prop · GS03133 · 2005-03-23 00:00:00 — främmande land eller få tillstånd främmande land eller få tillstånd att resa in, bosätta sig eller arbeta att resa in, bosätta sig eller arbeta där, har rätt att få ett utdrag vars där, har rätt att få ett utdrag vars gäller när en enskild behöver ett gäller när en enskild behöver ett registerutdrag om sig själv enligt registerutdrag om sig själv enligt i lagen (2000:873) om registerkontroll av personal En begäran om uppgifter ur registret skall vara skriftlig och undertecknad av den sökande själv. Denna lag träder i kraft . Jfr och rådets direktiv /92/EG av om försäkringsförmedling (EGT L 9, 15.01.2003 s. 3, Celex 32002L0092). Senaste lydelse 2000:874. Ärendet och dess beredning antogs Europarlamentets och rådets direktiv /92/EG om försäkringsförmedling. I direktivet anges att en samordning av de nationella reglerna om yrkeskrav och registrering av personer som inleder och bedriver verksamhet som försäkrings- förmedlare kan bidra till att förverkliga den inre marknaden för finansiella tjänster och till att förbättra kundskyddet på området. Direktivet finns som bilaga 1. En promemoria om direktivets genomförande, Försäkringsförmedling (Ds 2004:10), har upprättats i . Promemorians lagförslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanser finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (Fi 2004/715). Under beredningen har en promemoria, innehållande utkast till del av lagrådsremiss, utarbetats i . I promemorian behandlades frågor kring tillstånd och registrering. Promemorians lagförslag finns i bilaga 4. Promemorian har behandlats vid ett remissmöte . De till mötet inbjudna myndigheterna och organisationerna har också beretts tillfälle att lämna skriftliga synpunkter. En förteckning av remissinstanser finns i bilaga 5. Promemorian, protokollet från remissmötet och ett särskilt yttrande från finns tillgängliga i lagstiftningsärendet. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Regeringen har i propositionen i allt väsentligt följt Lagrådets förslag och synpunkter. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Lagrådets synpunkter behandlas i den allmänna motiveringen (avsnitt 8.3.3 och 8.4) och i författningskommentaren, avsnitt 10. Olika aktörer på försäkringsförmedlingsområdet Ett försäkringsbolag kan organisera sin försäljningsverksamhet på olika Försäljningen kan skötas av personer som är anställda i försäkringsbolaget, men bolaget kan också använda sig av förmedlare som är mer eller mindre fristående från detta. välja att sköta sina kontakter med försäkringsbolaget på egen hand, men kan också uppdra åt en förmedlare att sköta t.ex. upphandlingen av En försäkringsförmedlare är alltså en form av mellanman som kan ha såväl försäkringsgivare som försäkringstagare som Nedan ges en kort beskrivning av de olika aktörer som i dag finns på förmedlingsområdet. I de flesta försäkringsbolag finns det anställda innesäljare och fälttjänstemän som sköter bolagets försäljningsverksamhet. av bolagens försäljning sker emellertid genom försäkringsombud som inte är anställda av försäkringsbolaget. Ett försäkringsombud kan ha avtal med ett eller flera försäkringsbolag (enbolagsombud respektive En särskild grupp av försäkringsombud är de s.k. specialombuden, resebyråer, bilhandlare, radiohandlare försäkringar som en serviceåtgärd i anslutning till en viss försäljnings- Till gruppen specialombud får även räknas de finansbolag som tillhandahåller försäkringar som en del i olika En annan särskild grupp av försäkringsförmedlare är de s.k. fritidsombuden, dvs. personer som på sin fritid förmedlar Vissa försäkringsombud har avtal som innebär att de är I finansiella koncerner är det vanligt förekommande att t.ex. koncernens distributionsnät i form av bankkontor används även för försäljning av i vart fall vissa av koncernens försäkringsprodukter. dessa fall förmedlar banken försäkringsbolagets produkter (s.k. Mot avtalad ersättning, oftast provision, medverkar ombuden vid försäljning eller vidmakthållande av försäkring. direkt för ett försäkringsbolag eller biträda ett annat ombud. för ombudet att för försäkringsbolagets räkning ingå bindande avtal varierar mellan de ovan angivna kategorierna av försäkringsombud. Specialombuden har som regel rätt att träffa bindande avtal och brukar även ta emot premiebetalningar. Förhållandena kan dock variera. Franchisetagarna som i regel enbart förmedlar livförsäkringar har däremot i allmänhet inte rätt att ingå bindande avtal eller ta emot premie- På samma sätt förhåller det sig med fritidsombud och banker som förmedlar försäkringar. Försäkringsbolagen skall se till att deras försäljningsverksamhet sker i överensstämmelse med god försäkringsstandard. De har på så sätt ett ansvar för försäkringsombuden och skall därför ingripa mot dem om det Genom att försäkringsbolagens försäljningsverksamhet står under tillsyn kommer även ombudens verksamhet att indirekt stå under tillsyn. Försäkringsmäklaren har, som hans roll är i , sitt uppdrag från Prop. 2004/05:133 försäkringstagaren, men får normalt ersättning för sitt arbete i form av provision från försäkringsgivaren. Mäklaren skall vara oberoende av försäkringsgivarintressen. Kravet på oberoende är uppställt i kundens intresse och skall säkerställa att mäklaren fritt kan välja mellan olika försäkringsgivare. I kravet på oberoende ligger att förhållandena mellan mäklare och försäkringsbolag inte får vara sådana att de styr valet av försäkring. Därav följer att mäklaren normalt får en portfölj som är spridd på olika försäkringsgivare allt efter kundernas skilda försäkringsbehov. Mäklarens uppgift är i korthet att sammanföra parter som är intresserade av att ingå försäkringsavtal och att därefter biträda sin uppdragsgivare vid de följande förhandlingarna. Mäklaren är ibland behörig att ingå avtal för sin uppdragsgivares räkning. I regel biträder mäklaren numera kunden även i många andra frågor. En försäkringsmäklare använder sig ofta av assistenter i sitt arbete. En assistent kan biträda mäklaren med att inhämta information i olika avseenden, begära in och sammanställa offerter, kontrollera och vidarebefordra försäkringsbrev till kunden, ägna sig åt beståndsvård, pensionsutredningar, marknadsföring, omskrivningar inför förfallodag, ta emot och verkställa ändringar på befintligt försäkringsskydd, upprätta skattekalkyler, sköta bevakning samt teckna försäkring på uppdrag av mäklaren. ger sin uppdragsgivare råd i försäkringsfrågor. Råden kan avse en mängd frågor, exempelvis skadeförebyggande verksamhet men också råd till kunden om bästa försäkringsskydd och bästa försäkringsgivare i ett visst fall. Konsulten får arvode av kunden. Den renodlade konsultrollen innefattar ingen mellanmansställning. Medan mäklaren är aktiv mellan två eller flera parter, deltar konsulten inte aktivt i förhållandet mellan parterna. Hans roll är mer den passive rådgivarens. Det förekommer dock att konsulten biträder kunden även vid upphandling av försäkring. Uppdelningen mellan försäkringsmäklare och konsulter är närmast en svensk företeelse. Internationellt görs oftast ingen sådan uppdelning (SOU 1986:55 s. 40, prop. 1988/89:136 s. 10 och SOU 1997:79 s. 44). En skadekonsult kan få sitt uppdrag antingen från försäkringsgivaren eller från försäkringstagaren. Slutligen skall här nämnas de s.k. tipsombuden vars uppgift normalt är att endast hänvisa potentiella kunder till försäkringsbolag, försäkringsombud eller försäkringsmäklare. 4.2Närmare om 1989 års lagstiftning om försäkringsmäklare Det var genom lagen (1989:508) om försäkringsmäklare, som trädde i kraft , som det slogs fast att försäkringsmäklare skall få verka på den svenska marknaden. Före försäkringsmäklarlagens tillkomst sköttes försäkringsbolagens försäljning av försäkringar så gott som uteslutande av anställda hos bolagen eller av ombud för dessa. Något förbud mot försäkringsmäklare fanns i och för sig inte och ett mindre antal mäklare var också verksamma redan före lagens tillkomst. Att mäklarverksamheten då inte hade någon större omfattning berodde på att försäkringsbolagen sinsemellan träffade s.k. marknadsöverens- kommelser. Dessa innebar att de bolag som var anslutna till dem endast fick sälja försäkringar genom egna ombud, vilka undantagsvis kunde vara ombud även för ett annat bolag om det första bolaget medgav det. På så sätt förhindrades mäklare från att vara verksamma i . lämnade i delbetänkandet Försäkringsmäklare i (SOU 1986:55) ett förslag om en särskild lagstiftning om försäkringsmäklare. Det var framför allt tre skäl som gjorde att en lagreglering ansågs nödvändig. Huvudmotivet var att avskaffa de etableringshinder som fanns. Ändamålet var att öka konkurrensen mellan försäkringsbolagen. Små och medelstora försäkringsbolag utan egna slagkraftiga försäljningsorganisationer skulle därmed lättare kunna sälja sina försäkringar. För det andra ansågs det nödvändigt av hänsyn till försäkringskunderna, särskilt de enskilda konsumenter som kunde komma att anlita mäklare, att i lag ställa upp vissa regler för verksamheten. Det tredje skälet för en särskild lagstiftning var att försäljningsverksamhet genom mäklare borde vara underkastad samma krav på god försäkringssed som gällde för försäkringsbolagen enligt 7 kap. 16 § första stycket försäkringsrörelse- lagen (1982:713) i dess dåvarande lydelse. Betänkandet ledde till försäkringsmäklarlagen, som trädde i kraft (prop. 1988/89:136, bet. 1988/89:NU29). Försäkringsmäklarlagen består av både näringsrättsliga och civilrättsliga regler, som skall tillämpas på de juridiska och fysiska personer som yrkesmässigt till olika uppdragsgivare förmedlar direktförsäkringar från flera från varandra fristående försäkringsgivare. De näringsrättsliga reglerna innebär bl.a. att varje försäkringsmäklare skall vara registrerad hos och stå under dess tillsyn. Mäklaren kan registreras som förmedlare av alla slag av försäkringar, enbart livförsäkringar eller enbart skadeförsäkringar. För att en fysisk person skall bli registrerad krävs att han har en ansvarsförsäkring, en tillfredsställande utbildning, att han i övrigt bedöms lämplig som försäkringsmäklare samt att han inte genom ägarförhållanden eller på annat sätt är beroende av försäkringsgivarintressen. Vidare krävs att den fysiska personen inte är underårig, i konkurs eller underkastad näringsförbud eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § . För att en juridisk person skall bli registrerad krävs att den juridiska personen inte genom ägarförhållanden eller på annat sätt är beroende av försäkringsgivarintressen, att den har en ansvarsförsäkring samt att de fysiska personer som förmedlar försäkring för den juridiska personens räkning är registrerade som försäkringsmäklare. Enligt de civilrättsliga reglerna skall mäklaren utföra sitt uppdrag omsorgsfullt och med iakttagande av god försäkringsmäklarsed. Han skall, i den utsträckning som omständigheterna kräver det, klarlägga sin uppdragsgivares behov av försäkring och föreslå lämpliga lösningar. Om mäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter, kan han bli skadeståndsskyldig mot uppdragsgivaren och andra som är beroende av att han utför sitt uppdrag på rätt sätt. De civilrättsliga reglerna är tvingande i konsumentförhållanden. Genom en lagändring fick registrerade försäkrings- mäklare möjlighet att utan tillstånd enligt lagen (1991:981) om värdepappersrörelse förmedla fondandelar som sidoverksamhet till Prop. 2004/05:133 försäkringsmäklarrörelsen. Regeringen har i förordningen (1989:854) om försäkringsmäklare meddelat närmare föreskrifter om lagens tillämpning. Vidare har bemyndigats att meddela ytterligare föreskrifter bl.a. om verkställigheten av lagen. har också i allmänna råd lämnat anvisningar om lagens tillämpning. Regeringen beslutade att tillsätta en särskild utredare att göra en översyn av försäkringsmäklarlagen. Mot bakgrund av erfarenheterna från tillämpningen av lagen och utvecklingen på försäkringsområdet skulle utredaren föreslå de lagändringar som behövdes för att trygga en sund utveckling av försäkringsmäklarverksamheten och förstärka skyddet för de försäkringstagare som anlitar försäkringsmäklare (1995:116). Utredarens arbete resulterade i betänkandet Försäkringsmäklare En lagöversyn av (SOU 1997:79). Betänkandet som har remissbehandlats (Fi1997/1956) innehåller ett förslag till ny lag om försäkringsmäklarverksamhet. Enligt förslaget avgränsas lagens tillämpningsområde genom en definition av begreppet försäkringsmäklarverksamhet, till skillnad mot den nu gällande lagen som innehåller en definition av begreppet försäkringsmäklare. I enlighet med de ändringar som genomförts i lagstiftningen om värdepappersrörelse föreslås ett mäklarföretag som en sidoverksamhet också i fortsättningen under vissa villkor kunna förmedla fondandelar. När det gäller verksamhetsformen råder frihet för den som vill bedriva försäkringsmäklarverksamhet att använda sig av bolagsform eller att driva verksamhet under enskild firma. Mot bakgrund av intresset av en ökad stabilitet och insyn på försäkringsmäklarområdet föreslås i betänkandet att endast associationsformen aktiebolag skall få användas för mäklarverksamhet. För registrering som försäkringsmäklarbolag föreslås i betänkandet vidare ett oförändrat krav på oberoende av försäkringsgivarintressen och krav på ansvarsförsäkring för skadeståndsskyldighet som kan drabba bolaget. Ett nytt allmänt krav på mäklarrörelsen som utredningen förde fram är att den skall bedrivas på ett sådant sätt att allmänhetens förtroende för verksamheten upprätthålls och i övrigt så att verksamheten kan anses sund. Ytterligare nya registreringskrav som föreslogs var bl.a. att aktiekapitalets storlek skall avpassas med hänsyn till verksamhetens art och omfattning, men dock uppgå till . Även de fysiska personer som för ett försäkringsmäklarbolags räkning skall förmedla försäkring skall enligt förslaget registreras. Registreringen föreslås liksom nu skötas av tillsynsmyndigheten, dvs. De krav som bör gälla för mäklarnas utbildning och erfarenhet föreslås preciseras i föreskrifter av regeringen eller Finans- inspektionen. Vad gäller den ansvarsförsäkring som mäklare enligt försäkrings- mäklarlagen är skyldiga att ha så innebär utredningsförslaget att lagen också i fortsättningen skall innehålla endast en allmän bestämmelse om Prop. 2004/05:133 detta. De närmare bestämmelserna föreslås anges av regeringen och . Ett centralt inslag i mäklarlagstiftningen är att försäkringsmäklare skall vara oberoende av försäkringsgivarintressen. Någon precisering av oberoendekravet i lagen föreslås inte av utredningen. Inte heller föreslås någon ändring av den ordning som i praktiken tillämpas i liksom internationellt vad avser mäklarens ersättning, vilken innebär att ersättningen kan utgå som arvode betalt av uppdragsgivaren eller som provision eller annan ersättning av försäkringsgivaren. När det gäller den gränsöverskridande verksamhet som kan bedrivas av försäkringsförmedlare från andra länder inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) utgår förslaget från att förmedlarna är registrerade i sina hemländer. Någon ytterligare registrering enligt de svenska reglerna krävs då inte. I fråga om tillsynsbestämmelserna föreslår utredningen att det som en allmän riktlinje för tillsynsarbete anges att myndigheten skall se till att en sund utveckling av försäkrings- mäklarverksamheten främjas. 4.4Tidigare EG-regler om försäkringsförmedlare Rådet antog ett direktiv om åtgärder för att underlätta det effektiva utövandet av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster vid verksamhet som försäkringsagent eller försäkringsmäklare (ur grupp 630 ISIC) och särskilt om övergångs- bestämmelser för sådan verksamhet (77/92/EEG), direktiv /92/EEG. Direktivet syftar till att underlätta för försäkringsmäklare och försäkringsombud att starta verksamhet i en annan medlemsstat. Enligt direktivets artikel 2.1 gäller det för följande verksamheter: a)Yrkesmässig verksamhet utövad av personer som, med avseende på försäkring eller återförsäkring av risker, och med full frihet att välja företag, uppträder som förmedlare mellan personer som söker sådan försäkring och försäkringsföretag eller återförsäkringsföretag, utför förberedande arbete inför ingående av sådana försäkringsavtal och, då så är lämpligt, bistår vid administrering av avtalen, särskilt vid försäkringsfall. b)Yrkesmässig verksamhet utövad av personer som genom ett eller flera avtal fått i uppdrag att, eller som bemyndigats att, i ett eller flera försäkringsföretags namn och för deras räkning, eller endast för deras räkning, framlägga och ge förslag till försäkringsavtal, utföra arbete inför eller vid slutande av försäkringsavtal eller, bistå vid administrering och fullgörande av sådant avtal, särskilt vid försäkringsfall. c)Verksamhet utövad av andra personer än de som avses i a och b men som uppträder för sådana personers räkning vid bland annat förberedande arbete, framläggande av försäkringsavtal eller inkassering av , förutsatt att något försäkringsåtagande gentemot eller för allmänheten inte ingår som en del i denna verksamhet. Försäkringsmäklare ryms i grupp a) medan försäkringsombud innefattas i grupp b). I grupp c) ryms medhjälpare till de föregående Definitionerna tar inte sikte på vissa yrkesgrupper utan på vissa verksamheter oavsett under vilken beteckning utövaren arbetar. Direktivet är dock enligt sin rubrik begränsat till försäkringsagenter och försäkringsmäklare. I artikel 2.2 anges att direktivet särskilt skall gälla verksamhet som i medlemsstaterna anges med vissa, för varje land uppräknade, vedertagna beteckningar. En lista över vilka yrkesgrupper som i medlemsstaterna skall omfattas av bestämmelserna finns fogad till direktivet. För del anges försäkringsmäklare under grupp a) och försäkringsombud under grupp b). I direktivet föreskrivs bl.a. att om ett land ställer upp vissa kunskaps- krav eller krav på färdighet, skall viss i direktivet närmare angiven verksamhet i ett annat land anses uppfylla dessa krav, om sådan verksamhet har bedrivits under tid som preciseras i direktivet (artikel 4 8). Ett intyg om att de förutsättningar som anges i direktivet är uppfyllda skall utfärdas av de myndigheter eller organisationer som varje land utsett (artikel 9). Med anledning av direktivet har en bestämmelse om skyldighet för att utfärda sådant intyg som avses i direktivet tagits in i 7 a § försäkringsmäklarlagen. Bestämmelsen i direktivets artikel 48 har föranlett en ändring i 5 § försäkrings- mäklarlagen (SFS 1995:787). Ändringen innebär att viss erfarenhet som den som ansöker om registrering som försäkringsmäklare har erhållit i ett annat land skall godtas som alternativ till utbildning. Kommissionen antog en rekommendation om förmedlare av försäkringar (92/48/EEG), rekommendation 92/48/EEG. I rekommendationens bilaga, artikel 1, anges att i rekommendationen avses med försäkringsförmedlare en person som startar eller driver sådan verksamhet som definieras i artikel 2 punkt 1 ac i direktiv /92/EEG, vare sig han gör det som egen rörelseidkare eller som anställd. Rekommendationens övergripande mål är att underlätta marknads- tillträde för försäkringsförmedlare och att förstärka skyddet för de försäkringstagare som anlitar förmedlare. I syfte att uppnå målen rekommenderas medlemsstaterna att kräva dels registrering av försäkringsförmedlare, dels vissa kvalifikationer beträffande kompetens- nivå, innehav av ansvarsförsäkring och vandel. Krav får enligt rekommendationen även uppställas på att förmedlare av försäkring har tillräcklig finansiell styrka om de skall handha klientmedel. Förmedlare av försäkring skall vidare till uppdragsgivaren uppge alla juridiska eller affärsmässiga anknytningar till något försäkringsföretag liksom alla aktier som han innehar eller som sådana företag innehar och som skulle kunna inskränka hans frihet att välja försäkringsföretag. Slutligen skall det finnas lämpliga sanktioner som kan tillgripas mot den som driver verksamhet som förmedlare av försäkring utan att vara registrerad. Försäkringsförmedlarna är en viktig länk i försäljningen av försäkrings- I vissa medlemsstater svarar dessa för mer än av all distribution av försäkringar. om försäkringsförmedling finns trots detta bara i direktiv 77/92/EEG, vars räckvidd är begränsad. Direktivet innebär t.ex. inte någon harmonisering av vilka krav på yrkeskvalifikationer som bör ställas för att tillstånd att bedriva verksamhet som mäklare eller ombud Det utesluter inte heller att medlemsstaterna inför särskilda bestämmelser för tillstånd att inleda och bedriva mäklar- eller ombudsverksamhet skall beviljas. Det kan konstateras att direktivets begränsade omfattning har inneburit att medlemsstaterna har infört regler på området som skiljer sig väsentligt från varandra. Ett försök att komma tillrätta med problemen på området gjordes med rekommendation 92/48/EEG. Den innebär som nämnts i avsnitt 4.3 i huvudsak att medlemsstaterna bör anta ett regelverk som innebär att försäkringsförmedlare skall uppfylla vissa krav i fråga om allmänbildning samt affärs- och yrkesrelaterad kompetens, att förmedlarna skall ha en ansvarsförsäkring eller därmed jämförlig säkerhet, att de skall ha god vandel samt att förmedlarna inte får vara försatta i konkurs. I rekommendationen uttalas också försäkringsförmedlare bör vara registrerade i sin medlemsstat och att det i medlemsstaterna skall finnas lämpliga sanktioner mot dem som utövar förmedlingsverksamhet utan att vara registrerade. medlemsstater har antagit bestämmelser med utgångspunkt i De nationella regelverk som har införts skiljer sig dock fortfarande mycket åt. Utifrån det har direktivet försäkringsförmedling arbetats fram. Syftet med försäkringsförmedlingsdirektivet är att ytterligare underlätta verksamhet över gränserna och att förbättra kundskyddet. Varje person (fysisk eller juridisk) som startar eller bedriver verksamhet som försäkrings- eller återförsäkringsförmedlare skall därför som huvudregel vara registrerade som bevis på att de grundläggande yrkeskraven är uppfyllda. En förmedlare som är registrerad i en medlemsstat skall sedan med stöd av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster kunna bedriva verksamhet i andra medlemsstater. Direktivet innehåller också minimikrav på formerna för och innehållet i den information som försäkringsförmedlare skall ge till sina kunder. olika delarna i direktivet berörs närmare nedan. anges i direktivet som verksamhet som består i att lägga fram, föreslå eller utföra annat förberedande arbete inför ingåendet av försäkringsavtal, eller att ingå sådana avtal, eller att bistå vid förvaltning och fullgörande av sådana avtal, särskilt vid skada (artikel Direktivet omfattar alla slags fysiska och juridiska personer som förmedlar försäkringar, dvs. såväl mäklare som exempelvis ombud. ombud är dock undantagna från direktivets tillämpning (artikel 1.2). 2004/05:133 Vidare är försäkringsföretag, anställda hos försäkringsföretag, skadereglerare samt personer som inom ramen för en annan yrkesverksamhet i enskilda fall lämnar information om försäkringar undantagna från direktivets tillämpning (artikel 2.3). I direktivet behandlas frågan om registrering av försäkringsförmedlare i artikel 3 där det bl.a. föreskrivs att en förmedlare skall registreras i sin hemmedlemsstat vid en sådan behörig myndighet som avses i artikel 7.2 samt att juridiska personer skall registreras av medlemsstaterna som dessutom i registret skall ange namnen på de fysiska personer i ledningen som ansvarar för förmedlingsverksamheten. Medlemsstaterna får därvid föreskriva att försäkringsföretag eller andra organ får samarbeta med de behöriga myndigheterna vid registrering av försäkringsförmedlare (artikel 3.1).