prop · GS03136 · 2005-04-01 00:00:00 — I överensstämmelse med vad utredningen förordar föreslår regeringen således att det är överförmyndaren som skall ha att fatta beslut om för- ordnande av god man för ett ensamkommande barn. Med detta återstår det att ta ställning till vem eller vilka som bör ha rätt att ansöka om förordnande av god man, vilken överförmyndare som bör vara behörig att besluta i ärendet och utöva tillsyn över godmanskapet samt vad som bör gälla i fråga om byte och entledigande av god man. ... på ansökan eller självmant Av 11 kap. 15 § framgår vilka som är behöriga att ansöka om förordnande av god man för det fall att god man skall utses enligt 11 kap. 14 §§ . Till dem som får göra en sådan ansökan hör förmyndaren, den som ansökningen avser (om han eller hon har fyllt ) samt hans eller hennes make eller sambo och närmaste släktingar. Det framgår också att överförmyndaren när det finns anledning till det är skyldig att självmant ta upp frågor om förordnande av god man. Det ligger i sakens natur att inte samma vida krets av sökande behöver komma i fråga när det gäller att avgöra vem eller vilka som skall vara be- höriga att enligt den nya ordningen ansöka om förordnande av god man för ett ensamkommande barn. Enligt regeringens mening är det fullt till- räckligt att och socialnämnden i den kommun där bar- net vistas har möjlighet att göra en sådan ansökan. Som utredningen på- pekar är det nämligen i regel något av dessa båda organ som först upp- märksammar och kommer i kontakt med ett ensamkommande barn. Att för egen del har ifrågasatt det lämpliga i att verket får en sådan behörighet leder inte regeringen till annan slutsats. I likhet med vad som gäller vid förordnande av god man enligt bör dessutom föreskrivas att överförmyndaren har möjlighet att självmant ta upp en fråga om förordnande av god man för ett ensamkommande barn. När god man utses för ett ensamkommande barn dvs. med tillämpning av 4 kap. 3 § andra stycket lag och 11 kap. 1 § är det överförmyndaren för den kommun där barnet vistas som är behörig att fatta beslutet. Även i övriga frågor rörande god- manskapet samt i fråga om den tillsyn som därefter utövas över den gode mannen är det överförmyndaren på vistelseorten som är behörig överför- myndare. Detta framgår av 11 kap. 25 § tredje stycket och 16 kap. 2 § tredje stycket , vilka regler tillkom som ett led åtgärder för att förbättra det rättsliga skyddet för ensamkommande barn (se avsnitt 3). För att det i detta sammanhang skall anses att ett barn vis- tas i en viss kommun har det i anslutning till bestämmelsernas tillkomst sagts att man bör kräva att barnet uppehåller sig där. Något krav på att barnet är varaktigt bosatt i kommunen har inte uppställts. Att barnet vis- tas på ett anläggningsboende på orten har ansetts vara i regel tillräckligt (se prop. 1996/97:113 s. 22). När ställning nu tagits för att det är överförmyndaren som även enligt den nya ordningen bör ha att utse god man för ensamkommande barn, saknas anledning att avvika års reglering av behörighetsfrågan. Även fortsättningsvis bör det alltså vara så att det är överförmyndaren för den kommun där barnet vistas som är behörig att fatta alla de beslut som i anledning av godmanskapet ankommer på överförmyndaren samt utöva tillsyn över den gode mannen. , Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar samt Kristna Råd menar att ärenden om förordnande av god man för ensamkommande barn kräver speciella kunskaper hos beslutsfattaren och att behörigheten att fatta sådana beslut därför bör tillkomma ett begränsat antal överförmyndare, högst en överförmyndare per län. Regeringen kan inte se att övervägande skäl skulle tala för en sådan ordning. Överför- myndarna har anförtrotts bl.a. den kvalificerade uppgiften att förordna företrädare i händelse av så pass ingripande ställföreträdarskap som godmanskap enligt 11 kap. 4 § och förvaltarskap. Övervägandena i sådana ärenden skiljer sig inte nämnvärt från dem som måste göras i anledning av ett förordnande av god man för ett ensam- kommande barn. Enligt regeringen skulle det inte heller leda till en snab- bare och effektivare handläggning om ärendena om förordnande av god man för ensamkommande barn koncentrerades till ett fåtal överförmyn- dare. Snarare finns anledning att befara motsatsen, vilket naturligtvis är särskilt betänkligt i ett sammanhang där det är angeläget att förordnan- dena meddelas med skyndsamhet. En koncentration av det slag som före- språkas skulle vidare leda till att den fördel går förlorad, som består i att det är överförmyndaren på vistelseorten som bäst känner de lokala för- hållandena. Frågor om entledigande och byte av god man För det ensamkommande barnets del är det naturligtvis angeläget att inte behöva byta god man i större utsträckning än vad som kan vara absolut nödvändigt. Så långt möjligt bör det därför vara en och samma person som utövar godmanskapet det består. Det är dock klart att vissa omständigheter kan nödvändiggöra ett byte av god man. Ett sådant fall är naturligtvis att den gode mannen genom misskötsamhet eller på annat sätt visar sig vara olämplig för uppdraget. Ett annat fall är att bar- net flyttar från en kommun till en annan. Några rättsliga hinder mot att den gode mannen då kvarstår i sitt uppdrag finns visserligen inte. Som redan framhållits är det emellertid en helt grundläggande förutsättning för uppdraget att den gode mannen håller regelbunden kontakt med bar- net och aktivt engagerar sig i de frågor som uppkommer under dess inle- dande vistelse i . Att barnet kommer att befinna sig på långt geo- grafiskt avstånd kan då leda till praktiska svårigheter för den gode man- nen att på ett effektivt sätt utföra sitt uppdrag. I en sådan situation kan det vara lämpligt att överförmyndaren entledigar den gode mannen och i stället utser en annan person att utöva godmanskapet. Naturligtvis kan det också komma i fråga att entlediga den gode man- nen utan att det utses någon ny. Så blir fallet när godmanskapet upphör. I vilka fall detta skall ske kommer att behandlas i avsnitt 6.5. Utredningen föreslår att de formella förutsättningarna för entledigande av den som är god man för ett ensamkommande barn skall utformas efter huvudsaklig förebild av motsvarande regler. Regeringen anser att det finns goda skäl för en sådan lösning och kan i huvudsak an- sluta sig till utredningens förslag i denna del. Det bör alltså vara så att den gode mannen alltid har rätt att på egen begäran bli entledigad från sitt uppdrag. Om godmanskapet skall fortsätta, måste han eller hon emel- lertid kvarstå till dess att en ny god man har utsetts. Givetvis måste det också finnas möjlighet för överförmyndaren att självmant ta upp frågan om entledigande av den gode mannen. Även barnets föräldrar bör ha rätt att begära att en god man entledigas. Detsamma bör gälla för en annan vuxen person som kan anses ha trätt i föräldrarnas ställe (jfr avsnitt 5.3). Härutöver föreslår emellertid utredningen att också barnet skall ha rätt Prop. 2004/05:136 att begära den gode mannens entledigande, om barnet har fyllt . Detta kritiseras av , som ser det som en risk att den gode mannens ställning därigenom kan komma att reduceras till mera av ett ombud än en ställföreträdande vårdnadshavare. Enligt nämnden kan det nämligen inte uteslutas att situationer uppstår där barnet och den gode mannen har olika uppfattningar om vad som är bäst för barnet. Om bar- net i en sådan situation och under påstående om bristande förtroende kunde få den gode mannen utbytt, skulle barnet i detta fall ha andra och större befogenheter än om det hade företrätts av sina föräldrar. Regeringen har tagit intryck av den kritik som an- för. Som nämnden är inne på finns det en risk att de långtgående befo- genheter som den gode mannen har tilldelats för att på ett fullständigt sätt kunna tillgodose barnets intressen i själva verket omintetgörs om barnet förses med en sådan talerätt som utredningen föreslår. Det kan inte heller uteslutas att redan själva möjligheten för barnet att väcka frågan om ent- ledigande i vissa fall kan ha en konfliktdrivande verkan. Utredningens förslag bör därför inte genomföras i denna del. För tillgodoseende av bar- nets intresse är det i stället tillräckligt att överförmyndaren såsom före- slås skall ha rätt att självmant ta upp frågan om entledigande. 6.4Vem kan utses till god man? Regeringens förslag: På den som utses att vara god man för ett en- samkommande barn skall ställas samma allmänna krav som gäller för en god man enligt . Vid sitt beslut skall överförmynda- ren därutöver fästa särskild vikt vid den utsatta situation som barnet befinner sig i. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon invändning i sak mot utredningens förslag. tillägger dock att det är av stor vikt att en och samma person inte fungerar som god man för alltför många barn. Skälen för regeringens förslag: Av 11 kap. 12 § fram- går vilka allmänna krav som skall ställas på den som utses att vara god man enligt någon av bestämmelserna i . Den som utses skall vara rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig. Anledning saknas naturligtvis att inte ställa upp samma allmänna krav på den som förord- nas att vara god man för ett ensamkommande barn. I detta hänseende bör den nya lagen därför hänvisa till bestämmelse. Det ensamkommande barnets mycket speciella levnadsomständigheter gör dock att ytterligare krav måste ställas på den som skall förordnas till god man för ett sådant barn. Som utredningen föreslår bör det därför komma till direkt uttryck i lagen att överförmyndaren vid sitt beslut skall fästa särskild vikt vid den utsatta situation som barnet befinner sig i. Fler krav än så bör inte tas in i själva lagen. Emellertid kan det skapas förutsättningar för att även på andra sätt säkerställa lämpligheten hos den som utses till god man för ett ensamkommande barn. konstaterar finns det ingen möjlighet för överförmyndaren att i ett ärende om förordnande av god man begära utdrag ur Rikspolis- Prop. 2004/05:136 styrelsens belastningsregister. Frågan om en sådan möjlighet bör införas och hur den i så fall bör begränsas bereds i , bl.a. med anledning av en framställning av överför- myndarnämnd. Av det sagda har alltså framgått att den som utses att vara god man för ett ensamkommande barn skall uppfylla de allmänna krav som uppställer för gode män samt därutöver vara lämpad för arbete med barn som befinner sig i en utsatt situation. Redan av dessa all- mänt hållna krav och med hänsyn till vad som sagts i avsnitt 6.2 om den gode mannens uppgifter är det tydligt att den som utses för upp- draget måste ha förmåga att aktivt ta tillvara barnets intressen i förhållan- de till bl.a. de myndigheter och organisationer som barnet har anledning att komma i kontakt med. Detta förutsätter att den gode mannen står fri från sådana instanser och kan agera utan risk för intressekonflikter. God kännedom om det svenska samhället fordras också. Han eller hon måste vidare ha kunskap om barns och ungdomars behov i olika åldrar. Något krav på att den gode mannen skall vara svensk medborgare eller kunna tala barnets språk bör inte ställas upp, även om det sistnämnda i vissa fall kan vara en fördel. Inte heller bör det vara uteslutet att till god man rek- rytera en i boende släkting till barnet, förutsatt att han eller hon vistas här varaktigt och i övrigt uppfyller de krav som måste ställas. Av 11 kap. 13 § följer att det vid behov kan utses flera gode män för en och samma person. Det kan inte uteslutas att ett sådant behov undantagsvis kan uppkomma även i fråga om ett ensamkommande barn. En hänvisning till denna regel bör därför tas in i den nya lagen. framhåller att det är viktigt att en och samma per- son inte kommer att fungera som god man för alltför många barn. Regeringen delar till fullo denna uppfattning. Några särskilda be- stämmelser är dock inte påkallade för att säkerställa detta intresse. Redan vid den lämplighetsprövning som görs och som enligt det sagda skall utföras även vid förordnande av god man för ensamkomman- de barn ankommer det på överförmyndaren att se till att den som för- ordnas verkligen har förutsättningar att klara av uppdraget. En mycket viktig omständighet att beakta är då om den som skall utses redan har så många uppdrag att han eller hon skulle få svårt att sköta även det nya uppdraget. Om så är fallet bör vederbörande givetvis inte förordnas. Regeringens förslag: Ett godmanskap skall upphöra om det ensamkom- mande barnets föräldrar förenar sig med barnet i , om barnet var- aktigt har lämnat , om en särskilt förordnad vårdnadshavare utses för barnet eller om det är uppenbart att god man av annat skäl inte längre behövs. Godmanskapet skall alltid upphöra när barnet fyller . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker utredning- ens förslag eller lämnar det utan invändning. att godmanskapet bör upphöra även för det fall att sådan kontakt etable- ras med barnets föräldrar att dessa, trots avståndet, kan återuppta sitt an- svar som vårdnadshavare. Skälen för regeringens förslag Som utredningen föreslår bör ett godmanskap alltid upphöra när barnet fyller . Detta bör gälla utan att överförmyndaren behöver fatta något särskilt beslut i saken och alldeles oavsett vad som sägs om myndighets- ålder i den stat där barnet senast hade hemvist. Det saknas anledning att här behandla utländska barn annorlunda än svenska barn. I övrigt bör utgångspunkten vara att ett godmanskap för ett ensamkom- mande barn skall upphöra när det framgår att en god man inte längre be- hövs. I vilka fall överförmyndaren bör ha möjlighet att fatta ett sådant beslut framgår av det följande. Barnets föräldrar förenar sig med barnet i Det är inte otänkbart att ett barn som vid sin ankomst till är en- samkommande i själva verket har föräldrar som i samma stund är på väg hit, men ännu inte hunnit fram. Likaså kan det självfallet tänkas att för- äldrarna visserligen ännu inte har lämnat hemlandet men ändå så små- ningom kommer att förenas med barnet i . När föräldrarna slut- ligen anländer hit finns det inte längre något behov av den gode man som barnet enligt den nya ordningen har försetts med vid sin ankomst. God- manskapet bör då upphöra. Detsamma bör gälla om den som förenar sig med barnet här i landet inte är förälder, men väl en annan vuxen person som på grund av lagen eller sedvänjan i den stat där barnet senast hade hemvist har ställning som vårdnadshavare för barnet (se avsnitt 5.3) och som vid sin ankomst hit också förklarar sig villig att ikläda sig det ansva- ret. Givetvis måste i båda fallen krävas att den vuxne skall vara i stånd att utöva vårdnaden. Barnet har varaktigt lämnat Den gode mannen företräder barnet endast i . Om barnet lämnar landet, upphör behovet av företrädare här. För att överförmyndaren skall få besluta om upphörande av godmanskapet bör emellertid krävas att det framgår att barnet varaktigt har lämnat , t.ex. i anledning av nekat uppehållstillstånd eller för att återförenas med sina föräldrar i ett annat land. Om barnet däremot bara har avvikit från sitt boende i , kan det inte utan vidare antas att barnet har lämnat landet. Under sådana för- hållanden måste godmanskapet kvarstå intill dess att det med säkerhet har konstateras att barnet befinner sig utomlands och har för avsikt att stanna kvar där. Först därefter kan det bli aktuellt att besluta om upphör- ande av godmanskapet. En särskilt förordnad vårdnadshavare utses för barnet Som redan sagts i avsnitt 5.4 och som kommer att ytterligare utvecklas i avsnitt 7 föreslår regeringen nu ett förfarande i två steg för utseende av ställföreträdare åt ensamkommande barn. Det andra steget tas när barnet . 2004/05:136 beviljats uppehållstillstånd i och innebär att den gode man som utsetts för barnet i samband med dess ankomst hit ersätts av en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare enligt reglering i . Det är uppenbart att ett sådant beslut att förse barnet med vårdnadshavare måste innebära att godmanskapet bör upphöra. God man behövs inte längre av annat skäl Även andra fall än de nu nämnda kan tänkas där god man av olika skäl inte längre behövs. Så kan nämnas det fallet att barnets föräldrar visser- ligen gjort barnet sällskap till men därefter på grund av sjukdom blivit helt oförmögna att utöva vårdnaden. Att barnet under sådana för- hållanden skall kunna förses med god man har framgått av avsnitt 5.3. Om föräldrarna därefter tillfrisknar och kan återuppta sitt ansvar som vårdnadshavare, saknas fortsättningsvis behov av godmanskapet. Det är knappast möjligt eller lämpligt att uttömmande reglera frågan om när ett godmanskap skall upphöra. Utöver de tidigare behandlade fal- len behövs det därför en allmänt utformad regel av innebörd att ett god- manskap skall upphöra om det är uppenbart att godmanskapet av annat skäl inte längre behövs. Enligt regeringens mening skulle även den situa- tion som tar upp fastän mindre sannolik träffas av en sådan bestämmelse. 6.6Särskilt om förhållandet mellan god man och offent- ligt biträde Regeringens förslag: Den nuvarande regeln i utlänningslagen om att den som i ett utlänningsärende har utsetts till offentligt biträde för ett ensamkommande barn utan särskilt förordnande är barnets ställföre- trädare i det ärende som förordnandet avser skall bara gälla om det inte finns någon god man för barnet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att ett offentligt biträde bör kunna vara barnets ställföreträdare i utlänningsärendet även för det fall att en god man har förordnats. Som skäl härför anförs biträdets sakkun- skaper i fråga om asylprocessen. Övriga remissinstanser tillstyrker utred- ningens förslag eller lämnar det utan någon invändning. Skälen för regeringens förslag: gäller att den som är förordnad som offentligt biträde för en utlänning som är och som saknar vårdnadshavare i utan särskilt förordnande är barnets ställföreträdare i det ärende som biträdesförordnandet avser. Detta fram- går av 11 kap. 1 b § utlänningslagen. Som ställföreträdare för barnet kan biträdet därmed överklaga ett beslut och företa andra processhandlingar för barnets räkning utan att fullmakt behöver inhämtas från barnets ordi- narie ställföreträdare. Bestämmelsen har tillkommit för att säkerställa att det finns någon som kan företräda ett ensamkommande barn i ett utlän- ningsärende. Med den reglering som föreslås i fråga om ställföreträdarskapet för Prop. 2004/05:136 ensamkommande barn kommer bestämmelsen i ett nytt läge. ses till god man enligt den nya ordningen kan företräda barnet i alla upp- kommande angelägenheter och därmed också i ett utlänningsärende, t.ex. i ett ärende om uppehållstillstånd. Den omständigheten att den gode man- nen kommer att vara ställföreträdare för det ensamkommande barnet måste enligt regeringens mening medföra att det offentliga biträdet inte bör ha denna uppgift. Emellertid kan det uppstå situationer där det av olika skäl ännu inte finns någon god man för barnet, men väl ett offentligt biträde. I ett sådant fall bör biträdet på samma sätt som för när- varande kunna fungera som barnets ställföreträdare i det ärende som för- ordnandet gäller. Detta ligger i barnets intresse. Om en god man därefter utses för barnet, bör det offentliga biträdets funktion som ställföreträdare dock upphöra. Den nya ställföreträdarordningen innebär alltså inte på något sätt att ett ensamkommande barn förlorar möjligheten att få ett offentligt biträde ut- sett för sig. En sådan funktionär kommer att kunna förordnas även fort- sättningsvis, dock oftast i det renodlade syftet att biträda inte företräda barnet i utlänningsärendet. Om det finns både god man och offentligt biträde, är den gode mannen dock oförhindrad att utfärda fullmakt för bi- trädet att företräda barnet i utlänningsärendet. Regeringen finner att en sådan möjlighet tillgodoser den kritik som har riktat mot utredningens förslag. 7 Särskilt förordnad vårdnadshavare 7.1När och på vilket sätt skall vårdnadshavare utses för ett ensamkommande barn? Regeringens förslag: När ett ensamkommande barn beviljats uppe- hållstillstånd i skall en eller två särskilt förordnade vårdnads- havare enligt utses för barnet, om inte särskilda skäl talar emot det. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att vårdnadshavare skall utses när barnet har fått internationellt privaträttsligt hemvist i . Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon invändning i sak mot utredningens förslag. Dock ifrågasätter om det är lämpligt att låta barnets förvärv av hemvist i vara det rekvisit som utlöser förordnandet av vårdnadshavare. Skälen för regeringens förslag: Om barnet beviljas uppehållstillstånd i , innebär detta som regel att barnet kommer att vistas här i lan- det . Det innebär också att barnets tillvaro kommer att präglas av större stabilitet, med fast bostad och mera planmässig utbild- ning. Det ensamkommande barnets behov av ställföreträdare kvarstår dock. Med de nya villkoren för barnets vistelse finns då både anledning och förutsättningar att inrikta ställföreträdarens arbete mera på den dag- liga omsorgen och den långsiktiga planeringen för barnets framtid än de komplicerade frågor som ofta kan uppkomma i anslutning till barnets an- komst till och dess inledande vistelse här. Som redan framgått är det regeringens mening att den gode man som inledningsvis förordnats för det ensamkommande barnet i detta läge därför bör ersättas av en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare enligt allmänna regler. Frågan är nu till en början vad som enligt lagen bör vara den utlösande faktorn för åtgärden att ersätta den gode mannen med vårdnadshavare. Vårdnadshavare utses av rätten. Om ett utländskt barn eller dess för- äldrar inte har annan anknytning till än att de vistas här, är det rent allmänt en förutsättning för att svensk domstol skall vara behörig att ta upp mål som gäller barnet att vistelsen har karaktär av hemvist. Det står alltså klart att ett ensamkommande barn måste ha fått internationellt privaträttsligt hemvist i för att vårdnadshavare skall kunna utses. Utredningen föreslår också att man i lagen pekar ut just barnets förvärv av hemvist som den omständighet som skall utlösa olika organs och funktionärers handlande när det gäller att ersätta den gode mannen med en särskilt förordnad vårdnadshavare. Enligt regeringen är detta emeller- tid inte ett kriterium som är tillräckligt klart och enkelt för den som skall tillämpa lagen. Det är nämligen sällan en lätt sak att bestämt säga när en persons vistelse i en viss stat har fått karaktären av hemvist. En annan lösning bör därför väljas. Goda skäl kan då anföras för den ordning som tar upp. Tingsrätten anser att det kan övervägas att knyta förfarandet till den omständigheten att barnet meddelats uppe- hållstillstånd. Regeringen konstaterar att det som utgångspunkt för åtgär- den att ersätta den gode mannen med en särskilt förordnad vårdnads- havare då skulle uppställas en lätt konstaterbar händelse, som typiskt sett föranleder bedömningen att hemvist i föreligger. En sådan lös- ning är lämplig och bör väljas. Det fortsatta förfarandet bör därefter vara följande och står bortsett från den utlösande händelsen i överensstämmelse med vad utredningen föreslår. När det ensamkommande barnet har beviljats uppehållstillstånd skall överförmyndaren göra kommunens socialnämnd uppmärksam på att förutsättningar för att utse särskilt förordnad vårdnadshavare föreligger. skall sedan ha att väcka talan om detta hos rätten eller hos rätten anmäla att behov finns av en sådan företrädare. skall även utan föregående anmälan av överförmyndaren kunna vidta så- dana åtgärder. Som utredningen angett är detta av betydelse om den gode mannen skulle ta kontakt med nämnden utan förmedling av överförmyn- daren. Huvudregeln bör alltså vara att ett ensamkommande barn förses med vårdnadshavare när barnet har fått uppehållstillstånd.