av naturgas bedrivs i separata juridiska personer när vertikalt integrerade företag existerar samt att ett icke-diskriminerande beslutsför- farande säkerställs genom organisatoriska åtgärder avseende de ansvariga beslutsfattarnas oberoende (punkten 10). En fungerande marknad förut- sätter mer homogena villkor, samma grad av berättigande (punkten 12) och en effektiv tillsyn som garanterar icke-diskriminerande tillträde till näten (punkterna 13) samt en harmonisering av tarifftillsynen mellan de olika medlemsstaternas tillsynsmyndigheter (punkten 16). Ett grund- läggande mål är att alla naturgaskunder fritt skall kunna byta leverantör genom ett stegvis öppnande av marknaden (punkterna 18 och 19). Lag- ringsmöjligheter är väsentliga (punkten 21). Kunderna skall informeras om sin rätt att få tillgång till naturgasförsörjning av en bestämd kvalitet till och till överkomliga priser (punkten 26). 13.1Kapitel I Räckvidd och definitioner Regeringens bedömning: Tillämpningsområdet för naturgaslagen (2000:599) behöver utvidgas till att under vissa förutsättningar avse även liquefied natural gas (LNG), biogas och gas från biomassa och andra typer av gas. Kapitel I, Räckvidd och definitioner, innehåller två artiklar. Artikel 1 anger direktivets omfattning. I artikelns första punkt sägs att det i direktivet fastställs gemensamma regler för överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas. Detta preciseras på så sätt att det anges att direktivet innehåller regler för naturgassektorns organisation och funktion, tillträde till marknaden, och de kriterier och förfaranden som skall tillämpas vid beviljande av tillstånd för överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas samt drift av system. Enligt artikelns andra punkt skall de bestämmelser som fastställs i direktivet för naturgas, inbegripet liquefied natural gas (LNG), även gälla biogas och gas från biomassa och andra typer av gas om det är tekniskt möjligt och säkert att föra in dessa gaser i och transportera dem genom systemet för naturgas. Av första kapitlet i naturgaslagen (2000:599) framgår att lagen inne- håller bestämmelser om naturgasledningar, naturgaslager samt om handel med naturgas i vissa fall. Vidare innehåller kapitlet ett antal definitioner. Av lagens angivna tillämpningsområde, med tillhörande definitioner, följer att lagens bestämmelser endast är tillämpliga på naturgas. För att genomföra direktivet krävs därför att omfattningen av lagens tillämp- ningsområde utvidgas till att avse även LNG, biogas och gas från bio- massa eller andra typer av gas om det är tekniskt möjligt och säkert att föra in dessa gaser i och transportera dem genom systemet för naturgas. Denna fråga behandlas närmare i kapitel 14. Artikel 2 innehåller 33 definitioner. Kapitel II Allmänna regler för sektorns organisation Regeringens bedömning: Direktivets principer för tillhandahållande av allmännyttiga tjänster är uppfyllda genom de regler som följer av naturgaslagen (2000:599). Naturgasföretag bör inte åläggas skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Den svenska lagstiftningen uppfyller inte direktivets krav om att skydda slutförbrukare mot att få sina leveranser av gas avstängda. Ingen lagstiftningsåtgärd behövs för att genomföra direktivets krav om mekanismer för tvistelösning eller för att tillförsäkra konsumenter allmän information och klara och begripliga avtalsvillkor. Det behöver inte införas några bestämmelser om anvisning av gas- leverantör, men regeringen avser att återkomma i den frågan. behövs inte heller någon särskild lagstiftningsåtgärd med anledning av det som i direktivet sägs om lämpliga åtgärder för att uppnå målen för social och ekonomisk sammanhållning samt miljöskydd. Något undantag från bestämmelserna om tillståndsförfarande för naturgasföretag är inte aktuellt. Direktivets bestämmelser om själva tillståndsförfarandet för naturgasanläggningar föranleder inte några ändringar i den svenska lagstiftningen. I fråga om övervakning av försörjningstryggheten behöver det upp- drag som redan har kompletteras så att övervak- ningen omfattar alla de frågor som är specificerade i direktivet. lagstiftningsåtgärd behövs inte. Det som i direktivet sägs om tekniska regler uppfylls genom före- skrifter som har utfärdat. Kapitel II, Allmänna regler för organisationen av sektorn, omfattar Principerna för tillhandahållande av allmännyttiga tjänster Artikel 3 innehåller bestämmelser om skyldighet att tillhandahålla all- männyttiga tjänster och konsumentskydd. I första punkten anges den grundläggande regeln att medlemsstaterna skall se till att naturgasföretag drivs i enlighet med principerna i direkti- vet för att uppnå en konkurrensutsatt och hållbar naturgasmarknad. dare sägs att det inte får ske någon diskriminerande åtskillnad mellan naturgasföretagen när det gäller rättigheter och skyldigheter. De regler som följer av den svenska naturgaslagen innebär att princi- perna i direktivet är uppfyllda. Skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster Enligt artikel 3 andra punkten får medlemsstaterna i det allmänna ekono- miska intresset ålägga naturgasföretag skyldighet att tillhandahålla all- Skyldigheterna kan avse tillförlitlighet, inbegripet försörjningstrygghet, leveransernas regelbundenhet, kvalitet och pris samt miljöskydd, inbegripet energieffektivitet och klimatskydd. Om naturgasföretag åläggs skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster måste det ske med beaktande fullt ut av tillämpliga bestämmelser i EG-fördraget, särskilt artikel 86. Artikel 86 innebär att en medlemsstat, som ålägger företag att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, inte får åsidosätta fördragets konkurrensregler, dvs. åsidosättande får dock ske om det i princip är helt omöjligt att utföra den allmännyttiga tjänsten utan att bryta mot fördragets konkurrensregler. Enligt direktivet skall ålägganden att tillhandahålla allmännyttiga tjänster vara klart definierade, öppna, icke-diskriminerande och kontrol- När det gäller försörjningstrygghet och uppfyllandet av miljö- mål, inbegripet energieffektivitet, får medlemsstaterna införa långtids- Hänsyn skall då tas till att tredje part kan komma att ansöka om tillträde till systemet. Direktivet innebär inte att medlemsstaterna måste ålägga naturgas- företag skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. har tidigare i propositionen Ny naturgaslag (prop. 1999/2000:72) gjort bedömningen att naturgasföretag inte bör åläggas att tillhandahålla all- Regeringen gör ingen annan bedömning . förandet av direktivet föranleder därför ingen åtgärd i denna del. Åtgärder för att skydda slutförbrukare Enligt artikel 3 tredje punkten skall medlemsstaterna vidta lämpliga åt- gärder för att skydda slutförbrukare och för att garantera ett starkt kon- Medlemsstaterna skall särskilt se till att utsatta förbrukare får tillräckligt skydd, inbegripet lämpliga åtgärder för att hjälpa dem att undvika att få sina leveranser avstängda. lämpliga åtgärder för att skydda kunder i avlägsna områden som är an- slutna till gassystemet. Medlemsstaterna får i detta syfte utse en anvisad gasleverantör för kunder som är anslutna till gassystemet. garantera en hög konsumentskyddsnivå, särskilt i form av klara och begripliga allmänna avtalsvillkor, allmän information och mekanismer Medlemsstaterna skall se till att berättigade kunder i praktiken kan byta till en ny leverantör. skall åtgärderna omfatta de konsumentskyddsåtgärder som anges i direk- tivets bilaga A (där det bl.a. sägs att det i konsumentens avtal med natur- gasleverantören skall anges leverantörens namn och adress, de tjänster som tillhandahålls och tjänsternas kvalitet, tidpunkt för den ursprungliga uppkopplingen, hur man får information om bl.a. aktuella tariffer och underhållskostnader samt avtalets löptid och hur avtalet och tjänsterna förlängs eller sägs upp). Den svenska konsumentlagstiftningen innehåller bestämmelser som är tillämpliga på naturgasmarknaden. Konsumentköplagen (1990:932), lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden samt lagen (2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljnings- avtal gäller bl.a. när ett naturgasföretag säljer naturgas till en konsument eller i övrigt ingår vissa närmare angivna avtal som är relaterade till för- säljning av naturgas. Den svenska naturgaslagstiftningen innehåller däremot inte några sär- skilda bestämmelser till skydd för konsumenter. Detta till skillnad från ellagen (1997:857) som särskilt reglerar överföring och leverans av el till Dessa bestämmelser finns främst i 11 kap. ellagen och har tillkommit för att skydda konsumenterna mot att elföretagen bl.a. inte oskäligt avbryter överföringen av el. Även 8 kap. 5 § ellagen innehåller bestämmelser som reglerar elleverantörernas skyldighet att fortsätta att leverera el till alla elanvändare. En elleverantör får således bara upphöra att leverera el om elanvändaren slutar att ta ut el, om någon annan elleve- rantör börjar leverera el till elanvändaren, om överföringen av el får avbrytas enligt bestämmelserna i 11 kap. ellagen eller om överföringen enligt avtal får brytas på grund av att elanvändaren har försummat sina skyldigheter gentemot elleverantören. Ellagen innehåller även bestäm- melser (8 kap. 8 §) om att en elanvändare, som saknar elleverantör, av berörd innehavare av nätkoncession skall anvisas en elleverantör. Varken den svenska konsumentlagstiftningen eller naturgaslagstift- ningen innehåller bestämmelser som skyddar slutförbrukare mot att få sina leveranser av gas avstängda. Den svenska lagstiftningen kan därför inte sägas uppfylla direktivets krav i denna del. Det bör därför införas bestämmelser med denna innebörd i den svenska lagstiftningen. Mer om denna fråga i avsnitt 16. I fråga om att garantera en hög konsumentskyddsnivå med klara och begripliga allmänna avtalsvillkor, allmän information, mekanismer för tvistelösning samt de konsumentskyddsåtgärder som anges i direktivets bilaga A kan följande sägas. Bestämmelser om tillsyn m.m. finns i 6 kap. naturgaslagen. Där fram- går att den myndighet som regeringen bestämmer () utövar tillsyn över efterlevnaden av naturgaslagen och av de föreskrifter eller villkor som meddelats med stöd av lagen (6 kap. 1 §). Tillsynsmyn- digheten får meddela de förelägganden som krävs för att tillse att bestämmelserna i naturgaslagen efterlevs (6 kap. 3 §). Denna tillsyn innebär att det i den svenska naturgaslagstiftningen redan nu finns meka- nismer för sådan tvistelösning som avses i direktivet. Vidare kan All- männa reklamationsnämnden pröva tvister mellan konsumenter och naturgasleverantörer. Nämnden prövar endast tvister om naturgas där värdet av det som yrkas överstiger . Med hänsyn till att det redan finns mekanismer för tvistelösning i den svenska lagstiftningen bedöms det inte finnas behov av att vidta några särskilda lagstiftnings- åtgärder i denna del. I naturgaslagstiftningen finns inte några bestämmelser om vilka villkor naturgasföretagens avtal med konsumenter skall innehålla. Som angetts ovan finns det däremot bestämmelser i den svenska konsumentlagstift- ningen som är tillämpliga på naturgasmarknaden. Konsumentköplagen (1990:932), lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden samt lagen (2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal och hemför- säljningsavtal gäller bl.a. när ett naturgasföretag säljer naturgas till en konsument eller i övrigt ingår vissa närmare angivna avtal som är relate- rade till försäljning av naturgas. Naturgasföretagen tillämpar generellt standardavtal gentemot konsu- menterna. Konsumentskydd i form av klara och begripliga avtalsvillkor faller inom ramen för och verk- samheter och de standardavtal som naturgasbranschen tillämpar gent- emot konsumenter har utarbetats av branschen tillsammans med Konsu- mentverket. En sådan ordning bör därmed innebära att det tillförsäkras att avtalsvillkoren gentemot konsumenter blir klara och begripliga. Eftersom det faller inom ramen för respektive verksamheter att tillförsäkra ett konsumentskydd i form av klara och begripliga avtalsvillkor och allmän information, behövs det inga särskilda lagstiftningsåtgärder i denna del. De delar i direktivets bilaga A som avser information bör kunna upp- fyllas genom att naturgasföretagen publicerar denna information på t.ex. sin hemsida eller liknande. bör också, inom ramen för sitt arbete med naturgasbranschens standardvillkor, övervaka att bran- schens aktörer uppfyller de krav som framgår av bilaga A. Om det visar sig att branschen inte på frivillig väg gör detta måste lagstiftning övervä- gas. Regeringen kommer därför att följa utvecklingen på detta område. När det slutligen gäller frågan om en anvisad gasleverantör ger direkti- vet medlemsstaterna en möjlighet att utse en sådan till de kunder som är anslutna till gassystemet. Direktivet innebär inte att en anvisad gasleve- rantör måste utses. En sådan ordning behöver alltså inte införas för att genomföra direktivet. Det kan dock i detta sammanhang påpekas att det finns bestämmelser om anvisad elleverantör i ellagen. I samband med att den svenska naturgasmarknaden öppnas fullt ut för samtliga kunder (se- nast ) bör det övervägas om inte en sådan ordning också skall införas i naturgaslagen. Regeringen avser att återkomma i frågan. I artikel 3 fjärde punkten anges att medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att uppnå målen för social och ekonomisk sammanhållning, miljöskydd, vilket även kan innebära metoder för att bekämpa klimat- förändringar och försörjningstrygghet. Regeringen bedömer att bestämmelsen inte föranleder någon lagstift- ningsåtgärd. Möjlighet att utnyttja undantag från krav på tillståndsförfarande Artikel 3 femte punkten öppnar en möjlighet för medlemsstaterna att under vissa förutsättningar besluta att inte tillämpa bestämmelserna i artikel 4 på distributionsverksamhet. Att besluta att inte tillämpa bestämmelserna i artikel 4, som handlar om tillståndsförfarande för uppförande eller drift av naturgasföretag, är inte aktuellt. Bestämmelsen föranleder därför ingen åtgärd. När medlemsstaterna genomfört direktivet skall de enligt artikel 3 punk- ten sex informera kommissionen om vilka åtgärder som vidtagits för att fullgöra förpliktelserna att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, inklusive konsument- och miljöskyddsåtgärder och om åtgärdernas eventuella inverkan på nationell och internationell konkurrens, oavsett om åtgärd- erna kräver undantag från direktivet eller inte. Medlemsstaterna skall därefter underrätta kommissionen om eventuella ändringar av dessa åtgärder, oavsett om åtgärderna kräver undantag från direktivet eller inte. Behovet av svenska lagstiftningsåtgärder i fråga om rapportering till kommissionen behandlas i avsnitt 32. Artikel 4 innehåller bestämmelser om tillståndsförfarande. I första punkten anges att medlemsstaterna, eller den behöriga myn- dighet som utses, skall följa bestämmelserna i punkterna 24 när man kräver tillstånd (t.ex. licens, tillåtelse, koncession, samtycke eller god- kännande) för uppförande eller drift av naturgasanläggningar. Enligt andra punkten skall medlemsstater som har ett tillståndssystem fastställa de objektiva och icke-diskriminerande kriterier som skall uppfyllas av företag som ansöker om tillstånd för att bygga eller driva naturgasan- läggningar eller som ansöker om tillstånd att leverera naturgas. De icke- diskriminerande kriterierna och förfarandena för att bevilja tillstånd skall offentliggöras. Enligt tredje punkten skall skälen för avslag på en ansö- kan om tillstånd vara objektiva och icke-diskriminerande. Skälen skall meddelas den sökande. Skälen för sådana avslag skall också meddelas kommissionen för kännedom. Medlemsstaterna skall införa ett förfarande som ger den sökande möjlighet att överklaga ett avslag. För att kunna utveckla områden som har börjat bli försörjda och för en effektiv drift i allmänhet, får medlemsstaterna enligt fjärde punkten avslå en ansökan om ytterligare tillstånd att bygga och driva rörledningssystem för distribution inom ett visst område. Denna möjlighet får inte påverka tillämpningen av artikel 24 som handlar om direktledningar. Naturgaslagen innehåller särskilda bestämmelser om koncession för att bygga eller använda en naturgasledning. omfattas därför av be- stämmelserna i artikel 4. Bestämmelserna i 2 kap. naturgaslagen reglerar vad som skall vara uppfyllt för att ett företag skall få tillstånd att bygga eller använda en naturgasledning. Bestämmelserna i naturgaslagen gäller generellt för alla som söker tillstånd att bygga eller uppföra en ledning. De uppfyller därför direktivets krav på att vara icke-diskriminerande. Eftersom bestämmelserna finns i naturgaslagen är de också offentlig- gjorda. Enligt naturgaslagen är det regeringen som beslutar om tillstånd att bygga eller använda naturgasledningar. Om regeringen avslår en till- ståndsansökan, kan beslutets laglighet prövas av regeringsrätten enligt lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut. Några särskilda åtgärder krävs därför inte för att uppfylla direktivets krav i arti- kel 4 punkterna två och tre. Någon ändring i naturgaslagens bestämmel- ser om koncession behöver inte heller göras med anledning av det som sägs i direktivets artikel 4 fjärde punkten. Enligt artikel 5 skall medlemsstaterna se till att frågor som rör försörj- ningstryggheten övervakas. Denna övervakning, som i synnerhet skall avse vissa särskilt närmare angivna frågor, får göras av de tillsynsmyn- digheter som avses i artikel 25.1. De behöriga myndigheterna skall offentliggöra en rapport i vilken resultaten av över- vakningen och de åtgärder som vidtagits eller planerats skall anges. Rap- porten skall därefter genast överlämnas till kommissionen. har enligt myndighetens nu gällande reglerings- brev bl.a. i uppgift att följa utvecklingen av naturgasmarknaden. Energi- myndigheten skall rapportera resultatet av denna uppföljning till reger- Denna övervakning är mindre omfattande än vad som krävs enligt direktivets artikel 5. Regeringen avser därför att se över uppdraget till och ändra det på så sätt att det även omfattar kraven i artikel 5. Någon ändring i den svenska lagstift- ningen krävs däremot inte för att uppfylla direktivets krav. Frågan be- handlas vidare i avsnitt 32. Enligt artikel 6 skall medlemsstaterna se till att tekniska säkerhetsregler definieras och att det utarbetas och offentliggörs tekniska regler som fastställer de lägsta tekniska konstruktions- och driftkraven för anslut- ning till systemet av LNG-anläggningar, lagringsanläggningar, andra överförings- eller distributionssystem och direktledningar. Reglerna skall säkerställa att systemen är driftskompatibla. Reglerna skall vara objek- tiva och icke-diskriminerande. De skall anmälas till kommissionen i en- lighet med artikel 8 i och rådets direktiv /34/EG av om ett informationsförfarande beträffande tekniska stan- darder och föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssam- hällets tjänster. (numera ) har i naturgasföreskrifter (SÄIFS 1996:8) beslutat om föreskrifter som gäller utformning, anläggning och drift av lednings- system för naturgas i gasfas överstigande 4 bar (0,4 Mpa) övertryck. Föreskrifterna är införda i författningssam- ling och är därmed offentliggjorda. Av Statens räddningsverks föreskrif- ter om fortsatt giltighet för vissa föreskrifter som beslutats av Sprängäm- nesinspektionen (SRVFS 2003:3) framgår att bl.a. Sprängämnesinspek- tionens naturgasföreskrifter skall fortsätta att gälla efter den 30 septem- ber 2003. Några särskilda åtgärder i anledning av denna artikel behöver därför inte vidtas. 13.3Kapitel III Överföring, lagring och LNG Regeringens bedömning: I fråga om de systemansvarigas uppgifter behöver det i naturgaslagstiftningen införas bestämmelser om inne- börden av systemansvar och balansansvar samt om villkoren för offentliggörande av sådana tjänster. Regler behöver också införas om att anskaffandet av energi skall ske på ett öppet, marknadsorienterat och icke-diskriminerande sätt. För åtskillnad mellan systemansvariga behöver det införas bestäm- melser om att monopolverksamhet och konkurrensverksamhet måste bedrivas i skilda juridiska personer samt om oberoende i organisation och beslutsfattande. Det bör dock vara tillåtet med s.k. kombinerat systemansvar. Bestämmelser om övervakningsplan behövs också. Det behövs ingen lagstiftningsåtgärd med anledning av det som i direktivet sägs om sekretess hos systemansvariga. Kapitel III, Överföring, lagring och LNG, innehåller artiklarna 710.