prop · GT0348 · 2005-11-21 00:00:00 — antogs konventionen om domstols behörighet och om verk- ställighet av domar på privaträttens område (Brysselkonventionen). Den har ändrats vid fyra tillfällen i samband med nya EU-medlemsstaters till- träde till konventionen. kompletterades den med ett protokoll som gav behörighet att tolka konventionen. Samtliga de stater som var medlemmar i före utvidgningen har tillträtt Brysselkonventionen, tolkningsprotokollet och tilläggskonventionerna. har dock inte ratificerat den fjärde tilläggskonventionen, rörande bl.a. tillträde, vilket innebär att den inte har trätt i kraft mellan och övriga konventionsstater. Brysselkonventionen är därför inte tillämplig mellan och . En med Brysselkonventionen parallell konvention är Luganokonven- tionen. Den antogs och har tillträtts av de 15 stater som var medlemmar i före utvidgningen , av den nya EU-medlemmen samt av , och . Bryssel- och Luganokonventionerna är tillämpliga på internationella tvister på privaträttens område. De omfattar således inte straffrätt och heller inte skattefrågor, tullfrågor och liknande förvaltningsrättsliga frågor. De är inte heller tillämpliga på familjerättsliga frågor om fysiska personers rättsliga ställning, makars förmögenhetsförhållanden samt arv och testamente. Familjerättslig underhållsskyldighet omfattas dock av konventionerna. Slutligen omfattas inte frågor om konkurs, ackord och liknande förfaranden, social trygghet eller skiljeförfaranden av konven- tionernas tillämpningsområden. Konventionerna är uppbyggda som s.k. dubbla konventioner. De reglerar inte bara frågor om erkännande och verkställighet av utländska avgöranden utan också frågor om domstolars internationella behörighet. Den domstol som skall pröva verkställighetsfrågan skall, mot den bak- grunden, som regel inte ifrågasätta behörigheten för den domstol som har meddelat det avgörande som skall verkställas. genomfördes en översyn av Bryssel- och Luganokonventionerna. Arbetet resulterade i en rad ändringar av både saklig och redaktionell karaktär. Dessa har såvitt avser Brysselkonven- tionen genomförts genom antagandet av rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om er- kännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I- förordningen). Det pågår även förhandlingar avseende Luganokonven- tionen. Avsikten är att det skall antas en ny Luganokonvention som skall ersätta den nuvarande konventionen. Genom Amsterdamfördragets ikraftträdande uppkom möjligheten att inom ramen för det gemenskapsrättsliga samarbetet enligt avdelning IV i EG-fördraget anta rättsakter om privaträttsligt samarbete. Denna möjlig- het har bl.a. utnyttjats genom antagandet av I-förordningen. I-förordningen, som trädde i kraft , är liksom Bryssel- och Luganokonventionerna ett dubbelt instrument. Den reglerar således inte bara erkännande och verkställighet av utländska avgöranden utan också domstols internationella behörighet. ningsområdet för I-förordningen är identiskt med tillämpnings- Prop. 2005/06:48 områdena för Bryssel- och Luganokonventionerna. I-förordningen ersätter Brysselkonventionen, jämte tillhörande protokoll, i förhållande till samtliga medlemsstater inom EU utom . Enligt ett särskilt protokoll skall nämligen avdelning IV i EG- fördraget inte tillämpas på . Detta innebär att Brysselkonven- tionen, och inte I-förordningen, tills vidare reglerar förhållandet mellan och de 15 stater som var medlemmar i före utvidgningen . I förhållandet mellan , , , , , , , , och finns ingen multilateral reglering av frågor om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av privaträttsliga av- göranden. Mellan och är tillämplig. Europeiska unionens råd beslutade att under- teckna ett avtal mellan och som skall göra I- förordningen tillämplig även i förhållande till . Efter det att ett samrådsförfarande med har avslutats kommer frågan om ingående av avtalet att behandlas av rådet. Avtalet skall sedan träda i kraft i den sjätte månaden efter det att EG och har vidtagit nödvändiga åtgärder med anledning av avtalet. En särskild lösning måste också uppnås för de utomeuropeiska territorier för vilka I-förordningen inte gäller (se artikel 68 i I-förordningen). kan således Brysselkonventionen komma att bli överflödig. 4.2Svenska bestämmelser om verkställighet av privaträttsliga avgöranden För att utländska domar och andra avgöranden skall få verkställas i förutsätts att det finns en särskild föreskrift om det. Detta följer av 3 kap. 2 § utsökningsbalken. I detta avsnitt behandlas de lagbestäm- melser som gör att det är möjligt att verkställa utländska avgöranden som har meddelats med stöd av de gemenskapsrättsakter och internationella instrument som redovisas i föregående avsnitt. Brysselkonventionen har införlivats i svensk rätt genom lagen (1998:358) om Brysselkonventionen. har införliv- ats i svensk rätt genom lagen (1992:794) om . Lagen om Brysselkonventionen och lagen om har ändrats i samband med I-förordningens ikraftträdande. Ändring- arna innebär dock inte någon förändring i sak i förhållande till vad som gällde tidigare (se prop. 2001/02:146 s. 51). I lagen (2002:460) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkän- nande och verkställighet av vissa utländska avgöranden (lag) finns kompletterande bestämmelser till bl.a. Bryssel- och Luganokonven- tionerna. I egenskap av EG-förordning behövde I-förordningen inte genomföras genom nationell normgivning för att gälla i . EG- förordningen kompletteras dock av lag. I den lagen finns bestämmelser om bl.a. förfarandet i och hos Högsta dom- stolen för att få ett utländskt avgörande verkställt. Förordningen om den europeiska exekutions- Prop. I-förordningen innebar ett steg framåt när det gäller att förenkla förfarandet för att få ett privaträttsligt avgörande verkställt i en annan medlemsstat. Trots vissa ändringar och förenklingar innebär förord- ningen emellertid inte att domar och andra avgöranden kan erkännas och verkställas automatiskt inom Europeiska unionen. Det finns fortfarande mellanliggande åtgärder som måste vidtas i verkställighetsstaten innan avgörandet kan erkännas eller verkställas (det s.k. exekvaturförfarandet). uttalade vid sitt möte i sitt stöd för principen om ömsesidigt erkännande. När det gäller privaträttsliga ärenden efterlyste en ytterligare minskning av de mellanliggande åtgärder som måste vidtas för att möjliggöra erkännande eller verkställighet av domar och andra av- göranden i EU:s medlemsstater. presenterade kommissionen sitt förslag till rådets förordning om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar. Drygt , , antogs förordningen om den europeiska exekutionstiteln. Syftet med förordningen är att domar och andra avgöranden som avser obestridda fordringar skall kunna verkställas i en annan medlemsstat i EU, dvs. verkställighet skall ske i en annan medlemsstat än den där avgörandet har meddelats, utan att det behövs någon verkställighetsför- . Det skall med andra ord inte finnas något exekvaturförfarande i verkställighetsstaten. Den domstol som har meddelat avgörandet skall i stället utfärda ett intyg där avgörandet intygas vara en europeisk exeku- tionstitel. På grundval av detta intyg skall avgörandet sedan kunna verk- ställas i ett annat EU-land. En ansökan om att ett avgörande skall intygas vara en europeisk exekutionstitel skall göras till den domstol som har meddelat avgörandet. Enligt förordningen jämställs svensk kronofogdemyndighet med dom- stol. Även ett utslag meddelat av en kronofogdemyndighet kan således intygas vara en europeisk exekutionstitel. En förutsättning för att ett intyg skall få utfärdas är att avgörandet är verkställbart i ursprungsmedlemsstaten. Beträffande tredskodomar och utslag måste dessutom förordningens miniminormer, processuella krav, ha uppfyllts för att ett intyg skall få utfärdas. Det finns miniminormer om delgivning och om information till svaranden. Miniminormerna om delgivning handlar om att stämningsansökningar eller motsvarande handlingar och kallelser till domstolsförhandlingar måste ha delgivits svaranden på visst sätt. Miniminormerna om information rör den infor- mation som svaranden måste ha fått i en stämningsansökan eller mot- svarande handling eller i en kallelse till domstolsförhandling. Det finns också miniminormer om förfarandet efter det att ett verkställbart avgörande har meddelats. Endast om gäldenären har rätt att ansöka om förnyad prövning av avgörandet kan ett intyg om en europeisk exeku- tionstitel utfärdas. För att ett avgörande som rör ett avtalsförhållande och som meddelats mot en konsument i avtalsförhållandet skall kunna in- tygas vara en europeisk exekutionstitel måste dessutom avgörandet i vissa fall ha meddelats i den medlemsstat där konsumenten har sitt Prop. 2005/06:48 hemvist. Utgångspunkten i förordningen är att verkställighetsförfarandet skall regleras av verkställighetsmedlemsstatens lagstiftning. Verkställighet i av en utländsk europeisk exekutionstitel skall således, om inte något annat följer av förordningen, ske enligt bestämmelserna om verk- ställighet i utsökningsbalken. Det följer dock av förordningen att inte får ha regler som missgynnar ett utländskt avgörande i förhållande till ett svenskt avgörande. Av förordningen följer också att en dom eller ett intyg från ursprungsmedlemsstaten aldrig får omprövas i sak i verk- ställighetsmedlemsstaten. Förordningen är tillämplig inte bara på avgöranden meddelade av domstolar och svenska kronofogdemyndigheter utan också på officiella handlingar. Ett avtal om underhållsbidrag som har godkänts av en social- nämnd är en officiell handling i förordningens mening. Förordningen trädde i kraft och tillämpas fullt ut . 6 Överväganden och förslag Regeringens bedömning: Bestämmelserna i artiklarna 16 och 17 i förordningen om den europeiska exekutionstiteln utgör inte hinder mot att intyga att en svensk dom eller ett svenskt utslag är en europeisk exekutionstitel. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft någon invändning Skälen för regeringens bedömning: I artiklarna 16 och 17 i förord- ningen om den europeiska exekutionstiteln anges vilken information som gäldenären skall ha fått för att ett avgörande skall kunna intygas vara en europeisk exekutionstitel. Artikel 16 behandlar information om fordran och artikel 17 information om de processuella åtgärder som måste vidtas för att bestrida fordran. Frågan är om svensk processrättslig lagstiftning innehåller motsvarande krav. Om så inte skulle vara fallet, skulle inte svenska tredskodomar och utslag kunna behandlas som europeiska exe- kutionstitlar. En stadfäst förlikning eller en dom på grundval av ett medgivande kan dock intygas vara en europeisk exekutionstitel även om miniminormerna inte har iakttagits (jfr artikel 12.1). Enligt artikel 16.1 a skall stämningsansökan eller motsvarande hand- ling innehålla uppgifter om parternas namn och adresser. Enligt 33 kap. 1 § första stycket skall en inlaga i domstol inne- hålla uppgift om parternas namn. Av andra stycket i samma paragraf följer att en enskilds första inlaga i rättegång skall innehålla uppgift om partens postadress. Att en stämningsansökan skall innehålla motsvarande information också rörande motparten följer av 33 kap. 1 § fjärde stycket En ansökan om betalningsföreläggande skall innehålla uppgifter om parterna i den utsträckning som anges i 33 kap. 1 § rätte- gångsbalken, se 18 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning (lagen om betalningsföreläggande). Svensk rätt innehåller således krav som motsvarar miniminormen i artikel 16.1 a. Artikel 16.1 bd föreskriver att en stämningsansökan eller mot- svarande handling skall innehålla uppgift om vilket belopp fordran upp- går till och om yrkad ränta samt uppgift om grunden för fordran. När det gäller ränta skall räntesatsen och den tidsperiod för vilken ränta begärs anges, om inte lagstadgad ränta enligt ursprungsmedlemsstatens lagstift- ning läggs till kapitalbeloppet utan yrkande. Av 42 kap. 2 § rättegångs- balken följer att en stämningsansökan skall innehålla ett bestämt yrkande och en utförlig redogörelse för de omständigheter som åberopas till stöd för yrkandet. Av lagens krav på att ett yrkande skall vara bestämt följer att också ett ränteyrkande måste vara preciserat. En ansökan om betal- ningsföreläggande skall enligt 10 § lagen om betalningsföreläggande innehålla uppgift om sökandens yrkande och grunden för det. Av 11 § samma lag framgår att en ansökan också skall innehålla uppgift om fordringens belopp och den ränta som begärs. Om ränta begärs, behöver grunden för ränteyrkandet anges endast om yrkandet avser högre ränta än som följer av räntelagen (1975:635). Slutligen följer det av 11 § lagen om betalningsföreläggande att om det inte framgår av ansökningen från vilken dag räntan yrkas, skall yrkandet anses gälla ränta från den dag då ansökningen delgavs svaranden. Svensk rätt innehåller således krav som motsvarar även miniminormerna i artikel 16.1 bd. Enligt artikel 17 skall en gäldenär i eller tillsammans med stämnings- ansökan eller motsvarande handling eller en kallelse till domstolsför- handling klart och tydligt ha informerats om de processuella kraven för att bestrida fordran samt följderna av ett uteblivet bestridande eller en utebliven inställelse. Vad gäller de processuella kraven skall gäldenären ha fått information om när bestridande senast måste ske, vart ett bestri- dande skall sändas, när och var en eventuell förhandling äger rum samt ett eventuellt krav på att företrädas av ett juridiskt ombud. När det gäller följderna av ett uteblivet bestridande eller en utebliven inställelse skall gäldenären i förekommande fall särskilt ha fått information om möj- ligheten av en dom och om ansvaret för rättegångskostnaderna. Tredskodom på grund av parts utevaro från sammanträde för muntlig förberedelse kan enligt 44 kap. 2 § bara meddelas, om den som uteblivit har informerats om att tredskodom kan komma att meddelas om han eller hon uteblir. Motsvarande gäller vid utevaro från rättegångstillfälle för huvudförhandling (44 kap. 4 § ). I kravet på att svaranden måste ha underrättats om att tredskodom kan meddelas vid utevaro ligger också att svaranden måste ha underrättats om var och när inställelse skall ske. Vidare följer av 44 kap. 7 a § rätte- gångsbalken att tredskodom på grund av underlåtenhet att följa ett före- läggande att skriftligen avge svaromål förutsätter att svaranden har underrättats om att tredskodom kan komma att meddelas mot honom eller henne, om svaromål inte avges. I kravet på att svaranden skall ha underrättats om att tredskodom kan meddelas om svaromål inte avges ligger också att svaranden måste ha underrättats om vart och inom vilken tid svaromål skall avges. Enligt 25 § lagen om betalningsföreläggande skall svaranden föreläggas att till myndigheten yttra sig över en ansökan om betalningsföreläggande. I föreläggandet skall Prop. 2005/06:48 svaranden enligt 26 § samma lag upplysas om att målet kan komma att avgöras även om han eller hon inte yttrar sig över ansökningen. Också i dessa delar innehåller således svensk rätt krav som motsvarar kraven i förordningen om den europeiska exekutionstiteln. I svensk rätt ställs det inte upp något krav på att företrädas av ett juridiskt ombud. Förordningens krav på information om ombudstvång har därför ingen betydelse för svenskt vidkommande. Nästa fråga att ta ställning till är om svensk rätt uppställer krav på information om ansvaret för rättegångskostnaderna; även detta är ju såsom följer av artikel 17 en förutsättning för att ett svenskt avgörande skall kunna utgöra en europeisk exekutionstitel. Enligt 18 kap. 14 § skall den part som vill ha ersättning för sina rätte- gångskostnader framställa ett yrkande om det innan handläggningen avslutas. Enligt 42 kap. 7 § skall svaranden föreläggas att i svaromål bland annat ange om kärandens yrkande bestrids. Om käranden i stämningsansökan framställt yrkande om ersättning för rätte- gångskostnader, skall svaranden således föreläggas att ange sin inställ- ning till detta yrkande. För det fall käranden inte framställt ett sådant yrkande i stämningsansökan utan framställer det först i ett senare skede av processen, sänds detta yrkande till svaranden med föreläggande att ange sin inställning (jfr NJA 1980 s. 635). Om sökanden i ett mål om betalningsföreläggande begär ersättning för kostnader, skall han eller hon enligt 17 § lagen om betalningsföreläggande ange detta i ansökan. Av 27 § samma lag följer att svaranden i föreläggandet att yttra sig skall informeras om den kostnadsersättning som han eller hon kan åläggas att betala om utslag meddelas i målet. Av det sagda följer att svensk rätt uppställer samma krav på information om ansvaret för rättegångskost- nader som förordningen om den europeiska exekutionstiteln. Regeringen kan sammanfattningsvis konstatera att svensk rätt inne- håller sådana bestämmelser om information till svaranden att artiklarna 16 och 17 i förordningen inte utgör hinder mot att intyga att en svensk dom eller ett svenskt utslag är en europeisk exekutionstitel. Förnyad prövning av en dom eller ett utslag Regeringens bedömning: Bestämmelserna i artikel 19 i förordningen om den europeiska exekutionstiteln utgör inte hinder mot att intyga att en svensk dom eller ett svenskt utslag är en europeisk exekutionstitel. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft någon invändning Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 19 i förordningen om den europeiska exekutionstiteln kan en dom intygas vara en europeisk exekutionstitel bara om gäldenären enligt ursprungsmedlems- statens lagstiftning har rätt att ansöka om förnyad prövning av domen under vissa närmare angivna förutsättningar. Till skillnad från artiklarna 1317, som innehåller miniminormer om förfarandet som resulterar i det avgörande som sökanden vill ha verkställt, innehåller artikel 19 alltså miniminormer rörande förfarandet efter det att ett verkställbart av- Prop. 2005/06:48 görande har meddelats. Artikel 19 är, på samma sätt som de andra miniminormerna i förord- ningen, avsedd att ge anvisningar för den domstol eller myndighet som överväger att utfärda ett intyg. Endast om det bedöms att gäldenären har en möjlighet att få en förnyad prövning i den mening och under de förut- sättningar som anges i artikel 19 kan ett intyg om en europeisk exe- kutionstitel utfärdas. Förordningen medför ingen skyldighet att anpassa svensk lagstiftning till miniminormerna rörande rätten till en förnyad prövning. Om svensk rätt inte ger en rätt till förnyad prövning i den mening och omfattning som avses i artikel 19, saknas emellertid möjlig- het att intyga att svenska tredskodomar och utslag är europeiska exeku- tionstitlar. En stadfäst förlikning eller en dom på grundval av ett med- givande kan dock intygas vara en europeisk exekutionstitel även om miniminormerna inte har iakttagits (jfr artikel 12.1). Förnyad prövning av domen skall enligt artikel 19.1 a vara möjlig, om delgivning har skett på något av de sätt som föreskrivs i artikel 14 men delgivning utan gäldenärens förskyllan inte har skett i så god tid att gäldenären hade möjlighet att förbereda sitt svaromål. Hänvisningen till artikel 14 innebär att det bara är i de fall då delgivning har skett utan bevis på att gäldenären mottagit handlingen som artikel 19.1 a är tillämplig. Vilka svenska delgivningssätt som faller in under artikel 14 framgår av bilaga 5. Vidare följer det av artikel 19.1 b att det skall vara möjligt att få till stånd en förnyad prövning av domen, om gäldenären utan egen för- skyllan har varit förhindrad att bestrida på grund av force majeure eller exceptionella omständigheter. Enligt 44 kap. 9 § får en part, mot vilken en tredsko- dom meddelats, ansöka om återvinning inom en månad från den dag då domen meddelades. Den som har fått en tredskodom meddelad mot sig har således enligt svensk rätt möjlighet att ansöka om en förnyad pröv- ning i den mening som avses i artikel 19.1 genom att ansöka om åter- . Beträffande utslag i mål om betalningsföreläggande gäller mot- svarande regler som för en tredskodom. Ansökan om återvinning skall enligt 53 § lagen om betalningsföreläggande ha kommit in till krono- fogdemyndigheten inom en månad för utslaget. Även den som i ett mål om betalningsföreläggande har fått ett utslag meddelat mot sig har alltså möjlighet att ansöka om förnyad prövning i den mening som avses i artikel 19.1. Möjligheten till förnyad prövning genom svenska ordinära rättsmedel är, som framgått, inte obegränsad i tiden. Ansökan om återvinning skall göras inom en månad från det att domen eller utslaget meddelades. Det förhållandet att nationell rätt innehåller en tidsfrist inom vilken en ansökan om en förnyad prövning skall ske torde inte stå i strid mot de krav som förordningen ställer upp. Det anges till och med direkt i förordningen att rätten att ansöka om förnyad prövning skall gälla under förutsättning att gäldenären vidtar åtgärder utan dröjsmål (se artikel 19.1 slutet). Här kan också erinras om den möjlighet till förnyad prövning som de svenska extraordinära rättsmedlen kan ge. Regeringen kan sammanfattningsvis konstatera att svensk rätt ger en Prop. 2005/06:48 möjlighet till förnyad prövning i den mening som avses i artikel 19. Möjligheten till förnyad prövning går till och med längre än vad som krävs enligt förordningen. Den är inte begränsad till de situationer som anges i artikel 19.1, men enligt artikel 19.2 påverkar artikeln inte med- lemsstaternas möjlighet att bevilja förnyad prövning under mer generösa villkor. Bestämmelserna i artikel 19 i förordningen om den europeiska exekutionstiteln utgör således inte hinder mot att intyga att en svensk dom eller ett svenskt utslag är en europeisk exekutionstitel. 6.3Rättelse och återkallelse av ett intyg om en europeisk exekutionstitel Regeringens förslag: Om ett intyg om en europeisk exekutionstitel inte stämmer överens med den bakomliggande domen eller officiella handlingen eller det bakomliggande utslaget på grund av skrivfel eller liknande, skall intyget rättas. Om ett intyg om en europeisk exekutionstitel har utfärdats i strid mot de krav som finns i förordningen om den europeiska exekutions- titeln, skall intyget återkallas. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med rege- ringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslagen eller inte haft någon invändning mot dem. Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 10.1 a i förordningen om den europeiska exekutionstiteln skall ett intyg om en europeisk exekutionstitel rättas till, om det på grund av ett skrivfel eller liknande föreligger bristande överensstämmelse mellan domen och intyget. Ansökan om rättelse får göras med hjälp av det standardformulär som finns som bilaga VI till förordningen. dock inte obligatoriskt att använda standardformuläret. rättelse kan alltså göras också på något annat sätt. till den domstol som meddelat domen. Om en tingsrätt har utfärdat ett intyg i vilket en dom intygas vara en europeisk exekutionstitel, skall alltså ansökan göras till den tingsrätten. Avser intyget ett utslag i ett mål om betalningsföreläggande, skall ansökan i stället göras till den krono- fogdemyndighet som meddelat utslaget. Vid rättelse av intyget skall lagstiftningen i ursprungsmedlemsstaten tillämpas (artikel 10.2). rättelse av ett intyg som utfärdats av en svensk domstol eller en svensk myndighet skall således svensk lag tillämpas. Frågan är då om det i svensk lag finns bestämmelser om rättelse som uppfyller förordningens krav eller om det bör införas en särskild bestämmelse om rättelse av intyg om en europeisk exekutionstitel. För domstolar finns, såvitt nu är av intresse, en bestämmelse om rättelse i 17 kap. 15 § . Enligt denna bestämmelse får