prop · GS03163 · 2005-05-31 00:00:00 — Som fram- går av redogörelsen är det inte helt lättillgängligt. Effekterna för väljarna av dubbelvalsavveckling kan i vissa fall vara svåra att förstå. Dubbelvalsavvecklingen och dess konsekvenser har diskuterats vid ett flertal tidigare tillfällen. Som utredningen redovisat har man dock varje gång valt att inte ingripa med reglering. I stället har man förlitat sig på att partierna skall anstränga sig för att se till så att de negativa effekterna för väljarna minimeras. Som exempel kan nämnas att Rådet för utvärdering av val an- såg att effekterna av dubbelval var olyckliga och riskerade att leda till att personvalsinslaget och valsystemet som sådant förlorar i trovärdighet (SOU 1999:136). Problemen skulle enligt rådet minska om partierna no- minerade varje kandidat i endast en valkrets. Regler om att en kandidat endast får ställa upp i en valkrets, t.ex. krav på s.k. bostadsband, skulle dock innebära en relativt stor begränsning av partiernas möjligheter att fritt lansera kandidater. En eventuell reglering skulle även försvåras av att det i den svenska valordningen inte finns någon anmälningsskyldighet av kandidater, något som rådet ansåg borde gälla även fortsättningsvis. Rådet föreslog i stället en bestämmelse i vallagen av normativ karaktär med innebörd att samma kandidat i riksdagsvalet inte bör förekomma i mer än en valkrets. Det skulle med en sådan bestämmelse enligt rådet inte framstå som sannolikt att något av de etablerade partierna medvetet lanserade kandidater i strid med vallagens rekommendationer. I likhet med rådet ansåg regeringen att kandidaturer i flera valkretsar leder till nackdelar för väljarna (prop. 2001/02:53). dock att partierna skulle medverka till att komma till rätta med problemet Prop. 2004/05:163 och fann att det inte fanns tillräckliga skäl för att föreslå någon lagstift- Regeringen uttalade dock att den var beredd att återkomma med förslag till sådan om det visade sig att partierna inte tog sitt ansvar. Riks- dagen anslöt sig till regeringens bedömning (bet. 2001/02:KU8, rskr. 2001/02:147). Som utredningen redovisar har antalet fall av dubbelvalsavveckling i riksdagsvalet minskat kraftigt års val. Detta är enligt regeringens mening en positiv utveckling. Den huvudsakliga förklaring- en är att inget av riksdagspartierna hade någon rikslista. fö- rekommer dock att enskilda kandidater kandiderar i flera valkretsar fast på olika listor. Vid val blev sex kandidater valda i två eller flera valkretsar. Liksom utredningen anser regeringen att det måste ankomma på parti- erna att vid sina nomineringar ta rimlig hänsyn till väljarnas behov av tydlighet beträffande kandidaturerna och effekterna av personvalet. Ut- vecklingen visar också att så har skett. Regeringen gör därför inte någon annan bedömning än utredningen, och anser således att det inte nu finns skäl att lagstifta mot kandidatur i fler än en valkrets vid val till . Regeringens bedömning: Reglerna för dubbelvalsavveckling vid per- sonval bör inte ändras. Regeringens förslag: Reglerna om utseende av ersättare i kommun- fullmäktige skall göras tydligare genom att det för ett parti som bara har fått en ersättare skall utses ytterligare en ersättare för varje leda- mot som blivit vald för partiet. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. ningen har inte lämnat något förslag när det gäller utseende av ersättare i Remissinstanserna: Ingen remissinstans har motsatt sig utredningens , i län och i Dalar- nas län har föreslagit att reglerna om utseende av ersättare i kommun- fullmäktige skall göras tydligare genom att det för ett parti som bara har fått en ersättare skall utses ytterligare en ersättare för varje ledamot som blivit vald för partiet. Skälen för regeringens bedömning och förslag: Reglerna för dub- belvalsavveckling innebär att personrösterna skall slå igenom fullt ut också när det gäller ersättare, i den mån en kandidat får sådana röster över personvalsspärren (se föregående avsnitt). Detta innebär att det list- trogna systemet får stå tillbaka för väljarinflytandet så länge det finns kandidater som har fått personröster över spärren. Finns det inte kandida- ter som har fått personröster över spärren skall det tilläm- pade systemet med listans röstetal som utgångspunkt tillämpas, dock med den begränsningen att endast de valsedlar från vilka ledamoten fått personröster då får beaktas. Utredningen illustrerar med ett antal exempel hur dessa regler tilläm- pas i praktiken (avsnitt 12.12 i betänkandet). Systemet med dubbelvalsavveckling vid personval har endast tillämpats vid två val, . I likhet med utredningen anser regeringen att erfarenheterna från dessa två valtillfällen inte ger ett till- räckligt underlag för att redan nu dra slutsatsen att systemet bör ändras. De följder av systemet som från väljarsynpunkt kan uppfattas som oklara att när ett parti går fram med mer än en lista i en valkrets den som besätter det lediga mandatet hämtas från en lista som fått förhållan- devis få röster i valkretsen är inte oförutsedda. Tvärtom får de anses vara en given följd av den ordning som valts för personval i vårt land. I likhet med utredningen anser regeringen att det i första hand måste ankomma på partierna att vid utformningen av sin list- och kandidatpoli- tik ta hänsyn till vilka effekter denna kan få vid en eventuell dubbelvals- avveckling och vilka väljarreaktioner detta i sin tur kan medföra. Det kan enligt regeringens mening i varje fall inte anses föreligga tillräckligt starka skäl för ett ingripande genom lagstiftningsåtgärder. och några länsstyrelser har föreslagit att reglerna om utseende av ersättare i kommunfullmäktige skall göras tydligare genom att det för ett parti som bara har fått en ersättare skall utses ytterligare en ersättare för varje ledamot som blivit vald för partiet. Regeringen har inte någon annan uppfattning på denna punkt utan anser att förslaget bör genomföras. 15.5Skydd mot ofrivillig kandidatur Regeringens bedömning: Några särskilda lagstiftningsåtgärder är inte påkallade för att motverka ofrivilliga kandidaturer. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har gjort någon annan be- dömning än utredningen. Skälen för regeringens bedömning: Frågan är om det skall införas regler mot s.k. ofrivilliga kandidaturer, dvs. att någon nomineras i val mot sin vilja eller utan att först vara tillfrågad. Detta kan vara förvirrande för väljarna, t.ex. om en känd företrädare för ett parti mot sin vilja sätts upp på valsedeln för ett annat parti, eller medföra obehag för den vars namn utnyttjas på ett sådant sätt. Eftersom offentliga valförberedelser inte bör införas (se avsnitt 13.1.2), är det inte möjligt att skapa en effektiv ordning som förhindrar ofrivilliga kandidaturer. För partier som inte låtit skydda sin partibeckning genom registrering och anmälan av samtliga kandidater har varje väljare möjlig- het att på en ifyllnadsvalsedel (blank valsedel) skriva en kandidats namn. Om denna kandidat får tillräckligt många röster blir kandidaten vald, om partiet deltar i mandatfördelningen. Att införa hinder mot att föra upp vissa kandidatnamn enbart på namn- valsedlar skulle innebära en helt omotiverad åtskillnad mellan olika slag av valsedlar som dessutom i praktiken skulle kunna bli helt verkningslös. Förutom användningen av ifyllnadsvalsedlar kan ju kandidatnamn tryck- as på namnvalsedlar som inte beställs hos . Det är givetvis ett allmänt intresse att valen kan genomföras under Prop. 2004/05:163 ordnade former. Att straffbelägga förfaranden som leder till ofrivilliga kandidaturer skulle emellertid föra för långt. Vid en samlad bedömning anser regeringen att det inte bör genomföras några förändringar av nuvarande ordning på detta område. Sambandet mellan fastighetsindelningen och indel- Regeringens förslag: När det gäller mycket stora fastigheter skall det vara möjligt att avvika från huvudregeln att för varje fastighet samtli- ga röstberättigade skall hänföras till samma valdistrikt. ning för avvikelse skall dock vara att berörda valdistrikt hör till sam- Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har motsatt sig utredningens Skälen för regeringens förslag: Enligt den nuvarande vallagen bildar valdistrikten enheter för röstning och för preliminär röstsammanräkning. Det sätt på vilket indelningen i valdistrikt genomförs får konsekvenser i Ett stort antal röstberättigade och röstande i ett di- strikt kan t.ex. innebära störningar av röstningen i vallokalen. också få återverkningar på den preliminära röstsammanräkningen och rapporteringen under valnatten. Vidare kan det beroende på befolknings- strukturen innebära geografiskt sett mycket stora distrikt med för långa avstånd till vallokalen och därmed sammanhängande problem. antal röstberättigade och röstande i ett distrikt kan å andra sidan innebära att valhemligheten inte alltid kan garanteras. ligger också till grund för vallagens bestämmelser om indelning i valdi- Bestämmelserna om indelning i valdistrikt utgår från att tre val hålls i distriktet och från nuvarande nivå på valdeltagandet. stämmelserna utgår också från att röstningen sker på valdagen i valdi- Det finns inte någon absolut gräns för hur stort eller litet ett distrikt får vara. En särskild fråga i detta sammanhang är hur man skall hantera mycket stora fastigheter eller fastigheter med flera områden. nämnas fastigheter med stor geografisk omfattning och som sträcker sig över en hel kommun eller ligger som spridda öar inom ett stort område En tänkbar lösning är att väljarna hänförs till det valdistrikt där de faktiskt bor. 2001/02:53 gjorde regeringen bedömningen att samtliga röstbe- rättigade på en fastighet skall hänföras till samma valdistrikt. anledde en ändring av 4 kap. 1 § vallagen. Som utredningen visar finns det fastigheter med fler än 2 000 och i vissa fall fler än 3 000 röstberättigade personer. att antalet väljare i ett valdistrikt blir ohanterligt stort. fastigheter som löper som långa band över flera valdistrikt. dens läge i ett sådant fall inte är känd avgör fastighetens mittpunkt vilket valdistrikt fastigheten hänförs till. Detta kan medföra att en del väljare Prop. 2004/05:163 får åka långa sträckor för att komma till sin vallokal. När det gäller fastigheter som geografiskt sett är stora har man inom ramen för den nuvarande lagstiftningen sökt lösa problemet med stora avstånd till vallokalen genom att på valdagen anordna särskilda röstmot- tagningsställen inom distriktet. En annan lösning i valdistrikt med ett stort antal röstberättigade personer på en förhållandevis begränsad yta har varit att dela upp röstlängden så att röstmottagningen ägt rum som om det rört sig om skilda valdistrikt. För de fall det trots valnämndens ansträngningar inte går att få till stånd någon lämplig lösning anser utredningen att man skall göra det möjligt att flytta väljare från ett stort valdistrikt till kringliggande distrikt inom samma valkrets. Som exempel nämner utredningen fastigheten 2 i Lin- kommun där det vid val fanns 2 889 röstberättigade personer. Fastigheten sträcker sig över sju valdistrikt. Fastighetens cen- tralpunkt gör att den placeras i valdistriktet 5. Valmyndig- heterna har i samråd med ledning av fastighetens adressuppgifter fört väljarna till de för dem geografiskt sett mest lämpliga valdistrikten inom samma valkrets. Ett annat exempel där liknande åtgärder har vidtagits är fastigheten 1:1 i kommun. Den fastigheten sträcker sig över fem valdistrikt inom samma valkrets, men har endast 197 röstberättigade personer. Enligt vad utredningen redovisar hanteras ytterligare ett fyrtiotal fastigheter på liknande sätt. För att klargöra att åtgärder av det slag som nämnts är förenliga med vallagstiftningen har utredningen föreslagit att det i vallagen tas in en uttrycklig bestämmelse med den innebörden. Med hänsyn till de omständigheter som utredningen redovisat anser regeringen att det finns fog för den föreslagna justeringen av bestämmel- serna om indelning i valdistrikt. Huvudregeln bör alltså även fortsätt- ningsvis vara att för varje fastighet samtliga röstberättigade skall hänfö- ras till samma valdistrikt. Avsteg härifrån skall dock få göras om det finns särskilda skäl för det. Eftersom det är som beslutar om indelningen i valdistrikt, är det också den myndigheten som prövar om det föreligger sådana skäl som sagts. 15.7 Utlandssvenskars upptagande i röstlängd Regeringens bedömning: Nuvarande bestämmelser som innebär att en inkommen röst från en utlandssvensk som inte är upptagen i röst- längden skall anses som en anmälan om att tas upp där, bör inte änd- ras. Regeringens förslag: När det gäller röster som kommer in i sådan tid att de kan beaktas vid det aktuella valet, skall bestämmelserna i stället för att avse rättelse av röstlängd ges en utformning som bättre stämmer överens med vad som gäller beträffande anmälan om att fin- nas i röstlängd. Utredningens bedömning och förslag: Överensstämmer med reger- Remissinstanserna: Ingen remissinstans har motsatt sig utredningens förslag och bedömning. Skälen för regeringens bedömning och förslag: Svenska medborga- re som inte har varit folkbokförda i landet tas upp i en röstlängd bara om de senast före valdagen skriftligen anmäler sig. Den som har gjort en sådan anmälan skall tas upp i röstlängd för anmälan. Avges en röst från en person som inte tagits upp i en röstlängd men som i övrigt uppfyller kraven för rösträtt, skall den avgivna rösten anses som en anmälan. Detta framgår av 7 kap. 1 § vallagen. Enligt 7 kap. 12 § vallagen skall den centrala valmyndigheten, om en röst lämnas av en svensk medborgare som inte är folkbokförd i landet och som inte finns upptagen i röstlängden, genast rätta röstlängden om rösten kommit in till myndigheten dagen före valdagen. En sådan avgiven röst från någon som inte är upptagen i röstlängden skall således leda till att han eller hon tas upp i röstlängden för det aktuella valet även om någon formell anmälan inte har gjorts. Röster som kom- mer in efter dagen före valdagen skall däremot enbart ses som en anmälan om att få ett nytt rösträttsdatum som gör att vederbörande tas upp i röstlängd för en ny tioårsperiod, dvs. för framtida val. Bestämmelsen om att en röst som kommer in i rätt tid från en utlands- svensk som inte är upptagen i röstlängden skall kunna leda till att välja- ren tas upp i röstlängden för det aktuella valet gäller års val. Skälet för detta var att ett stort antal tidigare röstberättigade ut- landssvenskar annars skulle falla ur röstlängden för valet som många av dem på grund av svårigheten att nå ut med information till hela denna grupp av utlandssvenskar om vilka förutsättningar som gäller för att fortsättningsvis kunna tas upp i röstlängden skulle fortsät- ta att rösta i tron att de som tidigare finns med i röstlängden (prop. 2001/02:53). I samband med riksdagsbehandlingen gav regeringen till känna att reglerna om rättelse såvitt avser utlandssvenskar borde ses över (bet. 2001/02:KU8 s. 39, rskr. 2001/02:147). Enligt utskottet stämde inte den nya bestämmelsen om rättelse helt med bestämmelsen i 7 kap. 1 § vallagen om när en anmälan senaste måste ske för att väljaren skall tas upp i röstlängden om han eller hon inte finns där. Vidare borde prövas om inte en avgiven röst från en person som redan finns i röstlängden också skall anses som en anmälan enligt 7 kap. 1 § vallagen. Utredningen har anfört att en tänkbar lösning på de svårigheter som följer av tioårsgränsen för utlandssvenskarnas rösträtt är att en avgiven röst alltid skall anses som en anmälan om att tas upp i röstlängd för de kommande tio åren oavsett om den avges av en person som är upptagen i en röstlängd eller inte är det. En sådan ordning skulle garantera att ut- landssvenskar som är aktiva och utnyttjar sin rösträtt inte kan förlora den på grund av att de vid tioårsperiodens utgång underlåter att göra en sär- skild anmälan om att de även fortsättningsvis vill delta i valen. En sådan ordning kräver dock omfattande administrativa insatser. För varje ut- landssvensk som röstar måste antecknas att en ny tioårsperiod börjar löpa. Det är fråga om närmare 40 000 personer och många av dem röstar i . Utredningen anser därför att det inte är rimligt att införa en ordning Prop. 2004/05:163 som innebär att en inkommen röst från en utlandssvensk alltid skall med- föra att en ny tioårsperiod börjar löpa. Regeringen gör inte någon annan bedömning än utredningen på den här punkten. När det gäller frågan om den nuvarande bestämmelsen om rättelse i en röstlängd helt stämmer med bestämmelsen om när en anmälan senast måste ske för att väljaren skall tas upp i röstlängden bör, som utredning- en konstaterat, denna få en annan lydelse och placering som på ett tydli- gare sätt än klargör dess faktiska innebörd. Förstärkt skydd för valhemligheten Regeringens förslag: Det skall genom en uttrycklig bestämmelse i sekretesslagen (1980:100) klargöras att sekretess gäller för uppgift om hur en väljare har röstat, om uppgiften framkommit då en valfunk- tionär har lämnat biträde åt väljaren vid röstning eller om uppgiften framgår av innehållet i ett avgivet valkuvert som inte har lagts ned i en valurna och som därmed efter ett val kan avslöja hur en viss väljare Meddelarfrihet skall inte gälla i nu nämnda avseenden. Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon lagstadgad tystnadsplikt för anhöriga och andra enskilda som hjälper väljare att Inte heller bör det införas sekretess för s.k. väljarförteckningar som förs vid röstmottagning på kriminalvårdsanstalter. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag och bedömning. Utredningen har förutom ändringen i sekretesslagen föreslagit att det skall införas tystnadsplikt för anhöriga och andra en- skilda som hjälper väljare att rösta. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i eller har inte något att invända mot utredningens förslag. att det bör övervägas om meddelarfrihet skall råda i de fall det gäller sek- ombudsmän () och anser att den före- slagna bestämmelsen om tystnadsplikt inte bör införas. anser att det för att slå vakt om de intagnas personliga integritet bör införas sekretess för s.k. väljarförteckningar som förs vid röstmottagning på kriminalvårdsanstalter. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Principen om hem- liga val är en av den demokratiska rättsstatens grundstenar. för svenskt vidkommande av 3 kap. 1 § regeringsformen. inte i sekretesslagstiftningen finns någon uttrycklig bestämmelse om sekretess för uppgift om hur en väljare har röstat, får detta alltså an- ses följa direkt av grundlag. Som utredningen föreslagit bör det för tydlighets skull i sekretesslagen införas en bestämmelse om sekretess till skydd för valhemligheten. leringen bör avse de situationer då uppgift om hur väljaren har röstat vid val har framkommit då biträde lämnats åt väljaren vid röstningen eller om en sådan uppgift framgår av innehållet i ett avgivet valkuvert som inte har öppnats för rösträkning antingen i vallokal eller vid valnämndens Det ligger i sakens natur att en uppgift av det slag som nu är i fråga aldrig kan motivera meddelarfrihet, dvs. frihet från straff vid utlämnande av sekretessbelagd information för publicering i tryckt skrift eller för offentliggörande i radioprogram och tekniska upp- tagningar. När det gäller utredningens förslag om tystnadsplikt för privatpersoner som är väljare behjälpliga vid val anser JO och att detta inte bör genomföras. Till stöd för sin uppfattning anför JO att privatpersoner som till följd av den föreslagna bestämmelsen röjer eller utnyttjar uppgif- ter om hur någon har röstat kommer att kunna straffas enligt 20 kap. 3 § för brott mot tystnadsplikt. Straffansvar kan inträda vid så väl uppsåtligt som oaktsamt handlande. Denna straffbarhet skiljer sig i väsentliga hänseenden från andra bestämmelser om tystnadsplikt för pri- vatpersoner. Tystnadsplikten inträder direkt på grund av lag utan någon särskild uttalad förbindelse från den berördes sida. Det behövs inte heller något myndighetsbeslut eller någon annan åtgärd som manifesterar tyst- nadsplikten. Det får mot den bakgrunden antas att många kommer att sakna insikt om de straffrättsliga konsekvenserna av att de röjer eller ut- nyttjar uppgifter om hur någon har röstat. Med hänsyn härtill är JO tvek- sam till den föreslagna bestämmelsen. framför synpunkter av motsvarande slag. Regeringen anser att det finns mycket som talar för utredningens för- slag i denna del. Det kan i sammanhanget noteras att en motsvarande bestämmelse gäller enligt den norska vallagen: En person som assisterer en velger ved stemmegivningen og får kjennskap til hvordan vedkom- mende har stemt, har taushetsplikt om dette. De synpunkter som fram- förts av JO och är dock av sådant slag att det enligt reger- ingens mening i varje fall inte finns skäl att gå vidare med förslaget. Detta bör således inte genomföras. När det gäller förslaget att införa sekretess för s.k. väljarförteckningar som förs vid röstmottagning på kriminalvårdsanstalter gör regeringen följande bedömning. Grundläggande demokratiska principer bjuder att information om vilka väljare som har röstat i val inte hålls hemlig för allmänheten. Enligt 7 kap. 21 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess inom kriminalvården för uppgift om enskilds personliga förhållanden inte be- slut av eller någon av kriminalvårdens nämnder och inte heller annat beslut i ett kriminalvårdsärende enligt eller lagstiftningen om kriminalvård i anstalt. Detta innebär att bl.a. be- slut om placering i anstalt inte är sekretessbelagda. Uppgift om att någon verkställer ett straff är således offentlig. De väljarförteck- ningar som förs vid röstmottagning i röstningslokaler innebär alltså inte att fler uppgifter än som är offentliga blir allmänt tillgängliga. Mot den nu angivna bakgrunden finner regeringen att det inte finns an- ledning att vidta någon sådan ändring av sekretesslagstiftningen som förordat. Vem skall lägga ned valkuvert i valurnan? Regeringens bedömning: Någon ändring bör inte ske av nuvarande ordning som innebär att det är röstmottagarna som skall lägga ned mottagna valkuvert i valurnan. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i eller har inte något att invända mot utredningens bedömning. kommun anser att man skulle kunna hitta förfaringssätt som möjliggör att valet sker rätt och riktigt, även om väljaren själv får lägga sin röst i urnan. Skälen för regeringens bedömning: Den nuvarande ordningen för hur röstning i vallokal skall gå till överensstämmer i huvudsak med det förfarande som infördes genom vallag och som i sin tur byggde på vad som hade gällt vid riksdagsmannaval (jfr RÅ 1911 ref. 125). Frågan om väljaren själv bör lägga ned valsedeln i valurnan har från och till varit föremål för diskussioner, senast i samband med tillkomsten av den nu gällande vallagen. De som besvarar frågan jakande anser att en sådan ordning skulle öka förtroendet för valsystemet. Saken berördes visserligen inte närmare i förarbetena till lagen (prop. 1996/97:70), men i det utredningsbetänkande som låg till grund för lagstiftningsärendet ställde vallagskommitté de båda alternativen mot varandra och kom då till slutsatsen att den etablerade ordningen var att föredra (SOU 1994:30 s. 314). Om väljarna själva skall lägga ned sina valkuvert i valurnan skulle det, för att upprätthålla säkerheten i förfarandet, krävas särskilda kontrollåt- gärder i form av t.ex. stämpling av valkuvert. Även om sådana genom- förs torde det bli svårt att utan andra kompletterande åtgärder upprätthål- la den höga säkerhetsnivån vid val. Risken för felaktigheter blir självfallet högre om varje väljare själv disponerar över valurnan än om alla väljares valkuvert först granskas av en röstmottagare innan dessa, om de är korrekt iordninggjorda, läggs ned där.