prop · GS0380 · 2005-03-22 00:00:00 — Statens viktigaste ansvar i forskningssystemet, utöver att garantera forskningens frihet, är grundforskning och forskarutbildning (prop. 1998/99:94, Vissa forskningsfrågor). Regeringen uttalade i propositionen Forskning och förnyelse (prop. 2000/2001:3) att forskarutbildningen i ökad utsträckning bör utformas så att den även förbereder för ett arbete och en karriär utanför högskolan. Regeringen gör samma bedömning . I samband med förändringar av forskarutbildningens regelverk betonade regeringen att målen reform gäller även : en genomtänkt, systematiskt planerad utbildning där individens väsentligaste vetenskapliga insatser kommer efter doktorsexamen och inte som ett led i utbildningen. Regeringen har alltjämt samma uppfattning. Det är viktigt att betona att forskarutbildningens betydelse beror på den självständighet och forskningsförmåga som doktoranden utvecklar. Detta förutsätter att doktoranden får en gedigen erfarenhet av eget forskningsarbete. Det är också stora forskningsresurser som används i forskarutbildningen. Även om avhandlingen inte skall vara ett livsverk är det alltså angeläget att avhandlingsarbetet har en betydelse för kunskapsutvecklingen. Forskarutbildningen är landets högsta utbildning och utgör ofta det första steget i en forskarkarriär. Regeringen är angelägen om att forskarutbildningens kvalitet inte äventyras. Att slå vakt om den vetenskapliga kvaliteten kommer att vara en utgångspunkt i frågornas fortsatta beredning, som forskarutbildningens mål och struktur måste vara sådan att en doktorsexamen som är meriterande för flera olika verksamheter kan nås inom en rimlig tidsram. Vetenskaplig kvalitet, effektivitet avseende tid och resurser samt en lyhördhet för behoven från arbetsmarknaden utanför högskolan bör inte ses som motstridiga mål. Forskarutbildningens kvalitet, effektivitet och relevans Det finns starka inomvetenskapliga drivkrafter för att värna kvaliteten på de avhandlingar och den forskning doktoranderna producerar. Detta är positivt och nödvändigt. Uppmärksamhet måste riktas på hur väl forskarutbildningen förbereder för den arbetsmarknad som står till buds efter examen, samt på ett effektivt utnyttjande av tid och resurser. Majoriteten av de forskarutbildade arbetar utanför universitet och högskolor. Det är viktigt att lärosätena har en bild av vart de disputerade tar vägen efter examen och till vilka arbetsuppgifter, som ett underlag för planering och utveckling av utbildningen samt för den enskilde doktorandens vägledning om vilka karriärmöjligheter som finns. Det bör vara ett självklart inslag i forskarutbildningen att tänkbara framtidsplaner diskuteras bl.a. när den individuella studieplanen utformas och uppdateras. Uppgifter om de forskarutbildades arbetsmarknad och arbetsuppgifter kan också utgöra ett viktigt underlag för regeringens forsknings- och utbildningspolitik. Regeringen avser därför att se över möjligheterna att regelbundet ta fram sådana uppgifter, på ett sådant sätt att de kan ge en nationell övergripande bild och i vissa delar utformas specifikt för behoven inom olika ämnesområden och därmed vara ett direkt stöd för lärosätena. Studietiderna för de doktorsexaminerade har varit praktiskt taget oförändrade , med en genomsnittlig nettostudietid på knappt och en bruttostudietid på omkring för både kvinnor och män. Skillnaderna mellan vetenskapsområden är dock stora. har presenterat siffror på andelen nybörjare som når doktorsexamen . Siffrorna visar att genomströmningen successivt har ökat. Bland dem som var nybörjare i forskarutbildningen hade i genomsnitt avlagt doktorsexamen , medan motsvarande andel var bland nybörjare . Beräknat efter nybörjaråret är examinationsgraden inom naturvetenskap och medicin , medan det inom humaniora och samhällsvetenskap är mindre än hälften av nybörjarna som tagit doktorsexamen . Humaniora och samhällsvetenskap påverkades i större utsträckning än andra områden av de nya bestämmelser som började gälla 1998 avseende tydligare begränsning av studietiden och begränsning av antagningen till dem som har adekvat finansiering. Effekterna av dessa förändringar blir synliga först . ser det som ett rimligt antagande att examinationsgraden, särskilt under efter antagningen, kommer att fortsätta öka förändringar. Det är angeläget att de som påbörjar forskarutbildning också når en examen inom de tidsramar som gäller. Det enda mått på genom- strömningen som kan följas kontinuerligt är studietiden för dem som avlagt examen. Det vore värdefullt att ha information som också omfattar dem som inte tar examen. Regeringen avser att se över vilken form som kan vara lämplig för att återkommande få uppgifter av detta slag. Att nå en god genomströmning i forskarutbildningen kräver ett medvetet arbete från lärosätenas sida. Uppföljningen av de individuella studieplanerna är naturligtvis viktig i detta avseende, liksom systematisk uppföljning av orsakerna till förlängda eller avbrutna studier. Lärosätena har också ett viktigt ansvar för att kraven på avhandlingens omfattning är rimliga utifrån målen och den tid som står till förfogande. Regeringen avser att genom återrapporteringskrav i regleringsbreven noga följa lärosätenas arbete för en ökad genomströmning i forskarutbildningen. lämnade ett antal förslag rörande utbildningsprocessen som är ägnade att stärka kvalitet, effektivitet och rättssäkerhet i forskarutbildningen. Det handlar bl.a. om antagning, handledning och förordningsändringar som syftar till ökad trygghet för doktoranden när det gäller studiefinansiering. Utredningens förslag i dessa delar har fått ett positivt mottagande av remissinstanserna, och enligt regeringens bedömning har utredningen pekat på viktiga faktorer för såväl god genomströmning som goda kvalitativa resultat i För att säkerställa kvalitet och effektivitet i forskarutbildningen bör antagningen göras enligt tydliga principer och efter en allsidig prövning. Det är också en förutsättning för att kunna arbeta medvetet med rekrytering av underrepresenterade grupper samt för att öka rörligheten mellan lärosäten och ge studenter från mindre högskolor möjligheter till Handledningsfunktionen är central i forskarutbildningen. önskvärt att involvera fler personer i varje doktorands utbildning och därmed göra relationen handledare-doktorand mindre sluten och sårbar, liksom att se till att alla handledare får utveckla den kunskap och kompetens som krävs i arbetet med att stödja och utveckla människor. Trygga och tydliga villkor avseende bl.a. studiefinansiering och arbetsmiljö är viktigt såväl för forskarutbildningens attraktivitet som för doktorandernas möjlighet att ägna sig koncentrerat åt utbildningen. Det resurstillskott till universitet och högskolor med forskarutbildning som aviseras i denna proposition ger förutsättningar att ytterligare utveckla kvaliteten samt öka effektiviteten och genomströmningen i Frågorna om antagning, handledning m.m. kommer att övervägas vidare och i den mån som förändringar i regelverket för forskarutbildningen bedöms nödvändiga kommer regeringen att återkomma i dessa frågor. har föreslagit att utbildningsbidrag och stipendier inrättade av högskolan inte skall få förekomma som studiefinansiering för doktorander. Flertalet remissinstanser tillstyrker, men de flesta förutsätter att det ekonomiska utrymmet att anta doktorander inte minskar. behovet av att avskaffa utbildningsbidraget. Enligt ger utbildningsbidraget, trots att det inte räknas som sjukpenninggrundande inkomst (SGI), ett relativt gott skydd i form av rätten att behålla bidraget vid frånvaro på grund av sjukdom m.m. Utredningen pekar dock på att doktoranden inte är garanterad förlängning av bidraget i motsvarande mån som frånvaron, och att doktorander med utbildningsbidrag inte alltid får samma tillgång till infrastruktur m.m. som doktorander med anställning. sig inget som helst socialt skyddsnät. I budgetpropositionen (prop. 1997/98:1) anförde regeringen att anställning som doktorand på många sätt är den bästa formen av studiefinansiering, som den är dyr för statsmakterna och Regeringen gjorde därför bedömningen att det borde vara fortsatt möjligt för lärosätena att använda utbildningsbidrag som studiefinansieringsform, men med vissa begränsningar. begränsning är bestämmelsen i 5 kap. 4 § högskoleförordningen (1993:100) om att den som fått utbildningsbidrag har rätt till anställning som doktorand av utbildningen. dessa doktorander full tillgång till det sociala skyddsnätet vid avslutade En annan begränsning är att av de anslagsmedel som högskolorna använder för studiefinansiering enligt regleringsbreven skall användas till anställning som doktorand. förslag i denna del förutsatte en förändrad examensstruktur, och bör betraktas i ljuset av de konsekvenser som den pågående översynen av examensstrukturen kan komma att få. Regeringen gör därför inte någon ny bedömning angående Avseende stipendier konstaterade regeringen i budgetpropositionen för 1998 att lärosätena bör vara uppmärksamma på de problem som kan uppkomma bl.a. vid långvarig sjukdom och vid behov av Regeringen uttalade det som gäller enligt regleringsbreven, nämligen att lärosätena inte får använda medel från statsbudgeten till stipendier för doktoranders studie- Detta gäller inte bara direkta anslag utan också t.ex. medel Enligt regeringens mening är det inte heller lämpligt att andra medel som lärosätena kan förfoga över används till stipendier om medlen i stället kan användas till anställning eller utbildningsbidrag. statistik ger dock inga uppgifter om vilken typ av stipendier som Bl.a. mot denna bakgrund har regeringen i regleringsbrevet efterfrågat hur de medel som lärosätena totalt avsätter för studiefinansiering i forskarutbildningen fördelas på olika Enligt regeringens mening måste forskarutbildningen vara en integrerad del av den forskning som bedrivs, inklusive den stora del av forskningen som finansieras genom bidrag från externa finansiärer. I likhet med flera remissinstanser anser regeringen att olika typer av extern finansiering också kan vara värdefullt för forskarutbildningen. Det kan göra att olika aktörer inom t.ex. näringsliv och offentlig förvaltning får en närmare och mera konkret koppling till forskarutbildningen och att det blir lättare för doktoranderna att utveckla kontakter med sådana externa intressenter. Remissinstanserna har också pekat på ett antal brister i det av utformning och beräkningsgrunderna för det. Regeringen anser därför att utredningens förslag inte bör genomföras. Det är viktigt att lärosätena har förutsättningar att ta sitt ansvar för forskarutbildningens inriktning och utformning och för att utveckla kvaliteten, som har diskuterats ovan. Tillgången till medel för forskarutbildning från vissa externa finansiärer har minskat. strategisk forskning (SSF) fördelade t.ex. under en stor del av sina utbetalade medel till just forskarutbildning, men har omprioriterat till förmån för mer renodlade forskningssatsningar. redan nämnts finns behov av en fortsatt hög examination i forskar- utbildningen, inte minst för att öka den vetenskapliga kompetensen i samhället utanför universitet och högskolor. Resurserna för forskarutbildningen bör därför öka, bl.a. inom ramen för den förstärkning av lärosätenas anslag för forskning och forskarutbildning som behandlas i avsnitt 4.5.1. Till detta kommer den satsning på stöd till forskarskolor som presenteras i det följande, liksom Prop. 2004/05:80 de övriga förstärkningar till forskningsfinansierande myndigheter som presenteras i denna proposition och som direkt eller indirekt kan komma forskarutbildningen till del. Regeringens bedömning: Utvecklingen av forskarutbildningen bör stimuleras genom att , för arbetsliv och socialvetenskap, för miljö, areella näringar och samhällsbyggande och Verket för innovationssystem fördelar medel till forskarskolor. Medlen bör fördelas till forskarskolor inom starka forskningsmiljöer och inom andra områden där det bedöms ändamålsenligt utifrån myndigheternas respektive uppdrag. För ändamålet bör myndigheterna under 20062008 tillföras . Medlen bör fördelas med till , till för arbetsliv och socialvetenskap, till för miljö, areella näringar och samhällsbyggande och till Verket för innovationssystem. bör tillföras 2006, ytterligare 2007 och ytterligare 2008. för arbetsliv och socialvetenskap bör tillföras 2007 och ytterligare 2008. för miljö, areella näringar och samhällsbyggande bör tillföras 2006, ytterligare 2007 och ytterligare 2008. Verket för innovationssystem bör tillföras 2006, ytterligare 2007 och ytterligare 2008. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår därutöver att omkring en tredjedel av examinationen i forskarutbildningen bör äga rum inom ramen för ett nationellt system för forskarskolor, samt att samarbete mellan högskolor, ämnen eller med det omgivande samhället alltid skall vara ett krav. Remissinstanserna: Remissinstanserna framhåller många positiva erfarenheter av både de särskilda forskarskolor som förekommit och det arbetssätt som förknippas med forskarskolor. De flesta inklusive forskningsråden och samt huvuddelen av lärosätena och forskningsstiftelserna tillstyrker också en satsning på fler forskarskolor. Många avvisar dock utredningens ambition om att så mycket som en tredjedel av forskarutbildningen skall ske i dessa forskarskolor, särskilt innan tidigare satsningar som t.ex. de 16 nationella forskarskolorna utvärderats. Bland andra förordar Forskningsråden och i stället en mindre satsning som kan utvärderas innan man eventuellt utvidgar verksamheten. De betonar också att olika former måste tillåtas, t.ex. även forskarskolor som bara omfattar ett större ämne vid ett lärosäte, och anser i likhet med flera andra remissinstanser att forskarskolor inte bör Prop. 2004/05:80 bestå av löst knutna nätverk utan att doktoranderna måste ha tillgång till väl fungerande forskningsmiljöer. Flera remissinstanser betonar också vikten av att en satsning på forskarskolor inte centralstyrs eller inkräktar på lärosätenas basresurser och prioriteringsfrihet utan utgör ett komplement där initiativen till enskilda forskarskolors inriktning kommer från lärosätena. Några pekar också på risker med att bygga upp ett separat system av särskilt gynnade forskarskolor vid sidan av övrig forskarutbildning. Skälen för regeringens bedömning Forskarskolor har generellt sett använts för att främja forskarutbildning med en strukturerad utbildningsgång i goda forskningsmiljöer, ofta kombinerat med andra syften som t.ex. samverkan mellan högskolor eller med det omgivande samhället. De utvärderingar av forskarskolor som har genomförts av bl.a. och forskningsstiftelserna pekar på övervägande goda erfarenheter. Även Forskarutbildnings- utredningen och många av remissinstanserna gör samma positiva bedömning. Mycket tyder på att forskarskolor haft en stimulerande inverkan på lärosätenas arbete med att utveckla forskarutbildningen. I har forskarskolor, förutom av lärosätena själva, initierats och fått stöd av ett antal olika aktörer med olika prioriteringar och syften. Inte minst forskningsstiftelserna har varit viktiga finansiärer, men även bl.a. för miljö, areella näringar och samhällsbyggande samt vid ger visst stöd till forskarskolor. Forskarskolor är alltså ingen enhetlig företeelse i , till skillnad från vissa andra länder där det finns nationella system av forskarskolor som mer eller mindre parallella spår till den ordinarie forskarutbildningen vid universiteten. Regeringen anser liksom många av remissinstanserna att det inte är önskvärt att bygga upp ett enhetligt system med forskarskolor vid sidan av eller i stället för dagens forskarutbildning. Det är viktigt att slå vakt om lärosätenas grundläggande ansvar för forskarutbildningen. All svensk forskarutbildning bör uppfylla högt ställda kvalitetskrav. Regeringen menar dock att stöd till forskarskolor från forskningsråden och kan vara ett bra sätt att dra nytta av dessa finansiärers betydelse för nationell kvalitetsgranskning och prioritering utan att de vare sig ges något generellt ansvar för forskarutbildningens organisation och finansiering eller bygger upp ett särskilt system för en del av forskarutbildningen. Forskningsråden och bör som ett kompletterande stöd till forskarskolor utlysa långsiktiga men tidsbegränsade medel som lärosäten, eventuellt tillsammans med andra intressenter, ansöker om. Lärosätenas kvalitetsarbete inom forskarutbildningen kan stimuleras genom möjligheten att i konkurrens erhålla medel för forskarskolor. kan stöd till forskarskolor användas som ett instrument för att uppnå olika mål som ligger i rådens och uppdrag. Det kan röra sig om att integrera forskarutbildning med satsningar på starka forskningsmiljöer, att uppnå livskraftiga miljöer i småämnen och stimulera forskarutbildning i nyare områden i ett uppbyggnadsskede, att öka samverkan med det omgivande samhället och tillgodose behov av forskarkompetens inom områden som bedöms ha stor framtida samhällsrelevans, att stimulera mång- och tvärvetenskap, eller att på annat sätt bidra till samverkan nationellt och internationellt. Sådana starka forskningsmiljöer som behandlas i avsnitt 6.1 bör ha goda förutsättningar att bedriva högkvalitativ forskarutbildning. En tydlig organisation för forskarutbildningen i sådana miljöer är positivt såväl för doktoranderna som för de handledande forskarna som kan få stöd i sitt ansvar för forskarutbildningen. Många forskningsämnen är vid enskilda lärosäten förhållandevis små, vilket gör dessa miljöer sårbara och erbjuder en begränsad möjlighet till möten med andra doktorander och forskare. Dessa mindre forskningsämnen kan i många fall med fördel samordnas nationellt, eller med närliggande ämnen vid samma lärosäte, inom ramen för en forskarskola. Forskarskolor kan stimulera mång- och tvärvetenskap både inom mindre forskningsämnen och för ämnen i övrigt. Genom att doktorander under sin forskarutbildning får inblickar i andra discipliners angreppssätt skapas förutsättningar för framtida forskning i gränslandet mellan olika discipliner. Stöd till forskarskolor kan också vara en bra form för områden där forskarutbildningen befinner sig i ett uppbyggnadsskede, t.ex. det konstnärliga området och vårdvetenskap. Forskarskolor kan även vara viktiga verktyg för att åstadkomma ökad samverkan och rörlighet mellan högskolan och det omgivande samhället och för att främja forskarutbildning inom områden där det finns ett särskilt behov av doktorer. Slutligen kan forskarskolor vara en bra form för samverkan mellan universitet och högskolor. Forskarskolor i samarbete mellan flera länder kan vara ett viktigt instrument för en stärkt internationalisering av forskarutbildningen och en större rörlighet av forskare mellan de europeiska länderna. I många fall bör internationellt samarbete kunna utvecklas direkt mellan deltagande lärosäten, men råden och bör också ha möjlighet att bidra till internationella forskarskolor som forskningsråden i andra medverkande länder stöder. Förslag om forskarskolor inom olika områden har inkommit till regeringen. I betänkandet Innovativa processer (SOU 2003:90) diskuteras t.ex. behovet av att doktorander med relevant inriktning lägger en del av sin tid i kommunerna, exempelvis på skolor och socialkontor, och utredningen föreslår en satsning på forskarskolor med sådan inriktning. Flera andra förslag har inkommit, såväl i betänkanden som i skrivelser från lärosäten. Regeringen anser att framställningar om medel till enskilda forskarskolor bör hanteras genom den utlysningsprocess som forskningsråden och utarbetar i enlighet med denna proposition. I dialog mellan de forskningsfinansierande myndigheterna och universitet och högskolor kan lärosätena lyfta fram områden där man anser att stöd till forskarskolor vore särskilt angeläget. Som framgår av avsnitt 6.4.1 ser regeringen ett behov av en särskild riktad insats inom området design och bedömer att av de resurser som föreslås tilldelas för forskarutbildning bör 5 kronor fördelas 2007 för stöd till en forskarskola i design. utgångspunkt är dock att myndigheterna inom ramen för sina uppdrag och de medel som de har att fördela till forskarskolor normalt skall kunna se till att viktiga områden kan prioriteras. Formerna för forskningsrådens och stöd till forskarskolor De forskarskolor som kommer att få stöd av forskningsråden och måste finnas i goda forskningsmiljöer. förutsättningar för utbildningen skall beaktas. Det bör finnas en tydlig organisation (avseende ledning, ansvarig studierektor och liknande) för att bedriva en strukturerad och sammanhållen forskarutbildning i en stimulerande miljö med t.ex. gemensamma kurser, seminarier och andra mötesplatser för doktorander och andra forskare samt en stark och välorganiserad handlednings- och studieuppföljningsfunktion. miljö förutsätter en större grupp doktorander, som bör antas efter öppen Forskarskolor kan också vara ett sätt att åstadkomma samarbete och kraftsamling mellan olika lärosäten. Detta var ett av syftena med de 16 nationella forskarskolor som startades i enlighet med den förra forskningspolitiska propositionen (prop. 2000/01:3). fortsättningen finns det behov av mer samarbete och kraftsamling mellan och inom lärosäten, och det kan ofta vara nödvändigt för att kunna skapa och upprätthålla en miljö av den typ som beskrivits ovan. samverkan bör dock inte i sig vara ett absolut krav när det gäller rådens och stöd till forskarskolor. Som redan nämnts är syftet inte att råden och skall bygga upp ett parallellt forskarskolesystem. Stödet bör därför i första hand avse merkostnader eller utvecklingskostnader för forskarskolan, t.ex. Stödet till forskarskolor bör kunna utformas flexibelt utifrån behoven och förutsättningarna inom olika områden samt med beaktande av forskningsrådens och respektive uppdrag. När det gäller forskarskolor i samverkan med näringslivet bör medfinansiering från deltagande företag förutsättas. Inom ramen för regeringens övergripande prioriteringar i denna proposition bör råden och ha en stor frihet att prioritera sina insatser och även bedöma vilka former som bör gälla för utlysning, tilldelning, uppföljning m.m. Det är angeläget att de olika myndigheternas satsningar samspelar väl med varandra, liksom att andra finansiärers, särskilt forskningsstiftelsernas, satsningar och erfarenheter Möjligheterna till gemensamma satsningar mellan olika finansiärer bör också utnyttjas. Det är lärosäten som, enskilt eller tillsammans med andra, skall ansöka om stöd till och ansvara för forskarskolorna. Det är viktigt att satsningarna utformas på ett sätt som främjar lärosätenas strategiska Det är också viktigt att skillnaderna mellan rådens förfaringssätt m.m. inte blir för stora. Forskningsråden och bör därför inför utlysningarna föra en dialog med ledningarna för universitet och efter att inom sina respektive uppdrag möjligt hantera sitt stöd till forskarskolor enligt gemensamma rutiner och Prop. 2004/05:80 principer. Liksom när det gäller satsningen på starka forskningsmiljöer (avsnitt 6.1) är det viktigt att både de enskilda forskarskolor som får stöd och stödformen som sådan följs upp och utvärderas. För stöd till forskarskolor bör myndigheterna under 20062008 tillföras . Resurserna bör fördelas med till , till för arbetsliv och socialvetenskap, till för miljö, areella näringar och samhällsbyggande samt till Verket för innovationssystem. kronor 2006, ytterligare för arbetsliv och socialvetenskap bör tillföras 2007 och ytterligare 2008. Vidare bör för miljö, areella näringar och samhällsbyggande tillföras 2006, ytterligare 2007 och ytterligare 2008. Slutligen bör Verket för innovationssystem tillföras 2006, ytterligare 2007 och ytterligare 2008. 7.2.3De 16 nationella forskarskolorna De 16 nationella forskarskolor som initierades i enlighet med den förra forskningspolitiska propositionen följs upp och utvärderas av (dnr U2001/218/UH).