prop · GS0357 · 2005-02-15 00:00:00 — måste rekonstruktören, eftersom det är fråga om ett lagreglerat förfarande med betydande rättsverkningar, besitta såväl ett allmänjuridiskt som ett obeståndsjuridiskt kunnande. Det är alltså möjligt att i det enskilda fallet förordna en rekonstruktör vars bakgrund är t.ex. juristens, ekonomens, företagsledarens, revisorns eller företagskonsultens eftersom tyngd- punkten på rekonstruktörens kompetens kan vara beroende av vilken verksamhet som är föremål för företagsrekonstruktion. Regeringen betonade dock i propositionen att när inte omständigheterna i det enskilda fallet motiverar annat bör en advokat ur konkursförvaltarkretsen eller en högre tjänsteman vid ackordscentral förordnas som rekonstruk- tör. En sådan ordning skulle i normalfallet säkerställa att rekonstruktören besitter viss erfarenhet av företagsledning, gedigna kunskaper i obeståndsjuridik liksom inom andra relevanta rättsområden samt vana vid att hantera situationer i vilka motstående intressen kan göra sig gällande. Regeringen gör ingen annan bedömning. När domstolen skall utse en rekonstruktör skall hans eller hennes kompetens vara sådan att den är lämplig för den aktuella företags- rekonstruktionen. Regeringen anser att de kompetenskrav som ställs på en rekonstruktör väl uppfyller vad som kan krävas för att kunna fatta beslut i frågor om lönegarantiersättning. Det bör framhållas att domstolen vid sin bedömning har att noga pröva vem som kan komma ifråga som rekonstruktör. Domstolen skall utgå från att rekonstruktören har den särskilda insikt och erfarenhet som uppdraget kräver, har borgenärernas förtroende samt i övrigt är lämplig för upp- draget. När nu lönegaranti kan komma att betalas vid företags- rekonstruktion har även detta betydelse vid val av vem som är lämpad att Prop. 2004/05:57 utses till rekonstruktör. Den krets ur vilken rekonstruktörer kommer, dvs. advokater från konkursförvaltarkretsen eller högre tjänsteman vid ackordscentraler, har normalt sett mycket goda förutsättningar att hantera frågor om lönegaranti. Det bör även noteras att om det är motiverat så kan en rekonstruktör också anlita expertis för att kunna fullgöra sitt upp- drag (2 kap. 12 § andra stycket FrekL). Regeringen anser alltså att den som kan utses till rekonstruktör skall anses ha sådan kompetens att han eller hon även kan fatta beslut i frågor om lönegaranti. 6.6Handläggning av lönegarantifrågor m.m. Regeringens förslag: Lönegarantilagens bestämmelser om konkurs utan bevakning, utbetalning av garantibelopp, överprövning av beslut och återbetalning av garantibelopp skall tillämpas även vid företags- rekonstruktion. Rekonstruktören skall lämna sådana uppgifter om fordringar hos gäldenären vid företagsrekonstruktion som kan ha betydelse för betalning enligt garantin. Uppgifterna skall lämnas på begäran av den tillsyns- myndighet som skulle ha utövat tillsyn om arbetsgivaren försatts i konkurs i stället för att beslut fattats om företagsrekonstruktion. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås ingen uppgiftsskyldighet. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller lämnar förslaget utan invändningar. har lämnat ett antal synpunkter kring frågor som rör handläggningen av lönegarantin. Skälen för regeringens förslag Samma ordning som vid konkurs utan bevakning I promemorian föreslås att handläggningen av lönegarantifrågor vid företagsrekonstruktion skall följa vad som gäller vid konkurs utan bevakning. Syftet med reformen är att jämställa insolvenssituationerna konkurs och företagsrekonstruktion i lönegarantihänseende. Regeringen anser i likhet med vad som föreslås i promemorian att handläggningen av lönegaranti vid företagsrekonstruktion bör följa samma bestämmelser som gäller vid konkurs utan bevakning (1720 §§ lönegarantilagen). Detta innebär bl.a. följande. Rekonstruktören skall, precis som en för- valtare vid en konkurs, som ett lönegarantibeslut meddelas sända en underrättelse om beslutet till arbetstagaren och till i det län dit den tingsrätt som handlägger rekonstruktionsärendet hör. är utbetalande myndighet (se 22 §). Rekonstruktören skall även kunna ompröva ett beslut om betalning enligt garantin. Även ett sådant beslut skall självfallet sändas till arbetstagaren och den ut- betalande myndigheten, . Vid konkurs gäller att även tillsynsmyndigheten i konkurs skall få kopior av lönegarantibeslut och eventuella omprövningsbeslut. Till- synsmyndigheten för också statens talan om myndigheten anser att för- valtaren fattat ett oriktigt lönegarantibeslut (se 30 §). Tillsynsmyndig- heter i konkurs är kronofogdemyndigheterna (7 kap. 25 § konkurslagen [1987:672], 3 kap. 1 § förordningen [1988:784] med instruktion för exekutionsväsendet). Vid varje kronofogdemyndighet skall det finnas en enhet för tillsyn i konkurser (3 kap. 6 § nämnda förordning). Vid före- tagsrekonstruktion finns emellertid ingen tillsynsmyndighet. Promemo- rians förslag får förstås på så sätt att de uppgifter tillsynsmyndigheten, dvs. kronofogdemyndigheten, har enligt lönegarantilagen skall utföras av den kronofogdemyndighet som skulle varit tillsynsmyndighet om arbets- givaren försatts i konkurs i stället. har påpekat att tillsynsmyndighetens roll bör klargöras när det gäller handläggningen av lönegarantifrågor vid företags- rekonstruktion samt att tillsynsmyndigheten bör ges möjlighet att kontrollera rekonstruktörens lönegarantihandläggning. anser vidare att det behövs en tillsynsfunktion vid företagsrekonstruktion och att de skyldigheter avseende information som gäller för konkurs- förvaltare enligt 7 kap. konkurslagen bör införas också för rekonstruk- törer. Vid företagsrekonstruktion, finns som påpekat, ingen till- synsmyndighet. Införande av lönegaranti vid företagsrekonstruktion aktualiserar än mer frågan om inte så borde vara fallet. Som nämnts har regeringen för avsikt att tillsätta en utredning som bl.a. skall få i uppdrag att undersöka förutsättningarna för ett samlat insolvensförfarande. Frågor om tillsyn torde därvid komma att bli föremål för utredningens över- vägande. I avvaktan på denna översyn måste dock någon myndighet få i uppgift att bevaka statens rätt när det gäller betalningar enligt löne- garantin. Regeringen anser att den myndighet som skulle ha varit till- synsmyndighet om arbetsgivaren försatts i konkurs bör få denna roll. Som tidigare nämnts är kronofogdemyndigheten tillsynsmyndighet i konkurs. Tillsynsfunktionen utövas av den tillsynsenhet som finns på kronofogdemyndigheten. bör således få kopior av lönegarantibeslut och eventuella omprövningsbeslut. Det är dock viktigt att myndigheten tidigt får kännedom om att en verksamhet är föremål för företags- rekonstruktion. Av 3 § förordningen (1996:783) om företags- rekonstruktion framgår redan att tingsrätten är skyldig att underrätta kronofogdemyndigheten i den region där gäldenären har sitt hemvist eller, om gäldenären inte har hemvist här i landet, till Kronofogde- myndigheten i om beslut om företagsrekonstruktion. En sådan underrättelseskyldighet bör införas även i förhållande till tillsynsmyndigheten. Som har påpekat kan dock tillsynsmyndigheten behöva ytterligare upplysningar av rekonstruktören. Vid konkurs skall en förvaltare enligt 7 kap. 9 § konkurslagen på tillsynsmyndighetens begäran bl.a. lämna uppgifter om boet. Detta kan t.ex. avse upplysningar som rör anställningsförhållanden. Regeringen anser att även en rekonstruktör på begäran skall lämna upplysningar till kronofogdemyndigheten. Regeringen föreslår därför att det införs en ny bestämmelse i lönegarantilagen av vilken framgår att rekonstruktören vid en företagsrekonstruktion skall lämna sådana uppgifter om fordringar hos gäldenären vid en företagsrekonstruktion som kan ha betydelse vid betalning enligt garantin. Uppgifterna skall lämnas på begäran av den tillsynsmyndighet som skulle ha utövat tillsyn om arbetsgivaren försatts i konkurs. På samma sätt som vid konkurs föreslås att garantibelopp skall betalas ut av i det län dit den tingsrätt som handlägger rekonstruk- tionsärendet hör och att i övrigt samma regler skall gälla om utbetalning som vid konkurs (2226 och 28 §§ lönegarantilagen). Detta innebär bl.a. följande. Arbetstagarens fordran måste ha förfallit till betalning innan garantibelopp kan betalas ut. Såvitt avser uppsägningslön måste arbets- tagaren lämna en försäkran på heder och samvete om sina anställnings- och avlöningsförhållanden . Precis som vid en konkurs skall verkställa skatteavdrag samt avdrag för belopp som skall innehållas på grund av beslut om utmätning i lön. Som föreslagits i avsnitt 6.2 inträder staten i arbetstagarens rätt mot arbets- givaren i fråga om utbetalat belopp. i har föreslagit att 22 § lönegaranti- lagen ändras så att inte en särskild länsstyrelse utpekas som utbetalande myndighet. har anfört att nuvarande lydelse av löne- garantilagens 22 § motverkar intentionerna till en utvecklad samverkan mellan länsstyrelserna och begränsar möjligheterna att samordna dessa uppgifter på ett ändamålsmässigt sätt. Totalt sett över hela landet är lönegarantihanteringen en relativt liten uppgift för länsstyrelserna men bör ändå kvalitets- och effektivitetsutvecklas och detta kan bara ske genom samverkan mellan länsstyrelserna. Regeringen som har förståelse för synpunkt anser att frågan är av mer övergripande natur och inte rör frågan om just införandet av lönegaranti vid företags- rekonstruktion. Frågan finns inte belyst i det remitterade materialet utan får behandlas i annat sammanhang. Ett beslut om lönegaranti vid företagsrekonstruktion skall precis som vid en konkurs kunna överprövas (2933 §§ lönegarantilagen). Detta innebär bl.a. följande. Om en arbetstagare är missnöjd kan han eller hon över- klaga rekonstruktörens lönegarantibeslut genom att väcka talan mot staten. Statens talan förs vid tingsrätten av den tillsynsmyndighet som skulle ha utövat tillsyn om arbetsgivaren försatts i konkurs i stället för att beslut fattats om företagsrekonstruktion, dvs. Om myndigheten anser att rekonstruktörens beslut är oriktigt får myndigheten väcka talan mot arbetstagaren. Talan skall väckas vid den tingsrätt som handlägger företagsrekonstruktionen. Talan skall väckas från det att arbetstagaren respektive myndigheten fick del av beslutet. Regeringen föreslår att bestämmelserna som behandlar återbetalning av garantibelopp (3436 §§ lönegarantilagen) skall tillämpas även när fråga är om lönegaranti vid företagsrekonstruktion. Detta innebär bl.a. följande. Om någon lämnat oriktiga uppgifter och därigenom orsakat att garantibelopp har betalats ut obehörigt eller med ett för högt belopp, skall återbetalning ske med vad som har utbetalats för mycket. Samma sak gäller om arbetstagaren på annat sätt föranlett att för mycket betalats ut. T.ex. torde en underlåtenhet hos arbetstagaren att upplysa om de rätta förhållandena kunna leda till en återbetalningsskyldighet. gäller om någon i annat fall tagit emot ett garantibelopp obehörigt eller Prop. 2004/05:57 med ett för högt belopp och skäligen hade bort inse detta. Om företagsrekonstruktionen upphävs kan den som tagit emot löne- garantiersättning bli tvungen att betala tillbaka beloppet. Det är dock bara frågan om sådana beslut där det ursprungliga beslutet om företags- rekonstruktion upphävs av en högre instans. Ett beslut om att en inledd företagsrekonstruktion skall upphöra föranleder inte att återbetalning skall ske (jfr 4 kap. 7 § FrekL). En återbetalningsskyldighet bör även kunna efterges, om det finns sär- skilda skäl, på samma sätt som gäller vid konkurs. Regeringens förslag: Begränsningsregeln i 9 § lönegarantilagen för- tydligas. I 18 och 26 §§ lönegarantilagen ersätts ordet förmånsrätt av orden betalning enligt garantin. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens i fråga om ändringen i 26 §. Remissinstanserna: LO anser att 9 § lönegarantilagen bör förtydligas. Skälen för regeringens förslag: 9 § lönegarantilagen innehåller bestämmelser som begränsar lönegarantins omfattning till att avse ett belopp som motsvarar högst fyra gånger prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän försäkring och maximalt en sammanlagd anställningstid . Vid senaste ändringen av bestämmelsen infördes en generell hänvisning till garantin (prop. 2002/03:49, bet. 2002/03:LU17, rskr. 2002/03:22). Såsom LO i sitt remissvar anmärkt kan detta ge intryck av att kostnader som arbetstagaren haft och som behandlas i 8 § lönegarantilagen, till skillnad mot vad som tidigare gällt, skall omfattas av begränsningen i 9 §. Detta har inte varit avsikten. För att undanröja denna oklarhet anser regeringen att 9 § bör ändras. Även Lagrådet har påpekat att paragrafen kan ges en enklare utformning. Begränsningen skall, liksom tidigare, avse dels fordringar som enligt 12 § förmånsrättslagen är förenade med förmånsrätt, dels fordringar på uppsägningslön som vid konkurs inte är förmånsberättigade men som omfattas av lönegaranti. Eftersom betalning enligt garantin nu föreslås bli möjlig även vid företagsrekonstruktion föreslås att motsvarande begränsning skall gälla även vid företagsrekonstruktion. I samband med att 18 och 26 §§ lönegarantilagen senast ändrades kom av ett förbiseende ordet förmånsrätt inte att bli utbytt trots att det i och med ändringarna infördes rätt till betalning enligt garantin för fordringar som inte är förmånsberättigade. Regeringen föreslår därför att ordet förmånsrätt byts ut mot orden rätt till betalning enligt garantin. 7 Ränta på utbetald lönegaranti vid konkurs Regeringens bedömning: Staten bör ha rätt till ränta på utbetalad lönegaranti i enlighet med vad som gäller . Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: och delar promemorians bedömning. Några särskilda yttranden därutöver har i denna del inte inkommit. Skälen för regeringens bedömning: Av 5 kap. 11 § konkurslagen (1987:672) följer att för en fordran som är förenad med förmånsrätt och som belöper med ränta, föreligger rätt till ränta på beloppet till den dag då utdelningsförslaget upprättas eller förskottsbetalning sker. I de fall arbetstagaren erhåller lönegarantiersättning, inträder staten enligt 28 § lönegarantilagen (1992:497) i arbetstagarens rätt mot konkursgäldenären. Eventuell utdelning i konkursen för arbetstagarens fordran som ersatts av lönegarantin tillfaller staten. Staten har alltså rätt till utdelning i konkur- sen för hela det belopp som utbetalats som lönegarantiersättning, även till den del beloppet innefattar ränta. Av rättspraxis framgår att staten in- träder i arbetstagarens rätt till ränta på det fordrade beloppet från det att lönegarantiutbetalning sker till dess att utdelningsförslag har upprättats eller förskottsbetalning sker.11 Staten har rätt till ränta i samma utsträck- ning som arbetstagaren skulle ha haft om denne själv hade bevakat ford- ringen. Staten har dock i enlighet med allmänna principer inte rätt till ränta på den del av utbetalat lönegarantibelopp som avser ränta, alltså inte rätt till ränta på ränta. Om arbetstagaren inte genom lönegarantin erhållit full täckning för den del av sin fordran som är förenad med för- månsrätt, har staten företräde framför arbetstagaren till utdelning för sin fordran. har i sitt tillkännagivande (se avsnitt 3, bet. 2001/02:LU26, rskr. 2001/02:303) anfört att regeringen i samband med att förslagen till nya förmånsrättsregler läggs fram också bör behandla frågan om staten skall ha rätt till ränta på utbetalade lönegarantibelopp. Tillkännagivandet grundar sig i den här delen på en motion om att lagen bör ändras på så sätt att staten inte får rätt till ränta på utbetalade lönegarantibelopp. Det skäl som anförts i motionen är att löntagarnas förmånsrätt utöver det belopp som erhållits som lönegaranti påverkas på så vis att statens rätt till ränta inkräktar på det utrymme som kan stå till buds för löntagarna. Detta strider enligt motionen mot lagstiftningens syfte att vara ett skydd för löntagarna. Ett av syftena med de förslag som behandlades i propositionen Nya förmånsrättsregler (prop. 2002/03:49) är att uppnå en större neutralitet i regelverket. Att föreslå en ordning som medför att storleken på det belopp som kan utdelas till borgenärerna i en konkurs beror på om en arbetstagare erhåller lönegarantiersättning eller själv bevakar sina ford- ringar i konkursen ter sig därför främmande. Det rättsläge som klargjorts 11 NJA 1998 s. 219. i rättspraxis innebär att den omständigheten att en arbetstagare erhåller Prop. 2004/05:57 lönegarantiersättning inte påverkar utdelningen till övriga borgenärer. Även med beaktande av lagstiftningens sociala syfte framstår en sådan ordning som lämplig. Den står också bäst i samklang med allmänna civil- rättsliga principer. Lönegarantin kan närmast ses som ett legalt borgens- ansvar för staten, och en borgensman har i princip samma rätt till ränta på sin regressfordran som borgenären hade mot huvudgäldenären. All- mänt gäller att en borgensman har rätt till dröjsmålsränta från den dag då han själv erlade betalning till dess huvudgäldenären betalar skulden. Med hänvisning till det anförda gör regeringen bedömningen att staten bör ha rätt till ränta på utbetalad lönegaranti i enlighet med vad som gäller . 8 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Lagändringarna träder i kraft . De nya bestämmelserna om lönegaranti vid företagsrekonstruktion skall tillämpas om beslutet om företagsrekonstruktion fattats på grund av en ansökan om företagsrekonstruktion som inkommit till tings- rätten eller . Promemorians förslag: I promemorian föreslås att lagförslagen träder i kraft . Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker för- laget eller lämnar förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Som nämnts tidigare är de nu före- slagna lagändringarna nära förbundna med de ändringar som till viss del trätt i kraft men som på grund av övergångs- bestämmelser får full effekt först . De nu föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Regeringen gör bedömningen att detta kan ske tidigast . Regeringen anser att de nya bestämmelserna om lönegaranti vid företagsrekonstruktion skall tillämpas när beslutet om företagsrekonstruktion fattats på grund av en ansökan om företagsrekonstruktion som inkommit till tingsrätten eller . Regeringens bedömning: Tillsammans med genomförandet av nya förmånsrättsregler, medför förslaget minskade kostnader för löne- garantin och ett ökat återflöde till staten. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta instanser har inte kommenterat frågan. delar förhoppningen om att för- slaget leder till ökat återflöde till staten och ett ökat antal företags- rekonstruktioner. Statskontoret menar att det mot bakgrund av den på- gående utredningen om en förändrad modell för lönegarantins finansie- ring är svårt att överblicka promemorians konsekvenser eftersom för- slagen vad gäller finansiering och administration kan förutsättas ha en begränsad livslängd. anför att underlag saknas för att ta ställning till bedömningen i promemorian att förslaget medför minskade kostnader för lönegarantin och ökade intäkter från regress- fordringar. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens förslag utgör en del av en långsiktig reformering av insolvensrätten. Det är därför inte möjligt att göra en isolerad bedömning av effekterna av detta förslag. Delar av effekten av den tidigare beslutade reformen aktiveras genom detta förslag som effekterna av föreliggande förslag är beroende av avväg- ningar som gjorts tidigare. Införandet av lönegaranti vid företags- rekonstruktion är en fortsättning av de förändringar som skett av förmånsrättsordningen. I propositionen Nya förmånsrättsregler (prop. 2002/03:49 avsnitt 12) utvecklar regeringen utförligt reformens finan- siella konsekvenser, varvid beaktats införande av lönegaranti vid före- tagsrekonstruktion såsom en del av förutsättningarna för reformen. Regeringen höll då med om att det är principiellt viktigt att lönegaranti inte bara skall kunna betalas ut vid konkurs utan även vid företagsrekonstruktion, särskilt eftersom avsikten med reformen var att åstadkomma neutralitet mellan de båda insolvensförfarandena (s. 90). En förutsättning för att de förväntningar på positiva effekter som var knutna till reformen helt skulle uppnås var att förslaget om lönegaranti vid företagsrekonstruktion skulle genomföras. framhölls att utgångspunkten för den fortsatta beredningen av frågan, liksom för kommittén, borde vara att kostnaderna för garantin inte skall öka. Ett av syftena med förmånsrättsreformen är att stora borgenärers insol- venshantering skall ske tidigare än och därmed sannolikt bli effek- tivare. I stället för att som försättas i konkurs förväntas vissa före- tag att tidigare komma till rätta med sina ekonomiska problem utan att tillgripa något insolvensförfarande medan andra kan väntas genomgå företagsrekonstruktion i stället för konkurs. Reformen förväntas innebära att antalet konkurser minskar. Det är inte möjligt att förutsäga hur stor minskningen kommer att bli, men effekten av reformen väntas ändå innebära att ungefär hälften av minskningen överförs till företagsrekonstruktion och den andra hälften av berörda företag kommer åtgärda sina ekonomiska problem på andra sätt. De företag som ändå försätts i konkurs förväntas ha mer tillgångar så att utdelning blir möjlig i högre utsträckning än före reformen. Även efter reformens genom- förande kommer vissa företagsrekonstruktioner att misslyckas med på- följd att företagen i stället försätts i konkurs. Det är en naturlig del i en marknadsekonomi. De företag som genomgår företagsrekonstruktion i stället för att försättas i konkurs kan förväntas ha mindre upplupna löne- skulder. Ett beslut om företagsrekonstruktion förutsätter att det är reellt möjligt att rädda företaget. Det är därför inte troligt att en företags- rekonstruktion påbörjas om det finns alltför höga löneskulder. För att kunna genomföra ett ackord krävs att förmånsberättigade fordringar får full utdelning annars finns det inte några medel kvar till ackordslikvid. Eftersom de flesta enskilda lönegarantiutbetalningar avser förhållandevis låga belopp kan reformen också förväntas medföra att antalet utbetalningar totalt kommer att minska. För statens lönegarantikostnader innebär förskjutningen från konkurs till företagsrekonstruktion dessutom en större möjlighet att få betalt för sin regressfordran. Statens intäkter från regressfordringar avseende utbetalade lönegarantibelopp uppgick före förmånsrättsreformen till om- kring av utbetalade medel. I propositionen Nya förmånsrätts- regler (prop. 2002/03:49) gjordes bedömningen att av regressfordringarna kommer att ha förmånsrätt och att utdelningen på dessa kan förväntas stiga till . Beträffande återstående regress- fordringar bedöms staten, liksom , få utdelning . Sammantaget skulle detta innebära att statens intäkter av regress- fordringarna stiger från av utgifterna. Det finns inte uppgifter om hur mycket som betalas ut i lönegaranti för oprioriterade fordringar, men totalt sett, om lönefordringarna skulle kunna halveras med genomförande av reformen skulle det med siffror innebära att utbetalningarna vid konkurs skulle minska från till . För intäkterna skulle ovanstående bedömning med siffror inne- bära en ökning från till . Innebörden är alltså att sam- tidigt som statens utgifter för lönegarantin minskar betydligt kan intäkterna från regressfordringar, även nominellt, förväntas stiga. Den möjlighet som förutses i att ingripandet kommer ske tidigare när företag hamnar i ekonomiska problem, innebär även att det finns större chans att rädda arbetstillfällen. På detta sätt kommer inte bara löne- garantin att få minskade kostnader men det kommer även innebära färre arbetslösa.