prop · GT0327 · 2005-10-10 00:00:00 — Rätt till avbrottsersättning bör inte heller gälla om nätföretaget har rätt att avbryta överföringen för att vidta åtgärder som är motiverade av el- säkerhetsskäl eller för att upprätthålla en god drift- och leveranssäkerhet. Ett annat undantag från rätten till avbrottsersättning har att göra med att en hundraprocentig elleverans inte kan garanteras under alla förhål- landen. Även kan elavbrott orsakas av händelser som ligger utanför vad ett nätföretag normalt kan förvänta sig eller rusta sig mot. Det är därför rimligt att ersättning inte skall utgå om avbrottet beror på ett hinder utanför ett nätföretags kontroll. Detta s.k. kontrollansvar gäller redan enligt ellagens bestämmelser om skadestånd till konsumenter vid långvariga elavbrott. Avbrottsersättning bör följaktligen inte utgå om ett elavbrott beror på ett hinder utanför ett nätföretags kontroll, som före- taget inte skäligen kunde förväntas ha räknat med och vars följder före- taget inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. företag avses här det företag som innehar det ledningsnät där det fel finns Prop. 2005/06:27 som har lett till elavbrottet hos elanvändaren. För att undvika ersätt- ningsskyldighet måste alltså det nätföretag som är skyldigt att betala av- brottsersättningen kunna visa att den omständighet som orsakat avbrottet legat utanför vad som kunnat kontrolleras av det nätföretag i vars nät felet uppstått. Ytterst avgörs gränserna för kontrollansvaret genom rättspraxis. I vad mån en enskild händelse innefattas i kontrollansvaret eller inte skall alltså bedömas utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Händelser av exceptionell karaktär kan anses falla utanför nätföretagens kontroll. Hit hör till exempel krig, terrorhandlingar, sabotage och även myndig- hetsingripanden. Vissa naturfenomen som jordbävningar och jordskred torde också falla utanför kontrollansvaret. Väderhändelser som åter- kommer relativt ofta såsom åska, snöoväder eller stormar bör däremot endast i rena undantagsfall vara att betrakta som sådana händelser som inte kunnat förutses eller förväntas och skall därför normalt innefattas i nätföretagens kontrollansvar. Stamnätet bör inte omfattas Det främsta syftet med reglerna om avbrottsersättning är preventivt, dvs. att driva nätföretagen till att göra ledningsnäten leveranssäkra. Även stamnätet skall naturligtvis uppfylla höga kvalitets- och säkerhetskrav. är sannolikheten mycket låg för att det skulle uppstå ett fel i stamnätet som skulle leda till långvariga avbrott. Staten äger stamnätet och kan direkt styra som förvaltar stam- nätet, om det behövs ytterligare förbättringar av stamnätets driftsäkerhet. Staten kan garantera en hög leveranssäkerhet i stamnätet på annat sätt än genom regler om avbrottsersättning. Den preventiva funktionen hos skadeståndet gör sig med andra ord inte gällande på samma sätt för stam- nätet som för region- och lokalnät. Stamnätet bör inte omfattas av reglerna om avbrottsersättning. Regeringens förslag: En modell för schabloniserad avbrottsersättning införs i ellagen. Vid avbrott som varar betalas avbrotts- ersättning av elanvändarens beräknade årliga nät- avgift, dock lägst av prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Vid avbrott som varar betalas ersättning med av den årliga nätavgiften, dock lägst av prisbasbeloppet. För varje därefter påbörjad 24- timmarsperiod skall ersättning betalas med av den årliga nätavgiften, dock lägst av prisbas- beloppet. Nätföretagens skyldighet att betala avbrottsersättning begränsas till högst nätavgifter per avbrott och elanvändare. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har anfört att den av utredningen . 2005/06:27 föreslagna avbrottsersättningen är något av en nyordning eftersom den skall utgå vid sidan av ett eventuellt skadestånd och att ersättningen till sin natur blir en sorts sanktionsavgift. Enligt hovrätten måste det göras en utförlig analys av effekterna av att införa ett sådant system. Ekonomi- styrningsverket och Sveriges Energiföreningars () har framhållit att drivkrafterna för att tillhandahålla avbrottsfri el kan min- ska då avbrottet blir så långvarigt att elanvändarens maximala ersättning uppnås. har anfört att de ersättningsnivåer som anges i procentandelar av nätavgiften , osv. synes rimliga som ett medelvärde. Högskolan invänder dock mot miniminivån på av prisbasbeloppet och anser att ersättning motsvarande de föreslagna procentandelarna även i dessa fall är rimliga. har anfört att tidsgränsen för avbrotts- ersättning är väl avvägd. Enligt verket skulle den nuvarande konsument- tjänstlagen, om den var tillämplig på elområdet, bl.a. ge konsumenten rätt till prisavdrag vid kortare elavbrott än de föreslagna . m.fl. har anfört att det inte är lämpligt från arbets- miljösynpunkt att införa för avbrottsersättning, utan att ersättningskravet bör kopplas ihop med funktionskravet, dvs. har avstyrkt att ersättning skall betalas efter tolv timmars avbrott, eftersom det i realiteten kommer att bli styrande och arbetsmiljöriskerna kommer att bli mycket stora. Enligt finns det en risk att nätföretagen inte kan finansiera investeringarna i elnäten om alltför tuffa krav på ekonomisk ersättning införs . Företagarna har anfört att tiden innan avbrottsersättning utgår bör vara densamma som för funktionskravet , utom för näringsidkare som bör få ersättning . har anfört att det är rimligt med en ersättning kopplad till funk- tionskravet men att en ersättning styr fel och begränsar möjligheten att nå funktionskravet genom att styra bort investeringsmedel. Skälen för regeringens förslag Hur ersättningen vid långvariga elavbrott skall bestämmas kan regleras på olika sätt. En grundläggande skillnad finns mellan regler som innebär att man i generella termer anger hur ersättningen skall bestämmas och regler som bygger på schabloner för ersättningen. Regeringen delar bedömning att ett syfte med reglerna är att elanvändarna skall kunna få en snabb och administrativt enkel ersättning vid långvariga elavbrott. Det syftet uppnås bäst med en modell med schabloniserad avbrottsersättning. Det finns flera exempel på sådana modeller. Det förslag som redovisades utredning om ökad leveranssäkerhet innebar en schabloniserad rätt till avbrottsersättning (se avsnitt 4.1). riktlinjer för frivillig ersättning bygger på en modell med schabloniserad ersättning. använder också sådana modeller. Regeringen föreslår i avsnitt 7.1 att ett funktionskrav på högst tjugofyra timmars elavbrott införs i ellagen. Funktionskravet ansluter till det planeringsmål som branschen redan nu arbetar efter. rikt- linjer om avbrottsersättning innebär också att ersättning betalas till el- användarna för elavbrott som varar minst . har föreslagit att ersättning till elanvän- darna skall betalas efter tolv timmars avbrott i elöverföringen. Förslaget grundar sig på att elanvändarna har blivit allt känsligare för störningar i elöverföringen. Vidare bedömer inspektionen att en skyldighet att lämna avbrottsersättning kommer att skapa ekonomiska driv- krafter för nätföretagen att både förbättra elnäten och avhjälpa felen . utredning om ökad leveranssäkerhet föreslogs att ersättning skulle utgå efter tolv timmars elavbrott. Genomgången av reglerna om avbrottsersättning i andra länder, se avsnitt 5, visar att ersättningen i flera länder utgår redan efter ett elavbrott som är kortare än . , , m.fl. har anfört att det från elsäkerhetssynpunkt inte är rimligt att låta ersättningsskyldigheten in- träda . Enligt deras uppfattning medger en sådan tidsgräns inte nätföretagen någon reell möjlighet att åtgärda avbrott som inträffar utan att utsätta reparatörerna för elsäker- hetsrisker. Det är givetvis oacceptabelt att reparatörer tvingas arbeta under för- hållanden som utsätter dem för elsäkerhetsrisker eller andra olycksrisker. Detta regleras i arbetarskyddslagstiftningen. har be- fogenhet att avbryta arbeten som medför fara från elsäkerhetssynpunkt. Nätföretagen måste liksom ovillkorligen följa bestämmelserna i arbetarskyddslagstiftningen och regler och beslut. Det finns skäl som talar för att avbrottsersättning ändå bör betalas redan efter tolv timmars avbrott. Det främsta syftet med reglerna om av- brottsersättning är att skapa ekonomiska drivkrafter för nätföretagen att förbättra näten så att långvariga avbrott blir alltmer sällsynta. En ekono- misk kompensation till elanvändarna efter tolv timmars avbrott är moti- verad även utifrån ersättningens reparativa funktion. Redan det för- hållandet att elöverföringen har varit avbruten i innebär att en skada får anses ha uppkommit för elanvändaren. För näringsidkare kan skadorna i form av bl.a. produktionsbortfall vara stora. Med hänsyn till det anförda anser regeringen i likhet med Energi- marknadsinspektionen att skyldigheten att betala ersättning skall inträda efter tolv timmars avbrott. I de fall elavbrott inträffar sent på kvällarna eller det i övrigt råder svåra förhållanden kommer därför nätföretagen få betala ut avbrottsersättning i stället för att åtgärda elnäten. Det är viktigt att reglerna om avbrottsersättning utformas så att de driver på nätföretagens arbete med att skapa leveranssäkra elnät, så att funk- tionskravet kan uppfyllas till 2011. Ersättningsnivåerna bör inte minst stärka företagens drivkrafter att så snabbt som möjligt förbättra de mest I takt med att leveranssäkerheten höjs kommer de totala kostnaderna för avbrottsersättning att minska. Reglerna om schabloniserad avbrottsersättning bör i huvudsak inne- bära följande. Ersättningen bör bestämmas utifrån elanvändarens nätav- gifter. Kompensationen kommer på så sätt att stå i proportion till det pris elanvändaren betalar för nättjänsten, vilket är viktigt för att ersättningen skall kunna betraktas som rättvis också av större elanvändare, bl.a. näringsidkare. Eftersom de fasta och rörliga delarna av nätavgifterna varierar betydligt mellan nätföretagen bör avbrottsersättningen baseras på de totala nätavgifterna. Ersättningen bör, i enlighet med vad Lagrådet har föreslagit, bestämmas utifrån de beräknade årliga nätavgifterna. Ersätt- ningen bör stegvis öka allt efter avbrottets längd. bör det anges minimi- och maximinivåer för ersättningen. En miniminivå bör införas för att ersättningen till små elanvändare inte skall bli alltför liten. En maximinivå bör anges för att ersättningen inte skall bli orimligt stor och för att begränsa nätföretagens ansvar vid omfattande och långvariga oplanerade elavbrott. Regeringen anser att avbrottsersättningen bör utformas i enlighet med förslag. Den modell som inspektionen föreslagit är tydlig och förhållandevis enkel att tillämpa. Sammantaget innebär det att avbrottsersättningen skall bestämmas enligt följande: av den beräknade årliga nät- avgiften, lägst av prisbasbeloppet årliga nätavgiften, lägst av pris- årliga nätavgiften, lägst av pris- För varje därefter påbör- årliga nätavgiften, lägst En ersättning enligt denna modell erbjuder elanvändare som bor i lägenhet eller villa en ersättning som överstiger den ersättningsnivå som rekommenderas av . Ersättningen är också något högre än den goodwill-ersättning som erbjuder sina kunder. Även näringsidkare kommer att ersättas med väsentligt högre belopp än vad de skulle få enligt norm. Minimiersättningen på av prisbasbeloppet, avrundat till närmast högre hundratal kronor, innebär att ersättningen 2006 blir lägst för avbrott som varar än och lägst för avbrott som varar än . Även maximinivåer bör anges för avbrottsersättningen. Energimark- nadsinspektionen har föreslagit att ersättningen maximeras till nät- avgifter vid varje avbrottstillfälle. riktlinjer för frivillig ersättning innebär att ersättningen ökar vid längre elavbrott, upp till ett belopp som motsvarar fasta nätavgifter. goodwill-ersättning för varje elavbrott till högst nätavgifter (båda Prop. 2005/06:27 fast och rörlig avgift). Nätföretagens skyldighet att betala ut avbrottsersättning vid långa eller omfattande elavbrott bör begränsas. En sådan begränsning får dock inte leda till att nätföretagens drivkrafter att bygga och underhålla leverans- säkra elnät försvinner. En begränsning får inte heller leda till att de drabbade elanvändarna blir utan en rimlig ersättning. förslag att begränsa ersättningen till nätavgifter innebär att en elanvändare som bor i lägenhet kommer att få en maximal ersättning på . Den maximala ersätt- ningen kommer att uppgå till för en elanvändare som bor i en eluppvärmd villa och till för en närings- idkare med en abonnerad effekt på . Regeringen anser att dessa ersättningsnivåer är väl avvägda och att avbrottsersättningen därför bör maximeras till nätavgifter vid varje avbrottstillfälle. Regeringens förslag: Skyldigheten att betala avbrottsersättning skall kunna jämkas om den är oskäligt betungande med hänsyn till de ekonomiska förhållandena hos det ersättningsskyldiga nätföretaget, dvs. det nätföretag som har koncession för det elnät till vilket elanvän- darna är direkt anslutna, eller de ekonomiska förhållandena hos det nätföretag som kan vara skyldigt att regressvis betala hela eller delar av ersättningen till det först nämnda nätföretaget. har inte föreslagit några regler om jämkning av skyldigheten att betala avbrottsersättning. Remissinstanserna: har anfört att det behövs en reell begränsningsregel för ersättningen, exempelvis kopplad till nätföretagets årliga omsättning, samt att förslaget om maximalt nätavgifter per elavbrott skulle dramatiskt förändra spelreglerna och skulle driva på en strukturomvandling inom branschen. har anfört att bolaget accepterar att ersättning skall utgå efter tolv timmars avbrott men att det behövs en begränsning av den totala ersättningen och att ersättningsbeloppen bör vara lägre så att det finns en rimlig chans att anpassa sig efter de nya kraven. Skälen för regeringens förslag: Ett flertal remissinstanser har anfört att den av föreslagna skyldigheten att betala avbrottsersättning kan komma att få en betydande negativ påverkan på mindre nätföretag. Det beror enligt remissinstanserna på att de mindre företagen inte har så stora finansiella resurser och att de bedriver sin verksamhet inom ett begränsat geografiskt område. Enligt vad som an- förts löper de därför större risk att hela nätet slås ut vid ett avbrott och att avbrottsersättningen då kommer att uppgå till stora belopp som i värsta fall kan medföra att de tvingas i konkurs. Dessa farhågor måste tas på allvar, särskilt som reglerna om avbrotts- ersättning skall gälla innan funktionskravet träder i kraft. För att undvika att de företag som ännu inte hunnit anpassa sin verksamhet till funktions- kravet skall drabbas oskäligt hårt av krav på avbrottsersättning, bör er- Prop. 2005/06:27 sättningen i vissa fall kunna jämkas. I lagrådsremissen föreslogs att jämkning enbart skulle kunna ske med hänsyn till de ekonomiska förhållandena hos det ersättningsskyldiga nät- företaget, dvs. det nätföretag som har koncession för det elnät till vilket elanvändarna är direkt anslutna. Lagrådet har invänt mot att jämkning inte skall kunna ske om koncessionshavaren i ett överliggande nät, där felet inträffat, skulle vara i en sådan ekonomisk situation som utgör grund för jämkning enligt förslaget i lagrådsremissen. Enligt Lagrådet kan det i ett sådant läge finnas risk för att det ersättningsskyldiga nätföretaget inte regressvis kan få ut den fulla avbrottsersättning som nätföretaget varit skyldigt att betala till elanvändarna trots att felet inträffat i en annan koncessionshavares nät. Lagrådet har anfört att det synes vara mera konsekvent att låta bestämmelserna om jämkning gälla oavsett på vilken nivå i elnäten som avbrottet inträffat. Regeringen delar Lagrådets bedömning. Ersättningen bör få jämkas i ett enskilt fall om skyldigheten att betala avbrottsersättning framstår som oskäligt betungande med hänsyn till de ekonomiska förhållandena hos det ersättningsskyldiga nätföretaget eller det nätföretag som kan vara skyldigt att regressvis betala hela eller delar av ersättningen till det först nämnda företaget (regressrätten behandlas i avsnitt 8.5). I avsnitt 8.4 behandlas frågan om ett nätföretag ensidigt kan bestämma att jämka avbrottsersättningen. 8.4Reklamation och avräkning från skadestånd Regeringens förslag: Det nätföretag som är skyldigt att betala avbrotts- ersättning till en elanvändare skall betala ersättningen utan oskäligt dröjsmål och aldrig senare än från utgången av den månad då nätföretaget fick eller borde ha fått kännedom om avbrottet. Nätföretaget skall betala ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635), om betalning inte sker i rätt tid. Om en elanvändare trots dessa bestäm- melser inte har fått någon ersättning måste elanvändaren göra anspråk på ersättningen från nätföretaget från det att avbrottet upphörde, annars går rätten till ersättning förlorad. Avbrottsersättning skall avräknas från skadestånd som utgår p.g.a. samma elavbrott enligt andra bestämmelser i ellagen eller annan lag. förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens i fråga om när en fordran på avbrottsersättning förfaller till betalning. Inspektionen har inte föreslagit några bestämmelser om reklamation och dröjsmålsränta. Enligt inspektionens förslag skall av- brottsersättning inte avräknas från ett eventuellt skadestånd som utgår för samma elavbrott. Remissinstanserna: Kammarrätten i har ifrågasatt om det är rimligt att avbrottsersättningen inte skall räknas av från ett eventuellt skadestånd, eftersom syftet med ett skadestånd är att kompensera den skadelidande. i och Konsument- verket har tillstyrkt att avbrottsersättning inte skall medföra avräkning på Skälen för regeringens förslag har föreslagit att avbrottsersättningen skall betalas utan oskäligt dröjsmål och senast , och att nät- företagen skall införa ändamålsenliga rutiner för att registrera avbrott och betala ut avbrottsersättning. En grundläggande princip inom avtalsrätten är att en part som vill göra en sanktion gällande på grund av motpartens avtalsbrott är skyldig att Det bör även gälla de nu föreslagna bestämmelserna om av- Förutsättningarna på elområdet är emellertid speciella såtillvida att ett nätföretag ofta inte kan undgå att ha kännedom om ett elavbrott inom I de fall avbrotten inträffar på hög- och mellan- spänningsnivåer kan det antas att nätföretagen har någon form av auto- matisk registrering av när avbrottet inträffat, vilka elanvändare som har drabbats och när de fått elen tillbaka. Men även utan sådana tekniska rutiner får nätföretag ofta vetskap om ett elavbrott genom att en eller flera avbrottsdrabbade elanvändare kontaktar företaget. allt vid avbrott på lägre spänningsnivå som nätföretagen kan vara bero- ende av att någon elanvändare anmäler att överföringen är avbruten. lägre spänningsnivåer kan nätföretagen behöva säkra rutiner som doku- menterar när elen till en elanvändare kommer tillbaka efter ett fel. bör alltså inte vara förenat med några betydande praktiska problem för nätföretaget att fastställa vilka elanvändare som har drabbats av ett elav- brott som berättigar till avbrottsersättning. En reglering som skulle förutsätta att varje avbrottsdrabbad elanvän- dare anmäler ett elavbrott och gör anspråk på avbrottsersättning skulle vara problematisk och inte processekonomisk. Det beror på att ett nät- företag vid ett omfattande elavbrott skulle få svårt att hantera ett mycket stort antal reklamationer. En strikt tillämpning av en sådan reglering skulle också kunna leda till att enbart vissa av elanvändarna i det avbrottsdrabbade nätområdet får avbrottsersättning. Både praktiska skäl och rättviseskäl talar därför för att det ersätt- ningsskyldiga nätföretaget normalt bör betala avbrottsersättning till alla de elanvändare som har drabbats av ett avbrott, även om inte alla har lämnat en formell reklamation till företaget. En bestämmelse om när en elanvändares fordran på ersättning förfaller till betalning bör införas. nätföretag som är skyldigt att betala avbrottsersättning bör betala ersätt- ningen utan oskäligt dröjsmål och aldrig senare än från ut- gången av den månad då nätföretaget fick eller borde ha fått kännedom Elanvändarna bör därmed i de flesta fall inte behöva an- söka om att få den avbrottsersättning de har rätt till. Det kommer dock att finnas situationer då nätföretaget inte har fått eller borde ha fått kännedom om ett elavbrott som ger rätt till avbrotts- Så kan vara fallet när ingen elanvändare har kontaktat nätföre- taget med anledning av ett elavbrott och den tekniska utrustningen inte heller har utvisat förekomsten av ett sådant. Ett exempel på det är när det först kommer fram att det har varit elavbrott i ett litet antal ensligt belägna fritidshus. För sådana fall måste det finnas en be- stämmelse om reklamation. En sådan bestämmelse behövs även för de fall då ett nätföretag inte har betalat ut avbrottsersättning, trots att före- taget har fått eller borde ha fått kännedom om ett ersättningsgrundande elavbrott, bl.a. när nätföretaget gör gällande att någon ersättningsskyldig- het inte gäller. I ellagen finns en bestämmelse om konsumentens skyldighet att göra anspråk på ersättning enligt bestämmelserna om skadestånd vid elavbrott. Det är lämpligt att utforma den nya bestämmelsen om reklamation på ett likartat sätt. Det innebär att en elanvändare som inte har gjort anspråk på avbrottsersättning från nätföretaget från det att avbrottet upp- hörde förlorar rätten till ersättning. Lagrådet har anfört att en central fråga när det gäller ersättningssyste- mets funktion är om koncessionshavaren i ett första skede på egen hand skall göra bedömningen om det föreligger grund för hel befrielse eller jämkning i fråga om ersättningen. Enligt Lagrådet uppkommer frågan om koncessionshavaren ensidigt kan bestämma att inte betala ut ersättning eller att jämka den ersättning som skall betalas ut inom i lagen angiven tid. Denna och andra frågor om hur ersättningssystemet är tänkt att praktiskt fungera i fall då det kan vara fråga om befrielse från skyldighet att betala ersättning eller att jämka sådan ersättning har, enligt Lagrådets mening, inte med tillräcklig tydlighet klargjorts i lagrådsremissen. Även om praktiska skäl talar för att nätföretagen i de flesta fall kom- mer att betala ut avbrottsersättning trots att elanvändarna inte har gjort anspråk på ersättningen, kan det enligt regeringens mening inte undvikas att tvist kan uppkomma om rätten till avbrottsersättning. Ett nätföretag skulle kunna göra gällande att det inte finns någon rätt till avbrotts- ersättning med hänvisning till något av de fyra undantagen i lagen (se avsnitt 8.1) och därför inte betala ut ersättningen inom den tid som anges i lagen. Nätföretaget skulle exempelvis kunna hävda att ett avbrott orsa- kats av en exceptionell händelse, dvs. att avbrottet faller utanför kontroll- ansvaret. Tillämpningen av reglerna om avbrottsersättning skiljer sig i det avseendet inte från vad som gäller på många andra områden där parter kan tvista om en betalningsskyldighet, exempelvis på försäkrings- området. Enligt regeringen är det ofrånkomligt att ett nätföretag gör en egen be- dömning i frågan om något av undantagen från rätten till avbrotts- ersättning är tillämpligt och, om nätföretaget inte anser sig skyldigt att betala, tar den risk som en utebliven betalning innebär. Frågan är om ett nätföretag också, med hänvisning till jämknings- bestämmelsen, ensidigt skall kunna jämka de ersättningsbelopp som följer av de nya schabloniserade bestämmelserna. Det finns skäl som talar för att bestämmelserna om undantag från rätten till ersättning och om jämkning skall kunna hanteras på ett likartat sätt av ett nätföretag när ett elavbrott som kan ge rätt till avbrottsersättning inträffar. Nätföretaget bör i ett sammanhang självständigt kunna bedöma på vilka grunder och i vilken utsträckning företaget anser sig kunna sätta ned den ersättning som elanvändarna kan ha rätt till.