prop · GS03142 · 2005-03-22 00:00:00 — Planerna att köpa upp ett företag innebär således inte insiderinformation i direktivets mening i förhållande till uppköparens egna förvärv av aktier i målbolaget. För att undvika gränsdragnings- problem bör dock det uttryckliga undantaget vid offentliga erbjudanden stå kvar. Eftersom förvärvaren också kan vara en fysisk person har undantaget utvidgats till att omfatta även sådana personer. Punkten 5 gäller förvärv och avyttring av den underliggande tillgången, kontantavräkning, samt avyttring av själva optionen då optionens löptid går ut. Den som innehar en option kan tillgodogöra sig optionens ekonomiska värde vid löptidens slut genom att avyttra eller förvärva den underliggande tillgången enligt optionskontraktet eller, beroende på optionskontraktets villkor, genom kontantavräkning. Optionsinnehavaren kan också stänga optionspositionen genom att avyttra optionen (dvs. sälja den innehavda optionen eller utfärda ett identiskt optionskontrakt som neutraliserar det innehavda kontraktet). Dessa möjligheter begränsas till de situationer då optionen har ett ekonomiskt värde. I annat fall saknas kommersiell mening att köpa eller sälja den underliggande egendomen enligt optionskontraktet, eftersom det skulle vara billigare att köpa den på marknaden. Punkten 8 är ny. Undantaget är detsamma som föreslås för det nya förbudet mot handel med aktier under vissa perioder i 16 § lagen om anmälningsskyldighet för vissa innehav av finansiella instrument. Det bör inte vara straffbart att avyttra tilldelade emissionsrätter eller inlösenrätter oavsett om man råkar ha tillgång till insiderinformation. Enligt standardavtalen för depå i bank (se punkten B.2.2.b i Svenska Fondhandlareföreningens Allmänna bestämmelser för depåavtal, bank, ) sker en sådan avyttring av emissionsrätter med automatik, om inte innehavaren meddelar annat. Behovet av undantaget är påkallat med hänsyn till det sänkta kravet på oaktsamhet för att kunna straffas för vårdslöst insiderförfarande. Detsamma bör gälla för att utnyttja tilldelade emissionsrätter eller inlösenrätter för teckning respektive försäljning av aktierna. Även den som har tillgång till insiderinformation bör få tillgodogöra sig marknadsvärdet av tillgångar, emissionsrätterna eller inlösenrätterna, som han erhållit utan att insiderinformationen utnyttjats, och alltså inte tvingas att låta dem förfalla värdelösa. Paragrafen saknar motsvarighet i insiderstrafflagen och innebär att lagens tillämpningsområde utvidgas så att det överensstämmer med marknads- missbruksdirektivet. Enligt artikel 9 första stycket i direktivet skall bestämmelserna tillämpas på alla finansiella instrument som är godkända för handel på en reglerad marknad i minst en medlemsstat, eller för vilka det har lämnats in en ansökan om godkännande för handel på en sådan marknad, oavsett om handeln sker på värdepappersmarknaden eller inte, därav punkterna 1 och 2. Begreppet reglerad marknad är hämtat från definitionen i artikel 1.4 i marknadsmissbruksdirektivet. Enligt den artikeln avses med reglerad marknad detsamma som i artikel 1.13 i direktiv /22/EEG. Detta direktiv har ersatts med och rådets direktiv /39/EG. Enligt artikel 4.14 i det direktivet är en reglerad marknad ett multilateralt system som drivs och/eller leds av en marknadsplatsoperatör, vilket sammanför eller möjliggör sammanföran- det av flera köp- och säljintressen i finansiella instrument från tredje man, inom systemet i enlighet med dess icke skönsmässiga regler, så att detta leder till avslut i finansiella instrument upptagna till handel enligt dess regler och/eller system samt är auktoriserat och är löpande verksamt och drivs i enlighet med bestämmelserna i avdelning III [i direktivet]. Direktivet har inte genomförts men definitionen motsvaras för svenska förhållanden av begreppen börs och auktoriserad marknadsplats. Enligt artikel 9 andra stycket marknadsmissbruksdirektivet skall bestämmelserna också tillämpas på finansiella instrument som i sig inte är godkända för handel på någon reglerad marknad men vars värde är beroende av ett sådant instrument, t.ex. OTC-derivat. Genom punkten 3 blir lagen tillämplig på handel med sådana instrument. Bestämmelserna har kommenterats i avsnitt 6.1. Lagen kommer, liksom , bli tillämplig på handel på värdepap- persmarknaden såsom denna definieras i 1 § 1 oavsett om handeln avser sådana finansiella instrument som är godkända för handel på en reglerad marknad eller inte. Lagen blir således, liksom insiderstrafflagen, även tillämplig på s.k. listhandel, t.ex. handel på Nya Marknaden och Nordic OTC, som anordnas av värdepappersinstitut med stöd av 1 kap. 3 § 2 lagen om värdepappersrörelse. Bestämmelsen ersätter 7 § insiderstrafflagen. För att uppfylla direktivets krav har begränsningen till den första och andra personkretsen tagits bort och bestämmelsen kompletterats så att straffbarhet inträder redan när en person uppsåtligen röjer information som han eller hon inser eller borde inse är insiderinformation. Vidare har straffskalan höjts till böter eller fängelse i högst . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.2.6. Liksom vid brottet vårdslöst insiderförfarande bör den som röjer information som typiskt sett utgör insiderinformation utan att förvissa sig om att informationen offentliggjorts eller blivit allmänt känd anses handla oaktsamt. Om någon däremot utan befogad anledning röjer insiderinformation för någon annan i syfte att denne skall bli förhindrad att handla med de finansiella instrumenten i fråga något som lär ha förekommit torde det vara fråga om uppsåtligt brott. Röjandeförbudet skall inte gälla i fall då röjandet sker som ett normalt led i fullgörandet av tjänst, verksamhet eller åligganden. Ett exempel på röjande som sker som ett normalt led i fullgörandet av tjänst är värde- pappersinstituts uppdrag att för en kunds räkning undersöka intresset hos andra kunder av att köpa eller sälja en större post aktier. I vissa fall kan aktiepostens storlek innebära att informationen om att den t.ex. är till försäljning utgör insiderinformation. För att kunna fullgöra ett uppdrag att sälja aktierna, utan att påverka kursen på den marknadsplats där aktierna är noterade, kan värdepappersinstitutet behöva undersöka köp- intresset hos andra kunder genom att kontakta dem. Att för eventuella köpare då röja så mycket information som är nödvändigt utgör ett normalt led i försäljningsuppdraget. Bestämmelsen i andra stycket är oförändrad i förhållande till gällande rätt. Paragrafen motsvarar närmast 9 § insiderstrafflagen. Gärningsbeskriv- ningen i den föreslagna bestämmelsen är dock mer generell. Den omfat- tar alla förfaranden som innebär en otillbörlig påverkan av priset eller ett vilseledande på annat sätt av köpare och säljare av finansiella instrument. Alla de handlingar som räknas upp i 9 § omfattas av den nya lydel- sen. Även de förfaranden som räknas upp i artikel 1.2 i marknadsmiss- bruksdirektivet omfattas. Att på värdepappersmarknaden förfara på ett sätt som man inser eller borde inse är ägnat att otillbörligt påverka priset, eller andra villkor för handeln, omfattar sådana transaktioner och handelsorder som avses i punkterna ab i artikel 1.2 i direktivet. Rekvisitet på annat sätt vilseleda köpare eller säljare omfattar bl.a. sådan spridning av information som avses i punkten c i artikel 1.2. Sådan informationsspridning behöver inte ske vid handel på värdepappersmarknaden för att vara straffbar. Med marknadspriset avses noterad köpkurs, noterad säljkurs och senast betald kurs. Vid handel på börser och marknadsplatser finns normalt en skillnad mellan köp- och säljkurser. Den som vill köpa aktier kan ange ett högsta pris denne är beredd att betala och den som vill sälja aktier kan ange ett lägsta pris denne är beredd att sälja för. Det innebär att den som vill sälja en aktie kan göra det till den noterade köpkursen, och den som vill köpa en aktie kan göra det till den noterade säljkursen. Härutöver finns också senast betald kurs. Den som påverkar någon av dessa kurser påverkar således marknadspriset på det finansiella instrumentet. Av detta följer att både den som påverkar köp- eller säljkursen utan att ordern i och för sig leder till ett avslut och den som påverkat priset enbart vid en enskild transaktion kan göra sig skyldig till otillbörlig marknadspåverkan. Detta innebär en ändring mot vad som tidigare ansetts gälla, se prop. 1995/96:215 s. 94. Med andra villkor för handel avses t.ex. tillgång och efterfrågan. Normalt påverkas också priset om tillgång och efterfrågan påverkas. Enligt direktivets definition skall dock en påverkan på tillgång och efterfrågan i sig kunna innebära otillbörlig marknadspåverkan. Möjligen skulle det, vid handel med illikvida finansiella instrument, kunna förekomma att någon skaffar sig kontroll över instrumenten i fråga och åstadkommer en bristsituation som kan utnyttjas för att åstadkomma en onormal prisnivå (se begreppet abusive squeezes i bilagan med metoder som avsågs användas för otillbörlig marknadspåverkan i kommissionens förslag till marknadsmissbruksdirektiv, KOM (2001) 281 slutlig). Oavsett om bristsituationen sedan utnyttjas för att påverka priset kan förfarandet vara att anse som otillbörlig marknadspåverkan, eftersom det påverkar tillgången på instrumentet i fråga. Eftersom brottet omfattar andra förfaranden än sådana som påverkar priset, bör det i enlighet med direktivet benämnas otillbörlig marknadspåverkan i stället för otillbörlig kurspåverkan. Tillämpningsområdet utvidgas vidare till att gälla även den som visserligen inte insett att ett visst förfarande varit ägnat att otillbörligt påverka priset eller vilseleda köpare eller säljare, men som borde ha insett detta (se kravet i punkten c i artikel 1.2 i direktivet). Avsikten med att använda borde inse är inte att det skall ha någon annan innebörd än oaktsamhet. I första genomförandedirektivet finns i artiklarna 4 och 5 olika omständigheter angivna som skall beaktas vid bedömningen av om ett förfarande innebär otillbörlig marknadspåverkan. Eftersom den straffrättsliga regleringen av otillbörlig marknadspåverkan behålls, blir det domstolarna som har att beakta dessa omständigheter. Enligt andra stycket i artikel 1.2 i marknadsmissbruksdirektivet skall transaktioner som stämmer överens med godtagen marknadspraxis på en reglerad marknad inte anses som otillbörlig marknadspåverkan även om transaktionen t.ex. ger eller kan förväntas ge vilseledande signaler, förutsatt att den som utförde transaktionen kan visa att hans skäl att utföra den var legitima. Ett förfarande enligt godtagen marknadspraxis som skett av legitima skäl kan inte anses otillbörligt och faller därför utanför det straffbara området. På samma sätt som angetts i föregående stycke kommer det att vila på domstolarna att slutligen bedöma om ett förfarande står i överensstämmelse med godtagen marknadspraxis och därför inte skall anses som otillbörlig marknadspåverkan. Domstolarna kan därvid hämta ledning i de beslut om godtagande av praxis som enligt 18 § skall offentliggöra. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.3. Paragrafen saknar motsvarighet i insiderstrafflagen och har sin grund i artikel 8 i marknadsmissbruksdirektivet. Bestämmelsen innebär att reg- lerna om insiderbrotten och otillbörlig marknadspåverkan inte är tillämpliga på återköpsprogram och stabilisering av finansiella instru- ment, förutsatt att de sker i enlighet med genomförandeförordningen, se avsnitt 8.2. För att denna handel skall anses ha skett i enlighet med förordningen skall även de kompletterande föreskrifter som kan komma att meddelas om t.ex. sättet för offentliggörande enligt förordningen och inom vilken tid rapporteringen av transaktioner med egna aktier skall ske till ha iakttagits. Bestämmelserna i 1013 §§ saknar motsvarighet i insiderstrafflagen och bygger på artikel 6.9 i marknadsmissbruksdirektivet och kommissionens tredje genomförandedirektiv. Enligt marknadsmissbruksdirektivet skall varje person som yrkesmäs- sigt utför transaktioner med finansiella instrument vara skyldig att meddela den behöriga myndigheten, om det finns skäl att misstänka att en transaktion utgör insiderhandel eller otillbörlig marknadspåverkan. Den kategori som avses är enligt artikel 1.3 i tredje genomförandedirek- tivet åtminstone värdepappersföretag och kreditinstitut. Utöver dessa åläggs i paragrafen även börser och auktoriserade marknadsplatser rapporteringsskyldighet (se avsnitt 9.2). Enligt artikel 6.9 i marknadsmissbruksdirektivet skall rapporteringsskyldigheten avse misstänkta transaktioner, dvs. order som lett till avslut. Av stycke 9 i intressen till det tredje genomförandedirek- tivet framgår att även transaktioner som i sig kan verka fria från misstan- kar skall rapporteras om de uppvisar indikationer på möjligt marknads- missbruk, om de betraktas tillsammans med andra transaktioner, visst handlande eller annan information. Enligt Svenska Fondhandlare- föreningens Riktlinjer för handläggning av affärsuppdrag avseende aktier och aktierelaterade finansiella instrument, , skall uppdrag som uppenbart betingas av att kunden har insiderinformation eller uppenbart strider mot bestämmelsen om otillbörlig kurspåverkan avböjas. Händel- sen skall också anmälas till compliance officer (regelansvarig person) eller annan därtill utsedd person samt till närmaste chef internt inom värdepappersinstitutet. Enligt samma regler skall misstanke om insider- brott eller otillbörlig kurspåverkan som uppkommer först efter en transaktion också anmälas internt. Rapporteringsskyldigheten enligt lagen gäller dock enbart genomförda transaktioner och inte order som avböjts i enlighet med Svenska Fondhandlareföreningens regler. Emellertid skall rapportering ske redan när det kan misstänkas att en transaktion utgör eller har samband med insiderbrott eller otillbörlig marknadspåverkan och inte enbart när det är uppenbart att så är fallet. 2004/05:142 Enbart det förhållandet att en person med insynsställning gör affärer i finansiella instrument utgivna av insynsbolaget innebär inte att det kan misstänkas att det är fråga om insiderbrott. Men om det strax därefter sker en omotiverad kursutveckling eller kurspåverkande information offentliggörs skall rapportering ske. När det gäller otillbörlig marknadspåverkan bör en tillräcklig grad av misstanke, för att rapportering skall ske, föreligga om någon av de signaler som räknas upp i artikel 4 i första genomförandedirektivet är för handen (se om dessa signaler i avsnitt 6.3.1). Rapportering skall ske till som skall lämna informationen vidare till åklagare. Det är åklagare vid som skall ha utredningsansvaret avseende marknadsmissbruk. behörighet att hantera sådana brott omfattar inte hela , vilket innebär att myndighetens instruktion måste ändras (se kommentaren under 19 §). I paragrafen ställs upp ett meddelandeförbud för det företag som har rapporterat enligt 10 § samt för företagets styrelseledamöter och anställda. Syftet är naturligtvis att kunden inte skall bli varnad och kunna sopa igen spåren efter sig. Enligt paragrafen kan den som har rapporterat enligt 10 § inte göras ansvarig för att ha åsidosatt någon tystnadsplikt. Bestämmelsen omfattar inte bara brott mot tystnadsplikt enligt lag utan även kontraktuella åtaganden om tystnadsplikt. Det innebär att den som haft anledning att räkna med att en transaktion borde rapporteras varken kan ådra sig straffrättsligt ansvar, skadeståndsskyldighet eller andra sanktioner för brott mot tystnadsplikt. Även styrelseledamöter, anställda eller andra som lämnar uppgifter för företagets räkning är skyddade av bestämmelsen. Paragrafen innebär straffansvar, böter, för den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet åsidosätter rapporteringsskyldigheten enligt 10 § eller meddelandeförbudet enligt 11 §. Vilka som träffas av straffsanktionen avseende 10 § framgår av avsnitt 9.2. När det gäller brott mot meddelandeförbudet åvilar detta, förutom företaget, även de i paragrafen angivna fysiska personerna, varför straffansvaret gäller även dem. Första stycket motsvarar 10 § insiderstrafflagen. I andra stycket införs en bestämmelse om att bestämmelserna i lagen inte skall tillämpas i den mån det skulle strida mot bestämmelserna om tryck- och yttrandefrihet i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihets- grundlagen. Se avsnitt 6.5. Paragrafen har en motsvarighet i 11 § insiderstrafflagen, även om det enligt den paragrafen bara är av insiderhandel som kan förklaras förverkad. Enligt den förevarande paragrafen kan även av obehö- rigt röjande av insiderinformation och otillbörlig marknadspåverkan för- förverkad. Vidare skärps bestämmelsen generellt på så vis att utbyte av brott skall förverkas såvida det inte är uppenbart oskäligt. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.4. Av första stycket framgår att skall utöva tillsyn över att denna lag följs. Därmed utses till den behöriga myndigheten enligt artikel 11 första stycket i marknadsmissbruksdirekti- vet, se vidare avsnitt 5.3. Andra stycket motsvarar i huvudsak 12 § andra stycket insiderstraff- lagen. I marknadsmissbruksdirektivet beskrivs tämligen ingående hur samarbe- tet mellan behöriga myndigheter skall ske (se artikel 16). Bestämmelsen i paragrafen slår fast att skall samarbeta och utbyta information med utländska behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av direktivet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.3. Enligt paragrafen skall bedöma om den praxis som tillämpas vid handel på börser och auktoriserade marknadsplatser är godtagbar och offentliggöra sina beslut om godtagande av praxis. I det tredje genomförandedirektivet finns i artikel 2 en icke uttömmande förteckning över faktorer som därvid skall beaktas. Med hänsyn till kravet på direktivkonform tolkning utgår regeringen från att inspektionens beslut blir vägledande för bedömningen av om ett visst förfarande är otillbörligt eller inte vid tillämpningen av bestämmelsen om otillbörlig marknadspåverkan (se ovan vid 8 §). Paragrafen motsvarar 14 § insiderstrafflagen med endast viss språklig ändring. behörighet att hantera brott enligt insiderstrafflagen omfattar inte hela (se 2 § förordningen med instruktion för ). Enligt regeringens förslag skall dock vara behörig polis- och åklagarmyndighet för dessa brott oavsett var i landet de begås (se avsnitt 10). Avsikten är att anmälningar alltid skall ske till . 2004/05:142 instruktion måste således ändras. Paragrafen motsvarar 13 § insiderstrafflagen. 16.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument 1 kap. 3 § Bestämmelsen är ny och innehåller en erinran om att lagens bestämmelser inte tillämpas i den utsträckning en tillämpning skulle strida mot bestämmelserna om tryck- och yttrandefrihet i TF eller YGL. Bestämmelsen behandlas i avsnitten 11.3 och 12.5. 4 kap. 6 § Bestämmelsen är delvis ny. Den behandlas i avsnitt 8.3. Bestämmelsen anger numera att den handel som sker i återköpsprogram i enlighet med kommissionens genomförande- förordning skall anmälas till , vilket stämmer överens med förordningens lydelse. Vidare anges att föreskrifter skall kunna meddelas beträffande fullgörandet av anmälningsskyldighet enligt förordningen. 5 a kap. 14 §§ Bestämmelserna är nya och innehåller krav som skall iakttas av den som yrkesmässigt utarbetar eller sprider investeringsrekommendationer. Grunden för bestämmelserna återfinns i artikel 6.5 i marknadsmissbruks- direktivet och i det andra genomförandedirektivet. Bestämmelserna om- fattar utarbetande och spridning av såväl direkta som indirekta investeringsrekommendationer avseende finansiella instrument som omfattas av marknadsmissbruksdirektivet. Rekommendationerna skall vara avsedda för spridning till allmänheten, vilket kan ske direkt eller indirekt genom en distributionskanal. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 12.4 och 12.5. 6 kap. 1 a § Hänvisningarna till lagen om anmälningsskyldighet för vissa innehav av finansiella instrument och den nya lagen om straff för marknadsmissbruk vid handel med finansiella instrument i första stycket innebär att tillsynsbefogenheter enligt paragrafen kommer att gälla samtliga de regler som antas enligt marknadsmissbruksdirektivet. Genom att rätten att få uppgifter utvidgas till att avse vem som helst behövs inte längre den nuvarande uppräkningen av olika fysiska och Hovrätten för anför i sitt remissyttrande beträffande Prop. 2004/05:142 preciseringen i 6 kap. 1 a § punkten 2 i utredningens förslag att det bara är den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken som kan åläggas att inställa sig till förhör är onödig och kan utgå. Det är enligt regeringens mening självklart att det endast är den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken som kan anmodas att inställa sig till förhör. En motsvarande begränsning gäller för möjligheten att anmoda företag eller någon annan att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat. Någon ändring av lagtexten i detta hänseende bedöms inte vara påkallat. I andra stycket klargörs att första stycket inte gäller i den utsträckning en anmodan skulle strida mot den i lag reglerade tystnadsplikten för advokater. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 11.3. 6 kap. 3 § I fjärde punkten införs en sanktion för skyldigheten att se till att investeringsrekommendationer presenteras sakligt och innehåller relevant information om intressekonflikter m.m. Sanktionen är densamma som för vissa andra överträdelser av bestämmelser i lagen om handel med finansiella instrument, nämligen med en möjlighet att vid vite förelägga personen att vidta rättelse. Ett föreläggande kan avse såväl fysiska som juridiska personer och oavsett om dessa av andra skäl står under inspektionens tillsyn eller inte. Om en juridisk person är ansvarig för utarbetandet av en rekommendation förutsätts att ett föreläggande riktas mot företaget och inte mot en där anställd. Femte punkten är en redaktionell ändring av den tidigare fjärde punkten. Som framgår av avsnitt 10.7 ligger ansvaret för att utreda misstänkt marknadsmissbruk på . fråge- rätt utgör således inte någon brottsutredning. Oavsett detta har den som anklagats för brott rätt att vägra yttra sig (se NJA 2001 s. 563 och där angivna avgöranden rörande artikel 6 i ) och skall följaktligen inte föreläggas att lämna uppgifter vid äventyr av vite. 16.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet 5 kap. Inregistrering av fondpapper Paragrafen överensstämmer i stora delar med nuvarande lydelse. I första stycket har dock tidpunkten för informationspliktens inträdande tidi- garelagts för att nå en bättre överensstämmelse med kraven i artiklarna 6.1 och 9 första stycket i marknadsmissbruksdirektivet. Direktivets informationsregler begränsar sig till den information som skall offentlig- göras. Det faller sig emellertid naturligt att informationsplikten inträder i förhållande till marknadsplatsen. Den praktiska effekten av ändringen torde, som redogjorts för i avsnitt 7, bli begränsad eftersom en formell, skriftlig ansökan inges strax före noteringen. Vidare krävs för att punkten 3 skall bli tillämplig före noteringstillfället att någon form av organiserad förhandel kommit till stånd. Utan en sådan handel torde man svårligen kunna anse informationen såsom relevant för bedömningen av fondpapperens kursvärde. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om fördröjt offentlig- görande av kursrelevant information. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 7. Begreppet godtagbara skäl är avsett att motsvara marknadsmissbruks- direktivets möjlighet att skjuta upp offentliggörandet i syfte att inte skada sina egna legitima intressen. I artikel 3 i det första genomförandedirekti- vet ges två exempel på när godtagbara skäl kan anses föreligga. Det första exemplet är att förhandlingar pågår där resultatet kan förväntas påverkas av ett offentliggörande. Den andra situationen som nämns är att ett ledningsorgan har fattat ett beslut som kräver godkännande av ett annat ledningsorgan.