prop · GS0389 · 2005-03-15 00:00:00 — Förutsättningarna är då att uppdraget är lämnat till en fysisk person och alltså inte till ett bolag eller annan juridisk person, att den uppgift som uppdraget avser normalt utförs av en anställd vid myndigheten och att uppdragstagaren är underställd myndighetens arbetsledning och kontroll. Detta innebär att exempelvis en privat verksam läkare som genom ett eget uppdragsavtal arbetar tillfälligt som distriktsläkare på ett vikariat på en vårdcentral som drivs av är att jämställa med övriga anställda läkare när det gäller reglerna i sekretesslagen, det allmännas skadeståndsansvar och tillsynen av JO och JK. Läkaren torde därmed också vara i allmän tjänst i den mening som avses i 4 och 47 §§ LPT, och några särskilda regler behövs inte för att han eller hon skall vara behörig att besluta om omhändertagande för undersökning och begära om biträde av polis. Rättsläget får dock sägas vara något osäkert i olika gränsfall i avvaktan på att frågan klarläggs ytterligare i lagstiftningssammanhang eller genom rättspraxis. Enligt tämligen samstämmiga uppgifter till utredningen har utvecklingen när det gäller entreprenader inom hälso- och sjukvården lett till att det ibland uppstått stora svårigheter att leva upp till lagens krav om att dessa uppgifter skall utföras av läkare i allmän tjänst. Det räcker inte att mer eller mindre tillfälligt inhyrda läkare som arbetar som osjälvständiga uppdragstagare åt utan lagändringar torde kunna fullgöra dessa uppgifter enligt vad som sagts tidigare. Bestämmelserna om läkare i allmän tjänst måste då ändras eller kom- pletteras. Den första möjligheten som prövats i utredningen är att helt slopa varje krav på särskild anställningsform eller kompetens. Även om alla läkare, också de i enskild verksamhet, står under en tämligen omfattande samhällskontroll och tillsyn, talar emellertid mycket för att man inte bör utöka antalet uppgifter av klart myndighetsutövande karaktär utan krav på särskild anställningsform eller kompetens. Det är här fråga om svåra bedömningar som det egentligen kräver ingående psykiatrisk expertis för att göra, de upplevs som de mest integritetskränkande inom hela den psykiatriska tvångsvården och för läkare i allmän tjänst innebär bestämmelserna om tjänstefels- och skadeståndsansvar samt tillsyn av JO och JK förstärkta rättssäkerhetsgarantier. En annan möjlighet är att i stället för särskild anställningsform ställa krav på viss kompetens. För uppgifter av detta känsliga och integritets- kränkande slag bör dock krävas inte bara en viss kompetensnivå och utan också erfarenhet och mognad. Detta kan ingen kompetensnivå garantera, lika litet som en viss anställningsform. Det är också svårt att sakligt motivera varför exempelvis en specialistkompetens skulle borga för särskilda insikter på just detta område. Att välja ut vissa specialiteter innebär gränsdragningsproblem, som anknytningen blir för snäv om man skulle utesluta alla legitimerade läkare som går specialistutbildning i allmänmedicin eller psykiatri och som i egen- skap av offentligt anställda i betydande utsträckning svarar för uppgifter enligt LPT. Kompetensalternativet innebär också att de undersökande läkarna skulle behandlas olika från ansvarssynpunkt beroende på om de var i allmän tjänst eller inte. En tredje möjlighet är att behålla kravet på allmän tjänst men med kompletteringar i form av avtal med som siktar till att ge möjlighet att besluta enligt de aktuella lagrummen. har då både ett ansvar för verksamheten och kan kontrollera den, som det också finns samma förstärkta rättssäkerhetsgarantier för alla behöriga när det gäller straff- och skadeståndsansvar samt tillsyn av JO och JK. Mot denna möjlighet talar främst att ingen säkert vet hur den organisatoriska utvecklingen inom vården blir . Det kan då hävdas att det är olämpligt att fortsätta att knyta behörighetsreglerna till anställningsformen. Jag har emellertid i utredningen stannat för detta tredje alternativ. Jag föreslår alltså att reglerna i 4 § LPT skall kompletteras så att beslut om bl.a. omhändertagande för undersökning får fattas av läkare som utan att delta i verksamhet enligt avtal med har till uppgift att utföra undersökningar för vårdintyg. Behöriga att besluta om omhändertagande för undersökning och begära biträde blir då 1) läkare i allmän tjänst, 2) inhyrda läkare som deltar i den landstingsdrivna verksamheten och 3) läkare som utan sådant deltagande arbetar på entreprenad åt om de getts sådant uppdrag i avtalet med . Behörighetskravet för att utfärda vårdintyg gäller som enda krav för att få utfärda ett vårdintyg att läkaren är legitimerad. Som har beskrivits i avsnitt 7 innebär undersökningen för vårdintyg att läkaren måste göra mycket kvalificerade och svåra bedömningar. Att ca 1 300 vårdintyg utfärdas utan att leda till intagning tyder på att många av dessa intyg skrivs av läkare som är ovana vid vårdintygsbedömning. Även om i en del fall orsaken förmodligen varit att den psykiska störningen hamnat i en ny fas på grund av medicinering eller annat, kan statistiken tyda på att den undersökande läkaren i många fall har gjort en bristfällig eller förhastad prövning av behovet av tvångsvård. Det finns anledning att ifrågasätta om inte särskilda behörighetskrav bör införas när det gäller att utfärda vårdintyg. Mycket talar för att undersökningar för vårdintyg endast skall få göras av läkare med en speciell kompetens i allmänmedicin eller i någon av de psykiatriska specialiteterna. Under alla förhållanden borde man kräva en kompetens inom någon av de mer beteendevetenskapligt betonade delarna av det medicinska vårdområdet. Det behövs emellertid en närmare undersökning bl.a. av på vilka grunder vårdintyg senare inte har lett till intagning eller av i vilken utsträckning dessa intyg utfärdats av läkare med en begränsad erfarenhet eller kompetens. En sådan undersökning har inte kunnat göras i detta sammanhang, och frågan har heller inte legat inom ramen för utredningsuppdraget. Behörighetskravet för att utfärda vårdintyg bör enligt min mening utredas närmare i lämpligt sammanhang. Förstärkt rättssäkerhet och bättre handläggning En förutsättning för att handläggningen i privat driven verksamhet av offentliga uppgifter, och då inte minst när det gäller beslut om omhändertagande för undersökning och begäran om biträde av polis, skall ske så rättssäkert som möjligt bör vara att landstingen genom särskilda villkor i entreprenadavtalen försäkrar sig om att de rättsregler som gäller inom den offentliga vården så långt som möjligt får motsvarande tillämpning i den privat bedrivna verksamheten. På de skäl som anförts tidigare bör villkoren säkerställa att reglerna i tryckfrihetsförordningen om rätten att ta del av allmänna handlingar ges motsvarande tillämpning i den privat drivna vården. Detsamma bör gälla de rättsprinciper som i övrigt är knutna till handläggningen av en offentlig uppgift. Det är här fråga om föreskrifterna i 11 kap. 9 § RF om likabehandling och opartiskhet och i FL beträffande handläggningen av ärenden. Jag föreslår att 3 § tredje stycket och 18 § femte stycket HSL samt 3 § lagen om försöksverksamhet med primärvård kompletteras med bestämmelser om detta. utformningen av entreprenadavtalen i dessa avseenden i sina föreskrifter och allmänna råd. Entreprenadavtalen bör enligt min mening också innehålla krav på samarbete med vårdgrannar, både inom hälso- och sjukvården och , liksom uttalanden om vikten av kontinuerligt samarbete med patienternas personliga ombud och brukarorganisationerna. inte vara så att dessa ting som är självklara inslag i en välskött offentligt bedriven vård riskerar att överges när landstingen helt eller delvis inom ett område överlåter driften av vården på privata vårdgivare. Samverkansfrågorna lämpar sig inte för lagstiftning utan bör behandlas i föreskrifter och allmänna råd. Utredningen visar att de nuvarande lagreglerna när det gäller begäran om biträde av polis ofta inte tillämpas på det sätt som lagstiftaren avsett. Att möta människor i en akut kris med polis som dessutom inte sällan är uniformerad utan att ens ha försökt att lösa den transportfråga det mestadels gäller på ett mera skonsamt sätt är inte acceptabelt. om begäran av polis bör därför kvalificeras på ett sådant sätt att man så långt möjligt undviker en slentrianmässig och för patienten kränkande Det bör krävas att det på grund av särskilda omständigheter kan antas att åtgärden inte kan vidtas utan att våld behöver tillgripas eller att det annars föreligger synnerliga skäl innan man begär biträde av polis. föreslår också, efter förebild av ett förslag i betänkandet SOU 2002:70 av , att någon ur vårdpersonalen inom hälso- och sjukvården eller skall medverkan när biträde lämnas av Med de föreslagna kompletteringarna av LPT tillgodoses intentionerna vid lagens tillkomst på ett bättre sätt. I samband med lagändringarna bör komplettera sina föreskrifter och allmänna råd om psykiatrisk vård och rättspsykiatrisk vård och också skärpa kontrollen av hur reglerna om omhändertagande för undersökning och biträde av polis tillämpas i praktiken. Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande över promemorian Läkare i allmän tjänst (Ds 2003:30) , Kammarrätten i , Länsrätten i , Länsrätten i , , , , , i län, Västra , i , i , , i , , , , , , . Förslag till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Härigenom föreskrivs att 3 och 18 §§ hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)1 skall ha följande lydelse. Varje landsting skall erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom . Detsamma gäller dem som är kvarskrivna en- ligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas inom . Även i övrigt skall verka för en god hälsa hos hela befolkningen. Vad som i denna lag sägs om landsting gäller också kommuner som inte ingår i ett landsting, i den mån inte annat följer av 17 §. Vad här sagts utgör inte hinder för annan att bedriva hälso- och sjuk- vård. ansvar omfattar dock inte sådan hälso- och sjukvård som en kommun inom har ansvar för enligt 18 § första och tredje Ett landsting får sluta avtal med Ett landsting får sluta avtal med någon annan om att utföra de upp- någon annan om att utföra de upp- gifter som ansvarar för gifter som ansvarar för enligt denna lag. enligt denna lag och skall därvid ange de särskilda villkor som dock inte med stöd av denna be- gäller för överlämnandet. stämmelse överlämnas till ett bo- gift som innefattar myndighetsut- lag, en förening, en samfällighet, övning får dock inte med stöd av en stiftelse eller en enskild individ. denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en sam- fällighet, en stiftelse eller en en- får även träffa överenskommelse med kommun, Försäk- ringskassan och länsarbetsnämnden om att inom ramen för uppgifter enligt denna lag samverka i syfte att uppnå en effektivare an- vändning av tillgängliga resurser. skall bidra till finansie- ringen av sådan verksamhet som bedrivs i samverkan. Enligt bestämmel- ser i lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsat- ser får delta i finansiell samordning inom rehabiliteringsom- rådet. får granska sådan verksamhet som bedrivits i samver- kan med och delvis finansierats av eller länsarbets- nämnden. Vid en sådan granskning har rätt att ta del av de uppgifter som behövs för att granska verksamheten. Lagen omtryckt 1992:567. 2 Senaste lydelse 2004:812. Varje kommun skall erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som bor i en sådan boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket eller 5 kap. 7 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453) eller som efter beslut av kommunen bor i sådan särskild boendeform som avses i 7 kap. 1 § första stycket 2 samma lag. Varje kommun skall även i samband med dagverksamhet, som omfattas av 3 kap. 6 § socialtjänstlagen, erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som vistas där. En kommun får även i övrigt erbjuda dem som vistas i kommunen hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård). får till en kommun inom överlåta skyldigheten att erbjuda sådan vård, som sägs i andra stycket, om och kommunen kommer överens om det samt regeringen medger det. enskommelsen får avse även ansvar för förbrukningsartiklar som avses i 3 c §. Kommunens ansvar enligt första och tredje styckena och kommunens befogenhet enligt andra stycket omfattar inte sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare. En kommun får sluta avtal med En kommun får sluta avtal med någon annan om att utföra de upp- någon annan om att utföra de upp- gifter som kommunen ansvarar för gifter som kommunen ansvarar för enligt denna lag. enligt denna lag och skall därvid ange de särskilda villkor som dock inte med stöd av denna be- gäller för överlämnandet. stämmelse överlämnas till ett bo- gift som innefattar myndighetsut- lag, en förening, en samfällighet, övning får dock inte med stöd av en stiftelse eller en enskild individ. denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en sam- fällighet, en stiftelse eller en en- Denna lag träder i kraft . Lagen gäller inte avtal som har träffats . 3 Senaste lydelse 2001:461 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård skall ha följande lydelse. Ett beslut om intagning på en sjukvårdsrättning för tvångsvård får inte fattas utan att ett läkarintyg (vårdintyg) har utfärdats, av vilket det fram- går att det finns sannolika skäl för att förutsättningarna för tvångsvård av patienten är uppfyllda. Vårdintyget skall grundas på en särskild läkar- En undersökning för vårdintyg En undersökning för vårdintyg får företas endast om det finns får företas endast om det finns skälig anledning till det. skälig anledning till det. sökningen utförs av en legitimerad sökningen utförs av en legitimerad kan utföras med patientens sam- kan utföras med patientens sam- tycke, får patienten tas om hand tycke, får patienten tas om hand dant omhändertagande får fattas dant omhändertagande får fattas endast av läkare i allmän tjänst. endast av läkare i allmän tjänst eller av läkare som enligt avtal med har till uppgift att utföra undersökningar för vårdin- Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2000:353. Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård Härigenom föreskrivs att 25 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård skall ha följande lydelse. Beslut som meddelas enligt denna lag gäller , om inte annat Om åklagaren före en länsrätts Om åklagaren före en länsrätts beslut har anmält att beslutet kan beslut har anmält att beslutet kan komma att överklagas, får läns- komma att överklagas, får läns- rättens eller kammarrättens beslut rättens eller kammarrättens beslut inte verkställas förrän det har vun- inte verkställas förrän det har vun- nit laga kraft eller rätten dessför- nit laga kraft eller rätten dessför- innan har underrättats om att be- innan har underrättats om att be- slutet inte kommer att överklagas. slutet inte kommer att överklagas. Har åklagaren enligt andra stycket underrättat länsrätten eller kammarrätten om att beslutet inte kommer att överklagas, skall rät- ten genast meddela vårdinrätt- ningen om att beslutet kan verk- Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2000:354. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , justitierådet och regeringsrådet . Behörighet för läkare i enskild verksamhet, m.m. Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), 2.lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, 3.lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av ämnessakkunnige . Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsministern , statsråden , , , , Y. , , , , Andnor, Nuder, M. , , , , Jämtin, Orback, Regeringen beslutar proposition 2004/05:89 Behörigheten för läkare i enskild verksamhet, m.m.