prop · GS03137 · 2005-03-31 00:00:00 — En förändring i denna riktning har också redan skett i rättstillämp- ningen. I rättsfallet NJA 1998 s. 184 fann att det genom den muntliga bevisningen inte var utrett att kvinnan hade haft samlag med den instämda mannen . Som bevis- ning åberopades en DNA-analys där det hade konstaterats att den utpekade mannen sannolikt var barnets far. Sannolikheten var beräknad till . Domstolen konstaterade att DNA-analysen hade resulterat i sådana värden att det i det närmaste var otänkbart att någon annan skulle kunna vara far till barnet. Mannen fastställdes därför vara far. En liknande bedömning gjordes i rättsfallet NJA 1999 s. 598. Eftersom den utpekade mannen var avliden, hade det gjorts DNA- analyser av en halvbror till honom och av barnet. Analyserna utvisade en faderskapssannolikhet för den avlidna mannen på . fann att DNA-analysen hade resulterat i sådana värden att det kunde hållas för visst att den utpekade mannen var far till barnet. Enligt regeringen är det lämpligt att denna rättstillämpning nu kommer till bättre uttryck i lagtexten. I linje med vad föreslår bör det i lagtexten uttryckligen anges att faderskapet skall fastställas om det genom en genetisk undersökning är utrett att en man är far till ett barn. I och för sig kunde det invändas att bestämmelsen då blir begränsad till en viss teknik. Men det ter sig angeläget att en så praktiskt betydelsefull reglering blir tydlig, och den genetiska undersökningen är i praktiken det bevismedel som normalt används i faderskapsmål. Lag- ändringar med en sådan utformning har också gjorts i andra nordiska länder. I infördes en bestämmelse om att domstolen som huvudregel skall fastställa att en man är far till ett barn om han genom DNA-analys är utpekad som barnets far. Liknande bestämmelser finns i och . Den föreslagna anpassningen till DNA-tekniken kommer att vara relevant för alla vanliga faderskapsmål. Det måste dock också finnas regler för de fall där det inte har gjorts någon DNA-analys eller där analysen trots allt inte ger ett tillräckligt säkert svar. Det är troligtvis fråga om sällsynta fall, fast det kan ändå inte uteslutas att sådana situationer uppstår. Mannen kan t.ex. vara försvunnen eller död. Om blodprov inte kan tas på mannen, är det likväl i vissa fall möjligt att i stället använda blod från nära släktingar till mannen. Men resultatet från en sådan undersökning kan vara mera osäkert. Bevisvärdet av en DNA- analys kan också påverkas om det finns särskilda omständigheter som talar för att det har gjorts något fel vid analyserna, t.ex. att prover kan ha förväxlats, eller om närstående släktingar framstår som tänkbara fader- skapskandidater. Som föreslås i promemorian bör den nu gällande bevislättnaden behållas för sådana tillfällen. Fastställande av faderskap för spermagivare? Ifall faderskapet för ett barn kan fastställas utan att det är utrett att mannen har haft samlag med barnets mor vilket ju förslaget om anpassning till DNA-tekniken innebär aktualiseras frågan vad som bör gälla om barnet har kommit till genom en assisterad befruktning och om det bör vara möjligt att fastställa faderskapet också för en spermagivare. Som har nämnts i avsnitt 5.1 finns det i särskilda bestämmelser om faderskap vid assisterad befruktning. Har en insemina- tion eller befruktning utanför kroppen utförts på en kvinna med samtycke av hennes make eller sambo, anses mannen som far till barnet (1 kap. 6 och 8 §§ ). Den man som har givit sperma har däremot inga rättsliga bindningar till barnet. En liknande bestämmelse om för- äldraskap för en kvinna föreslås nu för assisterad befruktning i lesbiska förhållanden. Frågan är vad som bör gälla om faderskapet eller föräldra- skapet för en kvinna inte kan bestämmas på detta sätt. Det kan röra sig om t.ex. en insemination i egen regi där kvinnan är ensamstående, partner eller sambo med en annan kvinna. Man kan vidare tänka sig fall där kvinnan är gift eller sambo med en man som inte har samtyckt till befruktningen. Det kan också vara fråga om en assisterad befruktning enligt 1984 eller lag om det i något undantagsfall inte skulle finnas ett giltigt samtycke till befruktningen. Om kvinnan är gift, anses mannen i äktenskapet visserligen som far på grund av fader- skapspresumtionen i 1 kap. 1 § , men presumtionen kan hävas (1 kap. 6 och 8 §§ jämfört med 2 §). Det finns i de fall som har beskrivits inget som hindrar att givaren frivilligt bekräftar faderskapet. Men vad bör gälla om faderskapet inte bekräftas: bör det då kunna fastställas genom dom? När lag infördes gjordes bedömningen att en talan om faderskap inte borde kunna föras mot en spermagivare. En möjlighet att föra talan mot givaren ansågs i och för sig kunna fungera som spärr mot en okontrollerad verksamhet. Mot en sådan möjlighet talade dock att det, om en illegal verksamhet skulle komma att bedrivas, var sannolikt att den skulle ske i sådana former att givaren inte i efterhand kunde identi- fieras. Som sanktion mot en sådan verksamhet skulle därför en möjlighet till faderskapstalan mot givaren i praktiken bli meningslös. Man menade vidare att det inte kunde vara någon fördel för barnet att en givare som inte har avsett att bli dess far kunde påtvingas ett sådant faderskap (prop. 1984/85:2 s. 14). I konsekvens med dessa uttalanden har faderskapstalan mot män som givit sperma i egen regi ogillats i två hovrättsavgöranden (, T 1437/91 och RH 1998:103). Regeringen anser dock att barnets bästa och barns rätt till kunskap om sitt ursprung numera bör väga tyngre. Fastställandet av faderskap bör lika mycket ses som ett intresse för barnet. Det ligger, oavsett faderns inställ- ning, i barnets intresse att faderskapet fastställs. Genom att faderskapet fastställs får barnet, förutom kunskapen om sitt ursprung, också rätt till underhåll, arv och faderns namn. Det är olyckligt om barn som har kommit till genom assisterad befruktning får ett i dessa avseenden sämre läge än andra barn. Enligt regeringen är en rimlig utgångspunkt att fader- skapet för ett barn skall kunna fastställas genom dom, oavsett hur barnet har kommit till. Att det ibland kan vara svårt att identifiera en privat spermagivare bör inte hindra att det ändå finns möjlighet att försöka få hans faderskap fastställt. Det går emellertid inte att bortse från att särskilda hänsyn fortfarande gör sig gällande vid spermadonationer enligt 1984 och lagar. Innan en befruktning sker skall läkaren kontrollera att de förutsättningar som anges i lagstiftningen är uppfyllda, dvs. att den kvinna som befruk- tas är gift eller sambo och att mannen har samtyckt till befruktningen. Att en befruktning skulle ske i strid med bestämmelserna bör inte påverka möjligheterna att fastställa faderskapet i domstol. En grund- läggande förutsättning för verksamheten är att en man som donerar sperma kan förlita sig på att de regler som gäller också efterföljs. En reglering som innebär att givaren mot sin vilja kan fastställas som far skulle leda till en minskad tillgång på i den svenska hälso- och sjukvården och gå ut över ett betydande intresse. Regeringens bedömning är alltså att det bör vara möjligt att fastställa faderskapet för en spermagivare, förutsatt att ingen annan skall anses som barnets far enligt 1 kap. , men att undantag bör göras för män som ger sperma enligt 1984 eller lag. Om den befruk- tade kvinnans make eller sambo (eller partner) undantagsvis inte skulle ha samtyckt till befruktningen, bör faderskapet inte kunna fastställas genom dom för spermagivaren. Regeringens förslag: De föreslagna bestämmelserna träder i kraft . Bestämmelserna om fastställande av faderskap genom dom skall gälla endast barn som avlas efter ikraftträdandet. Promemorian innehåller inte någon dag för ikraftträdande. I prome- föreslås en övergångsbestämmelse som överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget till övergångsreglering eller har ingen invändning mot det. Barnombuds- mannen, vid och anser att bestämmelserna om fastställande av faderskap genom dom bör gälla även barn som avlas före ikraftträdandet. Skälen för regeringens förslag: De nya bestämmelserna bör träda i kraft . En lämplig tidpunkt är . Förslagen i propositionen innebär att assisterad befruktning efter ikraftträdandet kommer att kunna utföras enligt 1984 och lagar när kvinnan är partner eller sambo med en annan kvinna. De föreslagna bestämmelserna om föräldraskap kommer att gälla barn som kommer till genom en sådan befruktning. Det behövs inga övergångsbestämmelser om det. I avsnitt 6 föreslås vissa förändringar när det gäller fastställande av faderskap genom dom. Förslaget innebär bl.a. att faderskap skall kunna fastställas genom dom för män som har givit sperma i situationer utanför och lagar. För att undvika en retroaktiv verkan anser regeringen att lagändringarna i linje med vad som bestämts i samband med tidigare lagstiftning om assisterad befruktning bör tillämpas endast i fråga om barn som kommer till efter ikraftträdandet (jfr prop. 1984/85:2 om artificiella inseminationer och prop. 2001/02:89 om behandling av ofrivillig barnlöshet). Förslaget bör alltså inte påverka möjligheterna att fastställa faderskap för män som före ikraftträdandet har givit sperma utanför tillämpningen av 1984 och lagar. Förslagen i propositionen innebär att en möjlighet till insemination enligt lag och befruktning enligt lag införs för kvinnor som är partner eller sambo med en annan kvinna. Detta leder till att särskilt efterfrågan på insemination sannolikt kommer att öka. Det är svårt att uppskatta hur detta kommer att påverka kostnaderna inom hälso- och Dels är det okänt hur många lesbiska par som kommer att vända sig till hälso- och sjukvården för att få assisterad befruktning. Uppskattningsvis lär det inte röra sig om mer än kanske etthundra par per år, troligen färre. Efterfrågan kommer huvudsakligen att avse insemina- tion, för vilken kostnaden som regel är betydligt lägre än för befruktning Dels är det inte möjligt att bedöma hur hälso- och sjuk- vården kommer att fördela sina resurser. Det blir upp till varje landsting att bestämma om möjligheten att få assisterad befruktning kan ske inom Prop. 2004/05:137 den befintliga verksamheten eller om den skall avgiftsbeläggas för I propositionen föreslås att socialnämnden i vissa fall skall utreda föräldraskapet till ett barn och se till att det fastställs. Detta är en ny uppgift. kommer kostnaderna för att utreda faderskap att minska. Regeringen gör därmed den sammanvägda bedömningen att för- slaget inte kommer att medföra merkostnader för kommunerna. Inte heller i övrigt uppkommer några kostnader för det allmänna. 9.1Förslaget till lag om ändring i 3 § Föreligger inte fall som avses i 1 § eller har rätten meddelat förklaring enligt 2 § första stycket, fastställs faderskapet genom bekräftelse eller dom. I fall som avses i 9 § fastställs i stället föräldraskapet för en kvinna. I paragrafen anges när faderskapet för ett barn skall fastställas. Ett tillägg har gjorts om att faderskapet inte skall fastställas ifall en kvinna skall anses som barnets förälder enligt 9 §. Gäller inte faderskapspresumtionen (eller har rätten hävt denna) och är 9 § tillämplig, skall i stället kvinnans föräldraskap fastställas. I 9 § anges förutsättningarna för att fastställa föräldraskapet, och där framgår också att detta sker genom bekräftelse eller dom. skyldighet att utreda föräldraskapet regleras i 2 kap. 8 a och 9 §§. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. Rubriken till 1 kap. (liksom till 2 och 3 kap.) har fått behålla sin lydelse. 5 § Skall faderskap fastställas genom dom, skall rätten förklara en man vara far, om det genom en genetisk undersökning är utrett att han är barnets far. Rätten skall också förklara en man vara far, om det är utrett att han har haft samlag med barnets mor eller att en insemination eller befruktning utanför moderns kropp har skett med hans spermier då barnet kan vara avlat och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats av honom. Faderskapet kan inte fastställas genom dom för en man som är spermagivare enligt lagen (1984:1140) om insemination eller lagen (1988:711) om befruktning utanför kroppen. I paragrafen anges förutsättningarna för fastställande av faderskap genom dom. Första stycket har ändrats. Paragrafens andra stycke är nytt. Övervägandena finns i avsnitt 6. Enligt första meningen skall rätten fastställa att en man är far till ett barn om det genom en genetisk undersökning är utrett att han är barnets far. Genetiska undersökningar för utredning av faderskap utförs i prak- tiken endast i form av DNA-analys, vanligen av I takt med att tekniken utvecklas omfattas dock Prop. 2004/05:137 även andra former av genetiska undersökningar. För att genom en DNA-analys skall kunna konstatera att en man är barnets far kräver verket enligt sin egen praxis i de allra flesta fall att faderskapssannolikheten är . I ett sådant fall får det genom utlåtandet normalt anses utrett att mannen är barnets far. Det är dock inte uteslutet att DNA-analysens bevisvärde kan vara tillräckligt även annars. Om det biologiska släktskapet är utrett genom en genetisk under- sökning, krävs ingen särskild bevisning om att samlag ägt rum, t.ex. genom parts- eller vittnesförhör. Förutsatt att huvudförhandling inte begärs av parterna, kan målet som regel avgöras utan huvudförhandling (jfr 42 kap. 18 § första stycket 5 ). Bestämmelsen gäller även om barnet har kommit till genom assisterad befruktning, dvs. insemination av spermier i moderns kropp eller befrukt- ning utanför moderns kropp. Av andra stycket framgår att faderskapet emellertid inte kan fastställas genom dom för en spermagivare enligt lagen (1984:1140) om insemination eller lagen (1988:711) om befrukt- ning utanför kroppen. Men faderskapet för en spermagivare skall fast- ställas i andra fall, förutsatt att ingen annan skall anses som barnets far enligt 6 eller 8 §. Bestämmelsen i andra meningen är i huvudsak oförändrad. Ett tillägg har gjorts för att faderskapet skall kunna fastställas med stöd av denna bestämmelse även för en spermagivare. Bestämmelsen innebär en bevis- lättnad: om det kan utredas att ett samlag eller en assisterad befruktning har skett inom konceptionstiden, behöver det bara vara sannolikt att barnet har avlats av den aktuella mannen. Bestämmelsen får betydelse främst när det inte finns någon DNA-analys, t.ex. på grund av att mannen är försvunnen eller död. En tillämpning kan också bli aktuell när DNA- analysen inte ger ett tillräckligt säkert resultat för fastställande av fader- skapet, t.ex. om särskilda omständigheter talar för att det har gjorts något fel vid analysen eller om en närstående släkting kan vara far till barnet. Assisterad befruktning enligt 1984 och lagar får bara utföras om den befruktade kvinnans make, sambo eller partner har samtyckt till befruktningen. Förutsatt att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har kommit till genom befruktningen, anses maken, sambon eller partnern då som förälder till barnet (se 6, 8 och 9 §§). Skulle ett samtycke undantagsvis fattas, följer av andra stycket att faderskapet för spermagivaren inte kan fastställas genom dom. En fader- skapstalan enligt första stycket kan alltså inte föras mot en man som givit sperma enligt 1984 eller lag. Det finns inget som hindrar att han frivilligt bekräftar faderskapet. 6 § Har insemination utförts på modern med samtycke av en man som var hennes make eller sambo och är det med hänsyn till samtliga omständigheter sannolikt att barnet har avlats genom inseminationen, skall vid tillämpning av 25 §§ den som har lämnat samtycket anses som barnets far. Paragrafen handlar om faderskapet för barn som kommer till genom Prop. 2004/05:137 insemination. Det har klargjorts att bestämmelsen endast omfattar insemination när kvinnan är gift eller sambo med en man, till skillnad från fall där kvinnan är partner eller sambo med en annan kvinna. Föräldraskapet i dessa senare fall regleras i stället i 9 §. Bestämmelsen har inte ändrats i sak. 8 § Har befruktning av moderns ägg utförts utanför hennes kropp med samtycke av en man som var hennes make eller sambo och är det med hänsyn till samtliga omständigheter sannolikt att barnet har avlats genom befruktningen, skall vid tillämpningen av 25 §§ den som har lämnat samtycket anses som barnets far. Detsamma skall gälla när befruktning utanför en kvinnas kropp har skett av ett ägg som kommer från en annan kvinna. Paragrafen handlar om faderskapet för barn som kommer till genom befruktning utanför en kvinnas kropp. Det har klargjorts att bestämmel- sen endast omfattar befruktning av en kvinna som är gift eller sambo med en man, till skillnad från fall där kvinnan är partner eller sambo med en annan kvinna. Föräldraskapet i dessa senare fall regleras i stället i 9 §. Bestämmelsen har inte ändrats i sak. 9 § Har insemination utförts på modern enligt lagen (1984:1140) om insemination eller har befruktning av moderns ägg utförts enligt lagen (1988:711) om befrukt- ning utanför kroppen med samtycke av en kvinna som var moderns registrerade partner eller sambo och är det med hänsyn till samtliga omständigheter sannolikt att barnet har avlats genom inseminationen eller befruktningen, skall den som har lämnat samtycket anses som barnets förälder. Ett föräldraskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om bekräftelse av ett sådant föräldraskap. I paragrafen regleras föräldraskapet för barn som kommer till genom assisterad befruktning i registrerade partnerskap och samboförhållanden mellan två kvinnor. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. Bestämmelsen i första stycket innebär att en kvinna under vissa förut- sättningar skall anses som förälder till ett barn jämte barnets mor. För att bestämmelsen skall vara tillämplig krävs för det första att en insemination har utförts enligt 1984 eller lag. En insemination skall alltså ha utförts på ett offentligt finansierat sjukhus i under överinseende av läkare med specialistkompetens i gynekologi och obstetrik, och en befruktning utanför kroppen skall ha utförts på ett universitetssjukhus här. Bestämmelsen gäller däremot inte om den assisterade befruktningen har skett t.ex. i egen regi eller vid klinik utomlands. I dessa senare fall skall i stället faderskapet fastställas enligt 35 §§ för den man som har givit sperma. Har t.ex. en insemination visserligen utförts på ett offentligt finansierat sjukhus men läkaren av någon anledning inte fullgjort den lämplighetsprövning som lagen föreskriver, hindrar detta däremot inte att föräldraskapet skall gälla enligt denna paragraf. För det andra krävs att modern var registrerad partner eller sambo med en annan kvinna när inseminationen eller befruktningen utfördes. Vem som anses som sambo framgår av 1 § första stycket sambolagen: kvinnan måste stadigvarande bo tillsammans med modern i ett parförhållande och ha gemensamt hushåll med henne. Bestämmelsen är liksom 6 och 8 §§ inte begränsad till att gälla enbart sådana samboförhållanden där ingen av samborna är gifta. Men av 3 § framgår att det inte skall fastställas något föräldraskap när en man skall anses som far på grund av fader- skapspresumtionen i 1 §. Ett fastställande av föräldraskapet förutsätter då att faderskapspresumtionen hävs genom dom (se främst 2 § första stycket 2). Det finns ingen möjlighet för mannen i äktenskapet att såsom när det gäller faderskap godkänna en kvinnas bekräftelse av föräldraskapet (jfr 2 § andra stycket). För det tredje krävs att partnern eller sambon har samtyckt till inseminationen eller befruktningen. För paragrafens tillämplighet är det liksom enligt 6 och 8 §§ tillräckligt att samtycket har lämnats munt- ligen. Enligt 1984 och lagar krävs att samtycket skall vara skriftligt för att en assisterad befruktning skall få utföras. Att ett skriftligt samtycke i något fall skulle saknas hindrar dock inte att kvinnan anses som förälder. För det fjärde krävs att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har kommit till genom inseminationen eller befrukt- ningen. Även denna förutsättning har sin motsvarighet i 6 och 8 §§. Om sambandet mellan inseminationen eller befruktningen och graviditeten inte är sannolikt, skall i stället faderskapet fastställas enligt 4 eller 5 §. Som har nämnts i avsnitt 5.2 har varken socialnämnd eller domstol möjlighet att besluta om blodundersökning för fastställande av föräldra- skapet för en kvinna. Förutsatt att de berörda vet vem spermagivaren är, finns det dock inget som hindrar att de själva tar initiativ till en DNA- analys. Föräldraskapet skall fastställas för att bli rättsligt giltigt. Fastställelsen sker genom bekräftelse eller dom. Hänvisningen till 4 § innebär att bekräftelsen skall ske skriftligen och att den skall bevittnas av två personer. Bekräftelsen skall vidare skrift- ligen godkännas av socialnämnden och av modern eller en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet. Är barnet myndigt eller står det enligt 6 kap. 2 § inte under någons vårdnad, skall bekräftelsen i stället godkännas av barnet självt. får lämna sitt godkännande endast om det kan antas att kvinnan skall anses som barnets förälder enligt första stycket. En bekräftelse av föräldraskap kan göras före barnets födelse, men den får inte godkännas av socialnämnden förrän barnet är fött. Om det senare visar sig att den kvinna som har bekräftat föräldraskapet inte skall anses som förälder enligt första stycket, skall rätten förklara att bekräftelsen saknar verkan. Som exempel kan nämnas att det genom en DNA-analys framgår att barnet har avlats av en annan man än sperma- givaren. När föräldraskapet skall fastställas genom dom, skall rätten förklara en kvinna vara förälder om det finns förutsättningar att fastställa föräldra- skapet enligt första stycket. Det har ansetts onödigt att uttryckligen ange det i en särskild bestämmelse. 8 a § Om det kan antas att en kvinna skall anses som förälder enligt 1 kap. 9 § till ett barn som står under någons vårdnad och som har hemvist i , är socialnämnden skyldig att försöka utreda om sådant föräldraskap föreligger och, om så är fallet, se till att detta fastställs i stället för faderskapet. Det som sägs i 25, 7 och 8 §§ om utredning av faderskap tillämpas också i fråga om föräldraskapet för en kvinna. Paragrafen, som är ny, rör socialnämndens medverkan vid fastställande av föräldraskap enligt 1 kap. 9 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Om ingen man skall anses som far till ett barn på grund av fader- skapspresumtionen i 1 kap. 1 §, skall socialnämnden enligt 2 kap. 1 § försöka utreda vem som är barnets far och se till att faderskapet fastställs. Av 1 kap. 3 § framgår att faderskapet inte skall fastställas för ett barn om det rör sig om ett sådant fall som avses i 1 kap. 9 §, dvs. befruktning har utförts enligt 1984 eller lag på en kvinna med samtycke av hennes registrerade partner eller en kvinna som var hennes sambo och det är sannolikt att barnet har avlats genom befruktningen. Om det således kan antas att en kvinna skall anses som barnets förälder, skall nämnden enligt förevarande bestämmelse försöka utreda kvinnans föräldraskap och se till att det fastställs. Med i stället för faderskapet markeras att det i ett sådant fall inte dessutom skall göras någon fader- skapsutredning enligt 2 kap. 1 §. Anledning att göra en utredning av föräldraskapet för en kvinna kan finnas framför allt om uppgifter från modern eller någon annan tyder på att en assisterad befruktning har skett enligt 1984 eller lag. Liksom när det gäller utredningar om faderskap förutsätts att barnet står under någons vårdnad och har hemvist i . Hänvisningarna till 24 §§ innebär bl.a. att en utredning av föräldra- skapet för en kvinna skall göras av socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört och att nämnden skall inhämta upplysningar från