prop · GS0362 · 2005-03-01 00:00:00 — Övervakningen skall i synnerhet omfatta balansen mellan tillgång och efterfrågan av el på den inhemska marknaden, förväntad framtida efterfrågan, ytterligare kapacitet som planeras eller håller på att anläggas, samt nätens kvalitet och underhållsnivå samt åtgärder för att täcka efter- frågetoppar och hantera brister i leverans från en eller flera leverantörers sida. Övervakningen får överlåtas på de tillsynsmyndigheter som avses i artikel 23.1. De behöriga myndigheterna skall vidare offentliggöra en rapport i vilken resultaten av övervakningen av dessa frågor och de åtgärder som vidtagits eller planerats skall anges. Rapporten skall överlämnas till kommissionen. När det gäller frågor som rör den försörjningstrygghet som avses i direktivets artikel 4 har i uppdrag att redovisa hur effektbalansen har upprätthållits under den senaste vintern samt att lämna en prognos för effektbalansen den kommande vintern. Fram till skall också ansvara för att en effektreserv om högst finns tillgänglig enligt lagen (2003:436) om effektreserv. Tillsynsansvaret över nätens underhållsnivå och leveransens kvalitet ligger enligt ellagen på . Enligt förordningen (2004:1200) med instruktion för skall myndigheten verka för att elmarknadens funktion och effektivitet förbättras, följa och analysera utvecklingen på elmarknaden samt vara expertmyndighet för elhandels- frågor vad avser t.ex. kapacitetsutveckling, strukturomvandlingar inom elhandels- och nätverksamhet samt prisutvecklingen på el och nättjänster. I detta ingår att bevaka frågor om försörjningstrygghet. Med hänsyn till att bevakningen av den svenska försörjningstryggheten är säker- ställd bedömer regeringen att en ytterligare reglering av detta inte be- hövs. När det sedan gäller de rapporteringar som krävs enligt denna artikel redovisar regeringen i avsnitt 32 hur de avses att ske. Tekniska säkerhetskriterier och tekniska konstruktions- och driftkrav I artikel 5 föreskrivs att medlemsstaterna skall se till att tekniska säker- hetskriterier definieras och att det utarbetas och offentliggörs tekniska regler, som anger lägsta tekniska konstruktions- och driftkrav för anslut- ning till systemet av produktionsanläggningar, distributionssystem, direktanslutna konsumenters utrustning, länkutrustning och direktled- ningar. Kraven skall anmälas till kommissionen. Enligt 9 kap. 1 § ellagen skall elektriska anläggningar, elektriska an- ordningar avsedda att anslutas till sådana anläggningar, elektrisk materiel och elektriska installationer vara så beskaffade och placerade samt bru- kas på sådant sätt att betryggande säkerhet ges mot person- eller sak- skada eller störning i driften vid den egna anläggningen eller vid andra elektriska anläggningar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får, i den mån det behövs från elsäkerhetssynpunkt, meddela föreskrifter om kontroll, provning eller besiktning samt andra föreskrifter som rör elektriska anläggningar, anordningar avsedda att anslutas till sådana anläggningar, elektrisk materiel eller elektriska installationer. Av 1 § förordningen (1992:1139) med instruktion för framgår att är förvaltningsmyndighet för tekniska säkerhetsfrågor. Enligt instruktionen är de övergripande målen för verk- samheten att förebygga skada orsakad av el på person och egendom samt störningar på radiokommunikation och näringsverksamhet inom området elektromagnetisk kompatibilitet. har utfärdat före- skrifter om tekniska säkerhetsfrågor som publicerats i (ElsäkFS). har i sin verksamhet ingått standardiserade avtal om anläggningar, utnyttjande av stamnät, utlandsförbindelser och system- tjänster samt balanstjänst. Anläggningsavtal tecknas för individuella an- läggningar när anslutning skall ske till stamnätet. Avtalet, som bl.a. inne- håller en rad standardiserade tekniska villkor, tecknas normalt för som motsvarar anläggningens livslängd. Nyttjandeavtal reglerar sedan villkoren för att nyttja stamnätet och systemtjänstavtal reglerar villkoren för att särskilda systemtjänster ställs till Svenska kraftnäts förfogande. I 8 kap. 1 § tredje stycket ellagen finns ett bemyndigande för reger- ingen eller den myndighet som regeringen utser att meddela föreskrifter i de områden som behandlas i artikel 5. Med stöd av detta bemyndigande har regeringen bemyndigat att meddela sådana före- Med stöd av bemyndigandet har i sin tur utfär- dat föreskrifter och allmänna råd om utrustning för förbrukningsfrån- koppling, vilka publicerats i Svenska kraftnäts författningssamling (SvKFS). tillbaka pågår också ett arbete med att ta fram föreskrifter om driftsäkerhetsteknisk utformning av produktionsanlägg- ningar, vilka också grundar sig på nämnda bemyndigande i förord- ningen om systemansvar för el. Dessa frågor har delvis reglerats i civilrättsliga avtal vars standardiserade innehåll bl.a. publiceras på . Med hänsyn till vad som redovisats ovan bedömer regeringen att artikel 5 inte leder till att behöver vidta ytterligare åtgärder. Regeringens bedömning: Den svenska lagstiftningen uppfyller direktivets krav i artiklarna 6 och 7 om tillstånds- och anbudsförfaran- den för ny produktionskapacitet. Kapitel III, Produktion, innehåller artiklarna 6 och 7. Tillståndsförfarande för ny produktionskapacitet Artikel 6 består av sex punkter och innehåller föreskrifter om tillstånds- förfarande för ny kapacitet. Medlemsstaterna skall bl.a. använda ett till- ståndsförfarande som skall genomföras enligt objektiva, klara, begripliga och icke-diskriminerande kriterier vid anläggning av ny produktions- kapacitet. Förfarandena och kriterierna för beviljande av tillstånd skall offentliggöras, och den sökande skall ha möjlighet att överklaga ett beslut. Den svenska lagstiftningen innehåller inget krav på ett specifikt till- stånd för att uppföra en produktionsanläggning med undantag för kärn- kraftsreaktorer. För att uppföra en sådan anläggning krävs det tillstånd av regeringen enligt 5 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Enligt 5 a § nämnda lag får dock numera sådant tillstånd inte meddelas. Det kan emellertid krävas tillstånd enligt ett antal andra lagar om man vill upp- föra en produktionsanläggning, nämligen och (1987:10). De kriterier som ligger till grund för tillstånds- prövningen och de förfaranden som tillämpas enligt lagarna framgår av respektive lagtexter. Samtliga dessa texter har publicerats i Svensk för- fattningssamling. Alla beslut som innebär avslag på ansökan om tillstånd kan överklagas enligt närmare föreskrifter i dessa lagar. I de tillstånds- ärenden som prövas av regeringen som första instans, föreligger möjlig- het att begära rättsprövning hos Regeringsrätten enligt lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut. En myndighet eller kommun som i ett ansökningsärende meddelar ett beslut, som medför att en sökande inte får möjlighet att anlägga en elpro- duktionsanläggning, skall enligt förordningen (1999:9) om underrättelse- skyldighet beträffande vissa avslagsbeslut sända en kopia av beslutet till . Den svenska lagstiftningen uppfyller således redan kraven i artikel 6. Anbudsförfarande för ny kapacitet Artikel 7 innehåller fem punkter med regler för anbudsförfarande för ny kapacitet för att trygga försörjningen. I första punkten anges att med- lemsstaterna, genom anbudsförfarande eller ett likvärdigt förfarande i fråga om öppenhet och icke-diskriminering, skall se till att det finns möjlighet att erbjuda ny kapacitet eller styrning av energieffektiviteten eller energiefterfrågan. Förfarandet skall vara grundat på offentliggjorda kriterier. Enligt andra punkten kan medlemsstaterna se till att det finns möjlighet att upphandla ny kapacitet genom ett anbudsförfarande grundat på offentliggjorda kriterier för att skydda miljön och gynna nya tekniska lösningar. I de tredje och fjärde punkterna finns regler för förfarandet. Närmare uppgifter om anbudsförfarandet skall bl.a. offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning. Enligt femte punkten skall med- lemsstaterna utse en särskild myndighet eller ett offentligt eller enskilt organ för att ansvara för tillsynen av förfarandet. Den tillsynsansvarige måste även uppfylla kriterierna för tillsynsmyndighet enligt artikel 23.1. Om den systemansvarige för överföringssystemet inte har ägarsamband med andra verksamheter utanför överföringssystemet får den system- ansvarige utses att vara det organ som ansvarar för organisation, över- vakning och kontroll av anbudsförfarandet. På en konkurrensutsatt marknad finns det en risk för att det uppstår s.k. effektknapphet, eftersom en del av de produktionsresurser som existerade innan konkurrensutsättningen kan komma att läggas ner på grund av att de inte längre blir lönsamma. Enligt regeringen skall frågan om att upp- rätthålla effektbalansen lösas av marknadens aktörer. Under en övergångstid har regeringen dock bedömt att det är nödvändigt att skall ansvara för att en effektreserv om högst finns tillgänglig i enlighet med bestämmelserna i lagen (2003:436) om effektreserv. Effektreserven upprätthålls genom att ingår avtal, dels med elproducenter för att ställa pro- duktionskapacitet till förfogande, dels med elanvändare som begränsar sin elförbrukning. Närmare föreskrifter om insamlingen av de uppgifter som behövs för att fullgöra uppgifterna enligt lagen får föreskrivas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. De avtal som sluter med producenterna föregås av ett upphandlings- förfarande enligt lagen (1992:1528) om offentlig upphandling () vilket innebär att såväl objektivitet som icke-diskriminering och sekre- tess garanteras. Den totala kostnaden för effektreserven /2004 beräknas bli ca . Detta innebär att Svenska kraftnäts upphandling av effektreserv enligt effektreservslagen alltid torde överstiga de tröskelvärden som enligt innebär att upphandlingen måste annonseras i Europeiska unionens officiella tidning. Den svenska lagstiftningen uppfyller därmed redan kraven artikel 7. 4.4Kapitel IV Drift av överföringssystem Regeringens bedömning: När det gäller utseendet av systemansvarig och dennes uppgifter krävs för svenskt vidkommande inte några lag- stiftningsåtgärder för att uppfylla direktivets krav. I den svenska lagstiftningen finns inga särskilda regler om åtskill- nad mellan elnätsverksamhet och annan verksamhet förutom bestäm- melserna om juridisk åtskillnad och särredovisning för nätverksam- heten. I fråga om organisation och beslutsfattande måste därför be- stämmelser om oberoende införas. I fråga om produktionsanläggningarnas inmatningsordning och balansering behöver det för alla nätföretag införas en skyldighet om att anskaffande av energi för att täcka nätförluster skall göras i enlig- het med öppna, icke-diskriminerande och marknadsmässiga villkor. Vidare behöver särskilda bestämmelser införas om utformande och offentliggörande av villkoren för balansering. Ingen lagstiftningsåtgärd behövs för att genomföra direktivets be- stämmelser om sekretess. Kapitel IV, Drift av överföringssystem, omfattar artiklarna 8, 9, 10, 11 och 12. Artiklarna 8 och 9 innehåller regler om utseende av systemansvariga för överföringssystemet och de uppgifter som åligger dessa. En system- ansvarig skall enligt artikel 9 säkerställa systemets långsiktiga förmåga att uppfylla rimliga krav på överföring av elenergi och bidra till försörj- ningstryggheten genom lämplig överföringskapacitet och systemtillför- litlighet. Den systemansvarige skall vidare styra energiflödena i systemet och förse systemansvariga för andra system, med vilka överförings- systemet är sammanlänkat, med tillräcklig information för säker och effektiv drift m.m. Vidare skall den systemansvarige se till att ingen diskriminerande åtskillnad görs mellan olika systemanvändare och förse dem med den information som behövs för ett effektivt tillträde till syste- met. Med överföringssystem avses för svenskt vidkommande stamnätet som ägs av staten och förvaltas av . Direktivets begrepp systemansvarig har delvis en annan innebörd än i 8 kap. 1 § andra stycket ellagen. Med systemansvar avses det övergripande ansvaret för att elektriska anläggningar samverkar driftsäkert så att balans inom hela eller delar av landet kortsiktigt upprätthålls mellan produktion och förbrukning av el. Uppgiften som systemansvarig för det svenska över- föringssystemet fullgörs av . Enligt direktivet skall den systemansvarige bl.a. ansvara för drift och underhåll och, om nödvändigt, utveckling av överföringssystemet och dess länkar till andra system för att garantera försörjningstrygghet. När det gäller utseendet av system- ansvarig och de uppgifter som åligger en sådan krävs för svenskt vid- kommande inte några ytterligare lagstiftningsåtgärder för att uppfylla direktivets krav. Artikel 10 innehåller i två punkter regler om åtskillnad av systemansva- riga för överföringssystemet. Punkten ett anger att om den systemansvarige för överföringssystemet utgör en del av ett vertikalt integrerat företag skall denna åtminstone avseende juridisk form, organisation och beslutsfattande vara oberoende av annan verksamhet utan samband med överföring. Detta skall inte innebära eller leda till ett krav på att ägandet av tillgångar i överförings- systemet skiljs från det vertikalt integrerade företaget. I punkten två anges vissa minimikriterier för sådant oberoende som avses i punkten ett. Av 3 kap. 1 § ellagen följer att en juridisk person som bedriver nät- verksamhet inte får bedriva produktion av eller handel med el annat än för att täcka nätförluster eller för att täcka tillfälliga behov genom mobila reservkraftaggregat. bedriver inte självt elhandel eller elproduktion. förvaltar däremot aktierna i ett av staten helägt bolag . Företaget äger tio gastur- biner med en total effekt om 640 MW. Bolaget bildades för att långsiktigt skall kunna säkra resurser för att hantera störningar i kraftsystemet. Med hänsyn till att bl.a. utser styrelsen i får anses ha en sådan kontroll över företaget, enligt definitionen i artikel 3.3 i rådets förordning (EEG) nr 4064/98 om kontroll av företagskoncentra- tioner, som innebär att är ett sådant vertikalt integrerat företag som bedriver annan verksamhet än överföring av el. Några sär- skilda regler om åtskillnad mellan elnätsverksamhet och annan verksam- het förutom bestämmelserna om juridisk åtskillnad och särredovisning för nätverksamheten finns inte i den svenska lagstiftningen. I fråga om organisation och beslutsfattande måste därför bestämmelser om obero- ende införas. Den närmare regleringen av frågor om åtskillnad för systemansvariga för överföringssystemet redovisas tillsammans med frågor om åtskillnad för systemansvariga för distributionssystem, som följer av direktivets artikel 15, i avsnitt 7. Produktionsanläggningarnas inmatningsordning och balansering Artikel 11 innehåller regler för produktionsanläggningarnas inmatnings- ordning och balansering och består av sju punkter. Punkterna ett och två fastställer att det är den systemansvarige för överföringssystemet som skall ansvara för inmatningsordningen mellan produktionsanläggningar och utnyttjandet av sammanlänkningar. Inmat- ningsordningen skall fastställas på grundval av objektiva och offentlig- gjorda kriterier som tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt. Punkterna tre och fyra innehåller bestämmelser om möjlighet till prioritering av vissa energikällor vid inmatning i överföringssystemet. Punkten fem anger att medlemsstaterna får kräva att de systemansvariga för över- föringssystem uppfyller vissa minimikriterier i fråga om underhåll och utveckling av överföringssystemet, inklusive sammanlänkningskapacitet. Den svenska lagstiftningen innehåller inga uttryckliga regler om inmatningsordning på stamnätet. En produktionsanläggning är dock ansluten på en viss effektnivå och inom den effektgränsen finns en rätt att mata in all el som det finns avsättning för. Om det inte finns några tekniska begränsningar kan en producent alltså fullgöra de elleveranser som grundas på kontraktsskyldigheter. Den inmatning som sker på det svenska stamnätet utöver kontrakterad el är den inmatning som sker inom ramen för den s.k. balanstjänsten. Den inmatningen sker på grund- val av det ekonomiska företrädet hos el från tillgängliga installationer för elproduktion. I den mån produktionsanläggningar vägras inmatning på stamnätet sker det på grund av tekniska begränsningar i systemet. Även utlandsförbindelserna är, liksom produktionsanläggningar, anslutna till stamnätet på en viss effektnivå. Inmatning på stamnätet kan därför ske utan föregående kapacitetsprövning. När obalans uppstår i elsystemet regleras det, vid brist på produktion, via inmatningen från produktionsanläggningarna medan inmatningen från utlandsförbindel- serna inte berörs. När det gäller rätten till uttag från stamnätet via utlandsförbindelserna finns däremot en mindre inskränkning. Om det totala uttaget på stamnätet är för stort minskas först uttaget via utlands- förbindelserna innan annat uttag minskas eller produktionsanläggningar- nas inmatning ökas. Då kapaciteten på utlandsförbindelsen är nedsatt, vare sig det är plane- rat eller oplanerat, har rätt att begränsa överföringen på förbindelsen. Det sker enligt följande principer. efter en ned- sättning av kapaciteten och de följande en garanterar kundernas överföring som alltså inte påverkas. Därefter reduceras överföringen i proportion till kundernas handel. Alla kunder behandlas alltså lika. Villkoren för inmatningsordning och utnyttjandet av länkarna måste vara offentliggjorda vilket innebär att måste offentlig- göra dessa kriterier. Dessa finns publicerade på bl.a. Svenska kraft- näts webbplats. Närmare om att anskaffa energi för att täcka nätförluster Enligt artikel 11 punkten sex skall den systemansvarige anskaffa den energi som behövs för att täcka nätförluster och reservkapacitet i enlighet med öppna, icke-diskriminerade och marknadsorienterade förfaranden. I den svenska ellagen är huvudregeln att en juridisk person som bedri- ver nätverksamhet inte får bedriva produktion eller handel med el med två undantag. Det är tillåtet att producera el som uteslutande är avsedd för att täcka nätförluster eller producera el i mobila reservaggregat i samma juridiska person som bedriver nätverksamhet. Den svenska el- lagen innehåller inga särskilda regler för hur eller något annat nätföretag skall anskaffa den el som behövs för att täcka nätför- lusterna i stamnätet. Av 1 § förordningen (1991:2013) med instruktion för framgår visserligen att på ett affärsmässigt sätt skall förvalta, driva och utveckla ett kostnads- effektivt, driftsäkert och miljöanpassat kraftöverföringssystem och rent faktiskt sker införskaffandet av förlustdelen i de flesta fall genom ett upphandlingsförfarande. Kostnaden för nätförluster utgör vidare en del av stamnätstariffen som kan bli föremål för tillsyn enligt bestämmelserna i 4 kap. 1 och 9 §§ ellagen. Då direktivet anger att motsvarande skyldig- het att anskaffa el för att täcka nätförluster i enlighet med öppna, icke- diskriminerande och marknadsmässiga villkor också skall gälla för systemansvariga för distributionssystem, se avsnittet om artikel 14.5, bedömer regeringen att en sådan skyldighet bör införas för samtliga nät- företag inklusive . Frågan behandlas närmare i avsnitt 6. Närmare om att fastställa villkoren för balansering I artikel 11 punkten sju föreskrivs att villkoren för balansering, vilket också gäller de regler som den systemansvarige fastställer, skall fast- ställas på grundval av objektiva och offentliggjorda kriterier som tilläm- pas på ett icke-diskriminerande sätt. Enligt artikel 23.2 skall tillsynsmyn- digheterna ansvara för att, innan dessa träder i kraft, fastställa eller åtminstone godkänna de metoder som har använts för att beräkna eller fastställa villkoren för tillhandahållande av balanstjänster. Särskilda bestämmelser om utformandet av villkoren för balansering eller offentliggörande av sådana villkor finns inte i ellagen. Sådana be- höver införas. Mer om detta i avsnitten 9.3 och 10. Sekretess för kommersiellt känsliga uppgifter Enligt artikel 12 skall den systemansvarige bevara sekretessen för kom- mersiellt känsliga uppgifter som denne fått i verksamheten. Artikeln motsvaras av den tidigare artikel 9 i det gamla elmarknads- direktivet, 96/92/EG. är en statlig myndighet och om- fattas därför av bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen och sekretess- lagen (1980:100). När det gamla elmarknadsdirektivet genomfördes i svensk rätt ansåg regeringen och att kraven på att den system- ansvarige skall bevara sekretessen för kommersiellt känsliga uppgifter är uppfyllda genom regleringen i sekretesslagen (prop. 1997/98:159 s. 24 f). Regeringen gör samma bedömning när det nya elmarknadsdirekti- vet skall genomföras. Det behövs alltså ingen lagstiftningsåtgärd för att genomföra direktivets artikel 12. 4.5Kapitel V Drift av distributionssystem Regeringens bedömning: För att uppfylla direktivet behöver det införas bestämmelser om att anskaffning för att täcka nätförluster och reservkapacitet skall ske på ett öppet, marknadsorienterat och icke- diskriminerande sätt. Svensk rätt uppfyller direktivets krav i fråga om att skilja nätverk- samhet från elproduktion och elhandel. I fråga om vertikalt integre- rade företag behövs det inte heller några lagstiftningsåtgärder för för- bud mot användandet av vissa gemensamma organisatoriska funktio- ner m.m. Direktivets krav om åtskillnad i beslutsfattande gör det dock nödvändigt att införa svenska bestämmelser för koncerner som bedri- ver både nätverksamhet och elhandel eller elproduktion. Inga regeländringar bör göras i fråga om sekretess för kommersiellt känsliga uppgifter. Direktivets bestämmelser om kombinerat systemansvar saknar rele- vans för de svenska förhållandena. Kapitel V, Drift av distributionssystem, omfattar artiklarna och reglerar hur distributionssystem skall drivas. huvudsak det samma som artiklarna om driften av distributionssystem. Utseende av systemansvariga för distributionssystem och uppgifter som Artikel 13 innehåller bestämmelser om utseende av systemansvariga för distributionssystem och artikel 14 de uppgifter som åligger de system- Av punkten fem i artikel 14 framgår att de systemansvariga för distributionssystem i likhet med de systemansvariga för överförings- system skall anskaffa den energi som behövs för att täcka nätförluster och reservkapacitet i enlighet med öppna, icke-diskriminerade och mark- Med systemansvarig för distributionssystemet torde för svenskt vid- kommande avses alla nätkoncessionsinnehavare på region- och lokal- samtliga innehavare av nätkoncession förutom Svenska kraft- Direktivets definition av systemansvariga för distributionssystemet innebär dock, i likhet med definitionen för systemansvariga för över- föringssystemet, ett driftsansvar för de aktuella näten. Enligt 2 kap. 1 § ellagen får en elektrisk starströmsledning inte byggas eller användas utan tillstånd, s.k. nätkoncession. antingen ges för en bestämd sträckning (nätkoncession för linje) eller för ett visst område (nätkoncession för område). Av 2 kap. 610 §§ ellagen framgår vidare att en nätkoncession endast kan meddelas om både nät- innehavaren och anläggningen är lämplig från allmän synpunkt. ovisshet om vem som har driftsansvar för de svenska distributionssyste- men föreligger inte, eftersom näten inte får användas utan särskilt till- De skyldigheter som enligt artikel 14.13 skall gälla de system- ansvariga för distributionssystemet gäller också enligt den svenska lag- Lokal- och regionnätsinnehavarna är däremot inte ytterst ansvariga för balanseringen av sina system. Detta ansvar ligger som ovan anförts ytterst på som systemansvarig myndighet och de sär- skilt balansansvariga enligt reglerna i 8 kap. 4 och 4 a §§ ellagen. tivet ställer inte heller något krav på att de systemansvariga för distribu- tionssystemen skall handha sådan balansering, utan föreskriver endast bestämmelser som gäller om distributörerna har sådant ansvar.