prop · GT0327 · 2005-10-10 00:00:00 — I de fall ett nätföretag ensidigt skulle bestämma att helt eller delvis sätta ned ersättningen skulle elanvändarna, om de är missnöjda med nät- företagets bedömning, få väcka talan om nätföretagets skyldighet att betala ersättning. En sådan tvist skulle alltså behöva avgöras i domstol. Det skulle mot den angivna ordningen kunna invändas att det för de avbrottsdrabbade elanvändarna finns risker med att ett nätföretag ensidigt bestämmer sig för att inte betala full ersättning. Regeringen bedömer dock att nätföretagen i de allra flesta fall kommer att följa det nya regel- verket på ett korrekt sätt. Det finns faktorer som kommer att avhålla nätföretagen från att tillämpa de nya reglerna på ett felaktigt sätt. Be- stämmelsen om jämkning torde i praktiken endast bli tillämplig då ett mycket stort antal elanvändare har drabbats av ett långvarigt elavbrott. I ett sådant fall skulle det kunna finnas anledning för elanvändarna att gå samman och kräva att nätföretaget betalar ut den ersättning som de anser sig ha rätt till. Elanvändarna kan också i sista hand väcka talan om ersättningen vid allmän domstol. En sådan talan kan visserligen komma att föras som en grupptalan enligt lagen (2002:599) om grupprättegång men den kan ändå leda till en svårhanterlig rättegång för nätföretaget. Nätföretaget riskerar också att som förlorande part få betala höga rätte- gångskostnader och dröjsmålsränta på den ersättning som inte har be- talats ut till elanvändarna. Om det skulle visa sig att bestämmelserna tillämpas på ett sådant sätt att elanvändarna inte får den avbrottsersättning de har rätt till, får regeringen överväga nödvändiga förändringar av regelsystemet. Lagrådet har även tagit upp frågan om hur dröjsmålsränta skall betalas vid försenad betalning av avbrottsersättning. Med utgångspunkt från lagrådsremissens förslag torde enligt Lagrådet frågan om huruvida 3 eller 4 § räntelagen (1975:635) är tillämplig, dvs. om förfallodagen skall anses bestämd i förväg eller inte, vara en fråga som det ytterst ankommer på rättstillämpningen att besvara. Enligt Lagrådet hade det varit önskvärt att redan nu närmare klargöra vad som skall gälla i fråga om elanvändarens rätt till ränta på avbrottsersättning. Regeringen delar Lagrådets bedömning. Det bör därför införas en be- stämmelse om att det ersättningsskyldiga nätföretaget skall betala dröjs- målsränta enligt 6 § räntelagen, om betalning inte sker i rätt tid. Avbrottsersättning i relation till skadestånd Enligt förslagen i denna proposition bör redan det förhållandet att elöver- föringen har varit avbruten erkännas som en skada för elanvändaren. Den avbrottsersättning som föreslås utgå till elanvän- dare utgör en schabloniserad ersättning för såväl utevaron av el som elavbrottets följdeffekter. Det huvudsakliga syftet är preventivt, dvs. att förmå nätföretagen att ordna sina nät så att de blir leveranssäkra. Avbrottsersättningen kan fylla funktionen att på ett enkelt sätt kompensera elanvändaren för ekonomiska förluster som följt i elav- brottets spår. Ju större de ekonomiska skadorna är i det enskilda fallet, desto mindre andel av schablonen utgör ersättning för utevaron av el. Detta ligger i schablonersättningens karaktär. Avbrottsersättningen är inte tänkt att ersätta elanvändares möjligheter att få skadestånd vid elavbrott enligt andra bestämmelser. Rätten till skadestånd är viktig för att elanvändarna skall kunna få full kompensa- tion för skador som följer av ett elavbrott. Skadornas omfattning kan variera beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Avbrotts- ersättning enligt de nya bestämmelserna bör avräknas från ett eventuellt skadestånd som skall utges enligt andra bestämmelser i ellagen eller annan lag för de skador som ett elavbrott har orsakat. En bestämmelse om avräkning bör därför införas. Av ett fastställt skadestånd kommer elanvändaren således att få ut den del som överstiger utbetald Prop. 2005/06:27 avbrottsersättning. Den föreslagna regleringen har processekonomiska fördelar för alla inblandade, dvs. för nätföretagen, elanvändarna och domstolarna. De nya reglerna om avbrottsersättning innebär rimligen att det endast i ett fåtal fall kommer att bli aktuellt med skadestånd enligt andra bestämmelser. Regeringens förslag: Den som är skyldig att betala avbrottsersättning skall, i den mån avbrottet är hänförligt till ett fel i en annan kon- cessionshavares ledningsnät, ha rätt att från den koncessionshavaren få ersättning för den avbrottsersättning som har betalats till elan- vändare. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har i och för sig haft några invändningar mot förslaget om ett nätföretags regressrätt när ett avbrott kan hänföras till ett överliggande nät. De synpunkter som och flera nätföretag har lämnat i denna del rör huvudsakligen lokalnät- företagens skyldighet att betala ut avbrottsersättning och de svårigheter som kan uppkomma när det skall fastställas vem som slutligt ansvarar för elavbrottet och avbrottsersättningen. Skälen för regeringens förslag: Ett elavbrott beror på ett fel i det nät som elanvändaren är ansluten till. För den som drabbas av ett elavbrott är dock olägenheten densamma oavsett i vilken nätdel som felet uppstått. Det är därför rimligt att elanvändarna har rätt till avbrotts- ersättning oavsett om felet uppstått i det lokala nätet eller i ett över- liggande nät. Elanvändarna skall inte själva behöva reda ut var i elnätet som felet uppstått. Regeringen har därför i avsnitt 8.2 föreslagit att av- brottsersättning skall betalas ut av det nätföretag till vars nät elanvän- daren är ansluten. och flera nätföretag har anfört att det råder oklarhet om flera frågor när det gäller förslaget att lokalnätföretagen skall vara skyldiga att betala ut avbrottsersättning även när felet kan hänföras till ett överliggande nät. De har anfört att innehavaren av det överliggande nätet kan anse att avbrottet ligger utanför kontrollansvaret trots att lokalnät- företaget betalat ut ersättning. De har vidare anfört att det kan vara svårt att fastslå vem som är ansvarig för ett elavbrott vid omfattande fel samt att ett avbrott i överliggande nät kan vara åtgärdat innan gränsen för avbrottsersättning infaller, men att lokalnätet inte hunnit åtgärda sitt nät innan tidsgränsen passerats. Det kan först konstateras att det i de nuvarande bestämmelserna i 11 kap. ellagen om konsumentens rätt till skadestånd vid elavbrott inte finns någon bestämmelse om en koncessionshavares eventuella regress- rätt mot den som har koncession för ett överliggande nät. Frågan har inte heller berörts i förarbetena till dessa bestämmelser. Den nu föreslagna ordningen innebär att den som innehar ett lokalnät kan bli skyldig att betala ut avbrottsersättning på grund av ett elavbrott som inte kan hänföras till det egna nätet. Ett lagstadgat krav på en sådan Prop. 2005/06:27 betalningsskyldighet aktualiserar frågan om regressrätt. Elnätet är indelat i stamnät, regionnät och lokalnät. Från ett regionnät kan elen via ett annat regionnät eller lokalnät ledas vidare till det slutliga lokalnät som elanvändaren är ansluten till. Det är ofta olika nätföretag som ansvarar för överföringen av el i den kedja som elnätet är uppbyggt av. I framför allt de södra och mellersta delarna av landet förekommer det att det mellan regionnätet och lokalnätet finns ett mellanliggande nät. Om det i en sådan del av elnätet inträffar ett elavbrott som beror på om- ständigheter i regionnätet, väcks frågan om det nätföretag som innehar regionnätet (A) eller det mellanliggande nätet (B) kan ha en skyldighet att till lokalnätföretaget (C) regressvis återbetala den utbetalade avbrotts- ersättningen. Lokalnätföretaget C står visserligen i en avtalsrelation med B, men B kan motsätta sig kravet med hänsyn till att den uteblivna elöverföringen i det mellanliggande nätet beror på omständigheter som B inte har kunnat kontrollera. Med hänsyn till att C inte står i ett avtals- rättsligt förhållande till A är det också osäkert i vilken utsträckning C med framgång kan kräva A på regressvis återbetalning. Skäl kan anföras för att frågorna om regressrätten inte bör regleras i lagstiftningen utan i stället lösas av de berörda nätföretagen utifrån bl.a. allmänna avtalsrättsliga principer. Möjligheten att använda sig av för- säkringslösningar kan också beaktas. Mot detta kan anföras att en lag- reglering av regressrätten behövs med hänsyn till de speciella för- hållandena på elnätmarknaden och de oklara ansvarsförhållanden som uppkommer när flera nätföretag är inblandade i ett ersättningsgrundande elavbrott. Utan en sådan reglering skulle ett lokalt nätföretag kunna ställas inför betydande problem, särskilt med hänsyn till att ersättnings- beloppen skulle kunna bli stora vid ett långvarigt elavbrott i ett regionnät. För att det inte skall råda någon tvekan om att den börda som avbrotts- ersättningen innebär kan vältras över på det nät där elavbrottet upp- kommit, bör en uttrycklig regressbestämmelse tas in i lagen. Enligt regeringens mening bör det alltså införas en bestämmelse om att det ersättningsskyldiga nätföretaget har rätt att, i den utsträckning som avbrottet beror på omständigheter i ett annat nätföretags nät, regressvis kräva återbetalning från det nätföretaget. Bestämmelsen om regress bör vara dispositiv. Om avbrottet har orsakats av fel i flera nät kan nätföre- tagen komma överens om hur kostnaden för utbetalad avbrottsersättning skall fördelas. Den slutliga kostnadsfördelningen kan alltid regleras genom avtal mellan de aktuella nätföretagen. Underlag för att åtgärda brister i elnätet m.m. Regeringens förslag: Den som bedriver nätverksamhet med stöd av koncession för regionledning eller för område skall upprätta en risk- och sårbarhetsanalys avseende leveranssäkerheten i det egna Risk- och sårbarhetsanalysen skall ges in till den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om risk- och sårbarhetsanalyser. förslag överensstämmer i stort med har dock föreslagit att risk- och sårbarhetsanalysen skall avse elöverföringen och att analysen skall ges in först på inspektionens begäran. Remissinstanserna: Flera länsstyrelser har anfört att det för läns- styrelserna och kommunerna som områdesansvariga organ är av stor vikt att få tillgång till information om händelser inom kommunen och länet. De har därför föreslagit att nätbolagen vid omfattande avbrott i elöver- föringen åläggs skyldighet att informera kommuner och länsstyrelser inom det berörda området om avbrottet. De har också föreslagit att risk- och sårbarhetsanalyserna och åtgärdsplanerna skall ges in till berörda har anfört att verket bör få uppdraget att utfärda föreskrifter för risk- och sårbarhetsanalyser. avstyrkt att bestämmelser om risk- och sårbarhetsanalyser införs på det sätt som föreslagits och att vid Statens energimyndighet bemyndigas att meddela föreskrifter. sådana analyser skall införas i någon form, bör dessa ligga i linje med Skälen för regeringens förslag: Risk- och sårbarhetsanalyser används i flera branscher, bl.a. elbranschen, för att systematiskt analysera riskerna i verksamheten och konsekvenserna av fel i verksamheten. nätföretag gör , som en naturlig del av nätplaneringen, någon form av risk- och sårbarhetsanalys. Sådana analyser kan vara ett viktigt hjälpmedel för nätföretag att säkerställa en hög leveranssäkerhet. bedriver i samråd med elbranschen ett arbete för att ta fram verktyg för att göra en riskanalys av eldistributionsnät. syftar till en optimering utifrån tekniska, personella och ekonomiska har föreslagit att ett nätföretag skall vara skyldigt att upprätta en risk- och sårbarhetsanalys avseende leverans- säkerheten i det egna nätet. Regeringen delar inspektionens bedömning att ett sådant krav bör införas i ellagen. Ett nätföretag kan med stöd av analysen identifiera och sedan också åtgärda de brister som finns på ett Risk- och sårbarhetsanalyserna kan bidra till att kravet på högst tjugofyra timmars elavbrott uppfylls till . lyserna kan även underlätta arbete med att följa hur ledningsnäten och andra komponenter i överföringssystemen förbättras. Det gäller även inspektionens möjligheter att ingripa om de åtgärder som genomförs är otillräckliga för att säkerställa leverans- säkerheten i ett specifikt elnät. Nätbolagen är mycket viktiga aktörer i händelser av olyckor och kriser i samhället. Tillgången till el är grundläggande för samhällets funktion i stort och för en god krisberedskap. Som en självklar del av att upprätt- hålla leveranssäkerheten ingår därför förmågan att kunna hantera en situation med elavbrott, även under svåra förhållanden. Samverkan med andra krisaktörer är därför grundläggande för denna förmåga. Enligt förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap skall varje myndighet upprätta en risk- och sårbarhetsanalys inom myndighetens verksamhetsområde. I denna skall analyseras om det finns sådan sårbarhet och sådana risker inom myndighetens ansvars- område som synnerligen allvarligt kan försämra förmågan till verksam- het inom området. Dessa analyser håller på att utvecklas och Kris- beredskapsmyndigheten har en viktig roll i detta arbete. I arbetet med att upprätta risk- och sårbarhetsanalyser för krisberedskapsändamål bör de nu föreslagna analyserna utgöra ett underlag och beaktas. Kravet på en risk- och sårbarhetanalys bör gälla för den som bedriver nätverksamhet med stöd av koncession för regionledning (linje med en spänning som understiger ) och med stöd av koncession för område. Risk- och sårbarhetsanalyserna inom nätverksamheten kan användas bl.a. för att: Identifiera risker för elstörningar och kartlägga hur stora riskerna är i olika delar av ett nät Beräkna och förklara hur elstörningar kan sprida sig i ett elnät Simulera vilken effekt olika riskreducerande åtgärder har Bedöma konsekvenserna av elavbrott för bl.a. samhällsviktiga funktioner Beräkna effekterna i form av resurs- och tidsåtgång av olika beredskapsnivåer för att åtgärda inträffade elstörningar Försöka undvika fel som har flera orsaker Optimera underhålls- och reparationsåtgärder Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör be- myndigas att meddela föreskrifter om risk- och sårbarhetsanalyserna. Det gör det möjligt att på ett smidigt sätt anpassa reglerna till den fortgående utvecklingen inom nätbranschen. Eftersom elsystemen har utvecklats under en lång följd av år och i många olika ägarformer finns en bety- dande variation mellan olika anläggningsdelar, system och komponenter. Även de organisatoriska riskerna ser olika ut hos olika företag. Risk- och sårbarhetsanalyser för nätverksamheten kommer därför att behöva ut- vecklas successivt. Till att börja med kommer det att handla om för- hållandevis generella analyser. Dessa kan sedan vidareutvecklas i takt med att metodiken provas ut och data över felfrekvenser m.m. förbättras. Det är lämpligt att analyserna inriktas på att belysa brister och åtgärdsmöjligheter i eldistributionen i förhållande till det krav på högst tjugofyra timmars elavbrott som skall vara uppfyllt . har föreslagit att nätföretagen skall ge in Prop. 2005/06:27 risk- och sårbarhetsanalyserna först på inspektionens begäran. emellertid viktigt att får del av analyserna på ett enkelt sätt. Nätföretagen bör lämna in dessa till inspektionen . Regeringens förslag: Den som bedriver nätverksamhet med stöd av nätkoncession för regionledning eller för område skall upprätta en åtgärdsplan som visar hur leveranssäkerheten i det egna nätet skall förbättras. Åtgärdsplanen skall ges in till den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om åtgärdsplaner. förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. har föreslagit att nätföre- tagens åtgärdsplaner skall avse de åtgärder som skall vidtas för att för- bättra överföringskvaliteten hos de elanvändare vars överföringskvalitet, enligt klassificeringssystemet, inte motsvarar kravet på god kvalitet i överföringen. Remissinstanserna: Flera nätföretag har anfört att det kan ifrågasättas om nyttan av att införa ett krav på åtgärdsplaner överväger nackdelarna för nätföretagen i form av ökad administration och ökade kostnader. Skälen för regeringens förslag: De risk- och sårbarhetsanalyser som nätföretagen upprättar kan i många fall, åtminstone till att börja med, visa att det förekommer brister i leveranssäkerheten. Regeringen anser därför, i likhet med , att lokal- och regionnätföre- tagen skall utarbeta åtgärdsplaner som redovisar vilka åtgärder som be- höver vidtas för att förbättra leveranssäkerheten. Åtgärdsplanerna bör, tillsammans med risk- och sårbarhetsanalyserna, ge ett bra underlag för nätföretagen i arbetet med att höja leveranssäkerheten. Analyserna kan även underlätta arbete med att följa hur ledningsnäten och andra komponenter i överföringssystemen förbättras. Kravet på åtgärdsplaner bör gälla för den som bedriver nätverksamhet med stöd av koncession för regionledning (linje med en spänning som understiger ) och med stöd av koncession för område. Kravet bör i ellagen inte preciseras på annat sätt än att åtgärdsplanen skall visa hur leveranssäkerheten i det egna elnätet skall förbättras. Vad detta krav innebär och vad en åtgärdsplan skall innehålla bör lämpligen regleras genom förordning eller myndighetsföreskrifter. Det gör det möj- ligt att på ett smidigt sätt anpassa kraven till de kvalitetskrav som gäller . Utgångspunkten är att klara kravet på att överföringen av el skall vara av god kvalitet. De åtgärder som vidtas bör dock efter hand ha siktet inställt på att klara kravet på högst tjugofyra timmars elavbrott till . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör med hänsyn till det anförda bemyndigas att meddela föreskrifter om åtgärds- För att säkerställa att får del av åtgärds- Prop. 2005/06:27 planerna bör nätföretagen lämna in dessa till inspektionen. Klassificering av överföringens kvalitet har föreslagit att nätföretagen skall vara skyldiga att införa ett system för att klassificera överföringskvaliteten för elanvändare i olika delar av nätområdet. På grundval av detta skall sedan nätföretagen definiera kvaliteten i varje elanvändares överföring. Enligt inspektionens förslag skall detta kunna ske per område men varje enskild elanvändares kvalitetsklass skall alltid kunna identifieras. Regeringen bedömer att det inte bör införas något krav på klassificering av överföringens kvalitet i ellagstiftningen. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att rapportera elavbrott till den myndighet som regeringen bestämmer. förslag överensstämmer i stort med regeringens. har dock föreslagit att bemyn- digandet skall begränsas till rapportering av långvariga eller i övrigt omfattande elavbrott. Remissinstanserna: har avstyrkt Energimarknads- inspektionens förslag om avbrottsregistrering på elanvändarnivå. Skälen för regeringens förslag: För att kunna följa utvecklingen och identifiera de företag som har problem med elavbrott behöver Energi- marknadsinspektionen informeras om avbrott efter det att de uppstått. Sådana rapporter kan t.ex. innehålla uppgifter om hur många elanvändare som haft avbrott , hur många el- användare som bedöms vara berättigade till avbrottsersättning och orsaken till avbrottet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör be- myndigas att meddela föreskrifter om skyldighet att rapportera elavbrott till den myndighet som regeringen bestämmer. Bemyndigandet bör alltså inte begränsas till att avse enbart rapportering av långvariga eller i övrigt omfattande elavbrott. Regeringen eller den behöriga myndigheten kan därmed anpassa föreskrifterna på ett flexibelt sätt allteftersom de tek- niska förutsättningarna för rapporteringen förbättras. Företrädare för branschen kommer att få möjlighet att lämna synpunkter på hur långt- gående krav som kan ställas i fråga om rapportering av elavbrott. Regeringens förslag: Den som bedriver nätverksamhet med stöd av nätkoncession för regionledning eller för område skall informera el- användarna om leveranssäkerheten i det egna elnätet samt om rätten till avbrottsersättning och skadestånd enligt ellagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om information till elanvändarna. förslag överensstämmer i stort med regeringens. Remissinstanserna: har ifrågasatt förslaget att elanvän- darna skall informeras om reglerna om avbrottsersättning och skade- stånd. Skälen för regeringens förslag: Elanvändarna har behov av att ha tillgång till information om leveranssäkerheten i elnätet och hur den kommer att utvecklas. Elanvändarna kan utifrån aktuell information om leveranssäkerheten ta ställning till om de behöver ha särskild beredskap för störningar i den egna fastigheten eller rörelsen. Det bör därför införas en bestämmelse om att den som bedriver nätverksamhet med stöd av nätkoncession för regionledning eller för område skall informera elan- vändarna om leveranssäkerheten i det egna elnätet. Regeringen anser att det är viktigt att elanvändarna även har kunskap om sina rättigheter enligt ellagen. Nätföretagen bör därför vara skyldiga att informera elanvändarna om rätten till avbrottsersättning och rätten till skadestånd. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör be- myndigas att meddela föreskrifter om information till elanvändarna. Regeringen vill också peka på att berörda myndigheter, främst och , har ett ansvar för att se till att el- användarna informeras om sina rättigheter. Även Konsumenternas elråd- givningsbyrå har en viktig uppgift att fylla i detta avseende. Regeringens bedömning: De nya regler som införs i ellagstiftningen för att uppnå leveranssäkra elnät bör vara en del av en bedömning av om det finns förutsättningar för tvångsförvaltning av en elektrisk Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några synpunkter i denna fråga. Skälen för regeringens bedömning: Lagen (2004:875) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar (tvångsförvaltningslagen) trädde i kraft . De anläggningar som kan förvaltas särskilt enligt lagen är ledningar eller ledningsnät som används med stöd av nätkoncession enligt ellagen. Om en koncessionshavare i väsentlig mån inte fullgör sina skyldigheter enligt ellagen, enligt föreskrifter som Prop. 2005/06:27 har meddelats med stöd av den lagen eller enligt villkor i nätkon- cessionen, skall hans anläggning ställas under särskild förvaltning. Beslut om särskild förvaltning meddelas av länsrätten på ansökan av nätmyndig- heten. Det finns två former av särskild förvaltning förvaltningsföreläggande och tvångsförvaltning. Vid förvaltningsföreläggande föreläggs koncessions- havaren av länsrätten att genom ett förvaltningsavtal överlämna förvalt- ningen av anläggningen, helt eller delvis, till en särskild förvaltare. Det förvaltningsavtal som upprättas måste godkännas av länsrätten för att bli giltigt. Vid tvångsförvaltning beslutar länsrätten att ställa anläggningen under förvaltning av en särskild förvaltare efter förslag från nätmyndig- heten. Syftet med den särskilda förvaltningen är i båda fallen att åstadkomma en tillfredsställande förvaltning, dvs. att den misskötsamhet som föranlett den särskilda förvaltningen skall upphöra. Om en tillfredsställande förvaltning sannolikt inte kan åstadkommas får staten i stället lösa anläggningen, varvid expropriationslagen skall tillämpas. Bestämmelserna om särskild förvaltning vid nätföretags misskötsam- het avser fall då denne i väsentlig mån inte fullgör sina skyldigheter enligt ellagen, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen eller enligt villkor i nätkoncession.