prop · GS03157 · 2005-05-03 00:00:00 — heter och uppfyller sina förpliktelser. Förfaranden som syftar till ådömande av straff för överträdelse av nationella eller internationella regler om förorening, vilket har skett från ett utländskt fartyg utanför den stats territorialhav som inleder rättsliga förfaranden, skall som huvudregel suspenderas om flaggstaten inlett rättsliga förfaranden som syftar till ådömande av straff för motsvarande anklagelse. Straffrättsliga förfaranden som rör utländska fartyg får inte inledas efter utgången av från den dag då överträdelsen begicks. Endast ekonomiska påföljder får ådömas för överträdelse av nationella eller internationella regler om förorening, vilka har begåtts av utländska fartyg i eller utanför territorialhavet utom i fall av uppsåtliga och allvar- liga gärningar avseende förorening i territorialhavet. Staterna skall i princip underrätta och lämna information till flaggstaten och varje annan berörd stat om varje åtgärd som vidtagits mot ett utländskt fartyg. Särskilda regler om garantier finns när det gäller sund som används för internationell sjöfart. Allmänt om MARPOL 73/78 (International Convention for the Prevention of Pollution from Ships) innehåller bestämmelser om utsläpp av olja och andra skadliga ämnen. Krav uppställs även på fartygens kon- struktion och på vilken utrustning som skall finnas ombord för att säker- ställa att utsläpp inte sker i strid med konventionen. Konventionen inne- håller vidare bestämmelser om anordningar för mottagning i land av sådana rester av olja och andra skadliga ämnen som inte får släppas ut i havet. beslutades om vissa ändringar i och tillägg till MARPOL- konventionen. Dessa finns i det s.k. MARPOL-protokollet, som i prak- tiken utgör en reviderad version av konventionen och är avsett att ersätta denna i dess ursprungliga lydelse. Den reviderade versionen brukar benämnas MARPOL 73/78. MARPOL 73/78 består av ett antal artiklar med allmänna bestämmel- ser om bl.a. beivrandet av överträdelser, certifikat, besiktningar och inspektioner samt om rapportering av händelser som medför eller kan antas medföra utsläpp i havet av skadliga ämnen. I bilagor till konventionen finns mer tekniska föreskrifter till för- hindrande av olika typer av föroreningar. Till exempel behandlar bilaga I förorening genom olja och bilaga II skadliga flytande kemikalier som transporteras i bulk. För att en bilaga skall träda i kraft krävs att den har tillträtts av ett antal stater som tillsammans svarar för av världstonnaget. Bilaga I och II hade tillträtts av 130 stater som tillsammans svarar för av världstonnaget. har tillträtt dessa (och övriga bilagor). Utsläpp av olja m.m. enligt MARPOL 73/78 Regleringen i MARPOL 73/78 bygger på principen att utsläpp av olja som huvudregel skall vara förbjudet och att oljerester skall lämnas till mottagningsanordningar i hamn. Från förbudet om utsläpp görs dock vissa undantag. Allmänt gäller att utsläpp, som inte sker i en nödsituation eller har samband med en olyckshändelse, bara får ske om utsläppet innehåller låga halter olja. Utsläppsförbudet är inte tillämpligt om utsläppet sker för att tillgodose fartygets säkerhet eller rädda liv till sjöss eller om utsläppet orsakas av skada på fartyget eller dess utrustning, förutsatt att 1.alla rimliga försiktighetsåtgärder har vidtagits efter det att skada inträffat eller utsläppet upptäckts i syfte att hindra eller så långt möjligt begränsa utsläppet, och 2.ägaren eller befälhavaren inte har handlat i avsikt att orsaka skada eller vårdslöst och med kännedom om att en skada troligen skulle bli följden. Motsvarande undantag finns i bilaga II vad gäller skadliga flytande ämnen i bulk. Enligt MARPOL 73/78 kan vissa vattenområden förklaras som specialområden. Utsläppsbestämmelserna för sådana områden är strängare än de vanliga reglerna i MARPOL 73/78. Sveriges sjöterri- torium och ekonomiska zon i inklusive samt området utefter hela utgör sådant specialområde. 4 Innehållet i direktivet Rambeslutet kompletterar, som nämnts i avsnitt 2, och rådets direktiv om föroreningar orsakade av fartyg och införandet av sanktioner vid överträdelser (direktivet) genom att bl.a. ange vilka sank- tioner som skall gälla vid brott mot direktivets utsläppsbestämmelser. Det är därför lämpligt att kortfattat redogöra för innehållet i direktivet innan rambeslutet behandlas. Förslaget till direktiv är bifogat som bilaga 1. Det bör i detta sammanhang upplysas om att i direktivet används i olika översättningar orden "påföljder" respektive "sanktioner" för att översätta "sanctions". I propositionen används ordet "sanktioner" som enligt regeringen är en mer korrekt översättning. De relevanta normerna för utsläpp av förorenande ämnen från fartyg i alla medlemsstater grundas på MARPOL 73/78. Enligt tredje ingress- punkten till direktivet är det nödvändigt att harmonisera genomförandet av MARPOL 73/78 på gemenskapsnivå eftersom medlemsstaternas praxis skiljer sig åt, särskilt när det gäller införandet av påföljder för ut- släpp av förorenande ämnen från fartyg. Det grundläggande syftet med direktivet är att se till att de personer som är ansvariga för föroreningar orsakade av fartyg omfattas av lämpliga påföljder för att förbättra sjö- säkerheten och stärka skyddet av den miljön mot föroreningar Prop. 2004/05:157 orsakade av fartyg (artikel 1.1). Direktivet är ett minimidirektiv, vilket innebär att det inte hindrar medlemsstaterna att vidta strängare åtgärder än vad direktivet före- skriver, så länge åtgärderna inte strider mot övrig internationell rätt (artikel 1.2). Det är härvid främst bestämmelserna i havsrättskonven- tionen som måste beaktas. 4.2Vilka fartyg omfattas? Direktivet skall enligt artikel 3.2 tillämpas på utsläpp av förorenande ämnen från alla fartyg, oberoende av flagg, med undantag av örlogs- fartyg, militära hjälpfartyg eller andra fartyg som ägs och drivs av en stat och som endast används i statlig, icke-kommersiell tjänst. Med fartyg avses enligt definitionen i artikel 2.4 havsgående fartyg, oberoende av flagg, av alla slag som används i den miljön, däri inbegripet bärplansbåtar, svävare, undervattensfartyg och flytande far- koster. Räckvidden av direktivet är vidsträckt. Direktivet skall enligt artikel 3.1 gälla i enlighet med internationell rätt för utsläpp av förorenande ämnen i a)en medlemsstats inre vatten, inbegripet hamnar, såvitt bestämmel- serna i MARPOL 73/78 är tillämpliga, b)en medlemsstats territorialhav, c)sund som används för internationell sjöfart och som omfattas av reglerna för genomfartstrafik i enlighet med del III avsnitt 2 i havsrättskonventionen, i den mån en medlemsstat har jurisdiktion över sådana sund, d)en medlemsstats exklusiva ekonomiska zon eller likvärdig zon, samt e)det fria havet. En närmare förklaring av vad som avses med de olika vattenområdena har lämnats i avsnitt 3.1.2. Enligt artikel 4 skall medlemsstaterna se till att utsläpp av förorenande ämnen orsakade av fartyg i något av de områden som avses i artikel 3.1 betraktas som överträdelser om de skett uppsåtligen eller genom vårds- löshet eller grov oaktsamhet. I artikel 5 finns undantagsbestämmelser om när utsläpp inte skall betraktas som överträdelser. Bestämmelserna i dessa artiklar behandlas utförligare i avsnitt 5.2. Med utsläpp avses enligt artikel 2.3 varje utsläpp, oavsett hur det har orsakats, från ett fartyg, i enlighet med artikel 2 i MARPOL 73/78. Utsläppsbegreppet motsvarar således det som finns i artikel 2.2a i MARPOL 73/78. Med förorenande ämnen avses enligt artikel 2.2 ämnen som omfattas av bilagorna I och II i MARPOL 73/78, dvs. olja respek- tive skadliga flytande ämnen i bulk. Om det kan misstänkas att ett olagligt utsläpp sker eller har skett inom något av de geografiska områdena som direktivet omfattar, från ett fartyg som frivilligt befinner sig i en medlemsstats hamn, skall enligt artikel 6.1 den medlemsstaten se till att en lämplig inspektion genomförs. Därvid skall beaktas bl.a. de relevanta riktlinjer som antagits av IMO. Skulle en sådan inspektion avslöja fakta som tyder på en överträdelse, skall de behöriga myndigheterna i den medlemsstaten och i flaggstaten informe- ras (artikel 6.2). Information skall i vissa fall lämnas även om ett fartyg inte anlöper hamn utan befinner sig på genomfart (artikel 7). Om det finns klara objektiva bevis för att ett fartyg som färdas i en medlemsstats territorialhav eller exklusiva ekonomiska zon har begått en överträdelse i den ekonomiska zonen som lett till ett utsläpp med om- fattande skada på kustlinjen eller risk för skada på kustlinjen i den be- rörda medlemsstaten, skall den staten inleda förfaranden, inklusive kvar- hållande av fartyget (artikel 7.2). Bestämmelserna i del XII kapitel 7 i havsrättskonventionen skall beaktas vid detta förfarande (se om havs- rättskonventionens garantier avsnitt 3.1.4). I artikel 8 åläggs medlemsstaterna att vidta åtgärder för att se till att överträdelser träffas av effektiva, proportionella och avskräckande sank- tioner. Dessa kan vara av såväl straffrättslig som administrativ art. Det är i detta sammanhang som sambandet med rambeslutet blir tydligt. I ram- beslutet anges bl.a. att det skall vara fråga om straffrättsliga sanktioner samt vilka påföljder som skall följa på överträdelser av bestämmelserna i direktivet, se avsnitt 5.4. Enligt artikel 9 får en tillämpning av direktivet inte medföra någon for- mell eller faktisk diskriminering av utländska fartyg och skall ske i enlighet med internationell lagstiftning, bl.a. del XII avsnitt 7 i havsrätts- konventionen, se avsnitt 3.1.4 Garantier. För direktivets ändamål skall enligt artikel 10 medlemsstaterna och kommissionen vid behov samarbeta med bl.a. varandra och med Euro- peiska sjösäkerhetsbyrån (EMSA). Syftet med detta samarbete är bl.a. dels att utveckla informationssystem och dels att införa gemensamma metoder och riktlinjer för att övervaka och identifiera fartyg som släpper ut förorenande ämnen samt spåra förorenande ämnen. 4.10Ikraftträdande och övriga bestämmelser Direktivförslaget innehåller slutligen bestämmelser om rapporterings- skyldighet för medlemsstaterna och kommissionen (artikel 11), biträde av och förhindrande av förorening från fartyg COSS (artikel 12), ändringsförfarande (artikel 13), genomförande (artikel 14) och ikraftträdande (artikel 15). Direktivet skall vara genom- fört i medlemsstaternas nationella lagstiftning månader från direktivets ikraftträdande. Direktivet föreslås träda i kraft dagen efter det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. har vid sin andra läsning av direktivet antagit bl.a. följande ändringar i rådets gemensamma ståndpunkt. resolution är bifogad som bilaga 3. I artikel 10 har en ny punkt lagts till med innehållet att Europeiska sjö- säkerhetsbyrån (EMSA) skall dels samarbeta med medlemsstaterna för att utveckla tekniska lösningar och ge tekniskt stöd avseende genom- förandet av direktivet, och dels ge stöd åt kommissionen vid genom- förandet av direktivet. I en ny artikel 10a anges att det bör skapas synergieffekter mellan till- synsmyndigheterna, exempelvis de nationella kustbevakningarna, för att på ett bättre sätt kunna förebygga och bekämpa föroreningar till havs. I detta sammanhang skall kommissionen lägga fram en genomförbarhets- studie om en europeisk kustbevakning. I artikel 11, som reglerar de rapporter som medlemsstaterna och kom- missionen skall lämna, har lagts till att i kommissionens rapport skall kommissionen bl.a. bedöma om det är önskvärt att se över eller utvidga tillämpningsområdet för direktivet. Kommissionen skall dessutom redo- visa den rättspraxis som har utvecklats på området i de olika medlems- staterna och överväga möjligheten att upprätta en offentlig databank för denna rättspraxis. 5 Innehållet i rambeslutet och gällande rätt Rambeslutet om förstärkning av det straffrättsliga regelverket för be- straffning av föroreningar orsakade av fartyg (rambeslutet) innehåller bestämmelser om att de överträdelser som anges i direktivet (se avsnitt 4) skall vara kriminaliserade samt vilka påföljder som skall kunna följa på Prop. 2004/05:157 brotten. Utkastet till rambeslut är bifogat som bilaga 2. Vid tillämpningen av rambeslutet om förstärkning av det straffrättsliga regelverket för bestraffning av föroreningar orsakade av fartyg (ram- beslutet) skall enligt artikel 1 definitionerna i artikel 2 i direktivet gälla. Direktivets definitioner har behandlats i avsnitt 4.2 och 4.5. I avsnitt 6.1 behandlas frågan om eventuella lagstiftningsåtgärder i anledning av de definitioner som gäller enligt rambeslutet. Med förbehåll för artikel 4.1a skall varje medlemsstat, i enlighet med vad som framgår av artikel 2.1, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att försäkra sig om att en överträdelse enligt artiklarna 4 och 5 i direktivet skall betraktas som brott. I artikel 4.1a i rambeslutet föreskrivs att i mindre allvarliga fall, där de begångna handlingarna inte orsakar en försämring av vattenkvaliteten, kan medlemsstaten besluta om påföljder av ett annat slag än de som fast- ställs i artikel 2.1. Denna reglering innebär att sådana överträdelser kan beivras med exempelvis administrativa sanktioner. Rambeslutet får således delvis sitt innehåll genom direktivet, i så måtto att det är i direktivet som den otillåtna handlingen definieras. Det område som skall omfattas av kriminaliseringen följer alltså av artikel 4 och 5 i direktivet. Artikel 4 har följande lydelse. Artikel 4 (Överträdelser) Medlemsstaterna skall se till att utsläpp av förorenande ämnen orsakade av fartyg i något av de områden som avses i artikel 3.1 i direktivet betraktas som överträdelser om de skett uppsåtligen eller genom vårdslöshet eller grov oaktsamhet. De områden som avses i artikel 3.1 i direktivet är en medlemsstats inre vatten, en medlemsstats territorialhav, sund som används för internatio- nell sjöfart i den mån medlemsstaten har jurisdiktion över sådana sund, en medlemsstats exklusiva ekonomiska zon samt det fria havet. I likhet med vad som gäller enligt MARPOL 73/78, görs i direktivet dock undantag för vissa utsläpp. Dessa framgår närmare av artikel 5 i direktivet som har följande lydelse. Artikel 5 (Undantag) 1.Utsläpp av förorenande ämnen i något av de områden som avses i artikel 3.1 skall inte betraktas som överträdelser om de uppfyller kraven i regel 11 a eller 11c i bilaga I eller regel 6 a eller 6 c i bilaga II till MARPOL 73/78. 2.Utsläpp av förorenande ämnen i något av de områden som avses i artikel 3.1 ce skall inte betraktas som överträdelser för redaren, fartygets befälhavare och besättningen när denna handlar under befälhavarens ansvar om de uppfyller kraven i regel 11 b i bilaga I eller regel 6 b i bilaga II till MARPOL 73/78. Utsläpp av förorenande ämnen i något av de områden som avses i artikel 3.1 skall inte betraktas som överträdelser om de uppfyller kraven i regel 9 eller 10 i bilaga I eller regel 5 i bilaga II till MARPOL 73/78. (Se avsnitt 3.2 för en redogörelse för undantagen i MARPOL 73/78.) Om ett utsläpp av förorenande ämnen sker från ett fartyg inom något av de områden där direktivet är tillämpligt, skall utsläppet alltså betraktas som en överträdelse, förutsatt att det har skett uppsåtligen, genom vårdslöshet eller grov oaktsamhet (artikel 4 i direktivet). Det finns dock som redovisats ovan vissa undantag (artikel 5 i direktivet). I huvudsak skall de utsläpp som inte är förbjudna enligt MARPOL 73/78, inte heller enligt direktivet betraktas som överträdelser. Det innebär t.ex. att utsläpp som innehåller mycket små andelar olja (upp till 15 miljondelar) under vissa förutsättningar är tillåtna. Likaså är utsläpp som är nödvändiga för att rädda fartyg eller liv tillåtna. Dessutom är utsläpp som sker i syfte att bekämpa annat utsläpp och som godkänts av myndighet tillåtna. Detta undantag gäller inom samtliga vattenområden som regleras i direktivet och rambeslutet. I ett avseende går emellertid direktivet något längre än MARPOL 73/78. Ett av undantagen i bilagorna I och II till MARPOL 73/78 anger att föreskrifterna om förbud mot utsläpp inte skall gälla i fråga om utsläpp som är en följd av en skada på fartyget och dess utrustning om a)alla rimliga försiktighetsåtgärder har vidtagits efter det att skadan inträffat eller utsläppet upptäckts för att hindra eller begränsa utsläppet, och b)ägaren eller befälhavaren inte handlat i avsikt att orsaka skada eller vårdslöst och med kännedom om att en skada troligen skulle bli följden. Denna undantagsbestämmelse i MARPOL 73/78 skall enligt direktivet inte tillämpas på medlemsstaternas inre vatten eller i dess territorialhav. Däremot skall undantagsbestämmelsen tillämpas vid utsläpp av förore- nande ämnen i internationella sund, ekonomiska zoner och det fria havet för redaren, fartygets befälhavare och besättningen när denna handlar under befälhavarens ansvar, förutsatt att de uppfyller kraven i undantags- bestämmelsen. I praktiken torde direktivets undantag från MARPOL 73/78:s reglering få betydelse vid utsläpp på inre vatten och i territorialhavet. Om utsläppet är en följd av skada på fartyget och dess utrustning skall det alltså betraktas som en överträdelse förutsatt att det skett uppsåtligen eller genom vårdslöshet eller grov oaktsamhet. Den som sålunda orsakat ut- släpp till följd av skada och då handlat antingen uppsåtligen, vårdslöst eller grovt oaktsamt skall inte kunna freda sig med att han eller hon efter olyckan vidtagit alla rimliga försiktighetsåtgärder för att hindra eller begränsa utsläppet. Han eller hon kan heller inte freda sig med att han eller hon inte handlat med avsikt att orsaka skada eller vårdslöst och med kännedom om att en skada troligen skulle bli följden (dvs. medveten vårdslöshet). Den särskilda regleringen i direktivet kan sägas skärpa kravet på att tillse att fartyget inte framförs eller hålls i ett sådant skick att det inte till följd av skada orsakar utsläpp. För det fall ett sådant för- farande sker uppsåtligen, vårdslöst eller av grov oaktsamhet innebär det att utsläppet enligt direktivet skall anses som en överträdelse. Enligt artikel 3 i rambeslutet skall då överträdelsen vara kriminaliserad. Rambeslutet ger dock medlemsstaterna möjlighet att straffrättligt modifiera undantaget från MARPOL 73/78 i artikel 5.2 i direktivet. Artikel 2.1 i rambeslutet, dvs. att överträdelser av artiklarna 4 och 5 i direktivet skall betraktas som brott, skall nämligen inte, enligt artikel 2.2, gälla besättningsmedlemmar, beträffande överträdelser i sund som används för internationell sjöfart, i exklusiva ekonomiska zoner och på det fria havet när villkoren i regel 11 b i bilaga I eller regel 6 b i bilaga II till MARPOL 73/78 är uppfyllda. Enligt direktivet skall besättningsmän, när det gäller överträdelser i sund som används för internationell sjöfart, i exklusiva ekonomiska zoner och på det fria havet komma i åtnjutande av den ovan beskrivna undantagsregeln från ansvar i artikel 5.2 i direktivet, förutsatt att de handlar under befälhavarens ansvar. Enligt rambeslutet skall besätt- ningsmännen omfattas av undantagsbestämmelsen, även om de inte handlar under befälhavarens ansvar. I praktiken torde denna undantags- bestämmelse i rambeslutet inte ha någon större betydelse, oavsett om medlemsstaterna väljer att genomföra den eller inte. Man torde få anse att en besättningsman handlar under befälhavarens ansvar, förutsatt att han eller hon inte uppsåtligen skadar fartyget eller dess utrustning var- vid undantagsbestämmelsen i rambeslutet i vilket fall som helst inte blir tillämpbar. I svensk rätt finns bestämmelser om förbud mot utsläpp av skadliga ämnen i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg (VlfL) och i föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen, huvudsak- ligen i den till lagen hörande förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg (VlfF) samt i kungörelse (SJÖFS 1985:19) med föreskrifter om åtgärder mot vattenförorening från fartyg, ändrad genom framför allt SJÖFS 2001:15. Lagstiftningen är tillämplig på såväl svenska som utländska fartyg, men inte på andra utländska far- tyg än sådana som används i affärsdrift. Den svenska regleringen om förbud mot utsläpp i olika vattenområden samt undantag från förbuden överensstämmer med bestämmelserna i 73/78. Inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon samt i Östersjö- området utanför dessa vattenområden får således olja inte släppas ut från fartyg (2 kap. 2 § VlfL). När det gäller andra vattenområden får regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddela föreskrifter om förbud mot utsläpp av olja. Dessa finns i föreskrifter (SJÖFS 1985:19) och gäller för svenska fartyg var de än befinner sig, och för utländska fartyg inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon (1 kap. 1 § SJÖFS 1985:19). Från förbudet mot oljeutsläpp får emellertid regeringen eller den myn- dighet som regeringen utser föreskriva om eller i enskilda fall medge undantag. Undantagen innebär bl.a. att rent länsvatten får släppas ut inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon samt i utanför dessa vattenområden under vissa givna omständigheter. Bland annat får oljeinnehållet i länsvatten överbord inte överstiga 15 miljon- delar (2 kap. 2 § VlfF och 2 kap. 3 § SJÖFS 1985:19). barlastvatten släppas ut, såvida inte beslutar om förbud Prop. 2004/05:157 (2 kap. 2 § VlfF). Av de undantag som finns från föreskrifterna om förbud är i detta sammanhang av särskilt intresse det som framgår av 2 kap. 10 § SJÖFS 1985:19. I den bestämmelsen anges följande: Föreskrifterna om förbud mot utsläpp av olja gäller inte i fråga om 1.utsläpp som är nödvändigt för fartygets säkerhet eller för att rädda människoliv till sjöss, 2.utsläpp som är en följd av en skada på fartyget eller dess utrustning a)om alla rimliga försiktighetsåtgärder har vidtagits efter det att skadan inträffat eller utsläppet upptäckts för att hindra eller så långt som möjligt begränsa utsläppet enligt vad som föreskrivs i 2 kap. 4 § lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg och b)om ägaren eller befälhavaren inte handlat i avsikt att orsaka skada eller vårdslöst och med kännedom om att en skada troligen skulle bli följden, eller 3. utsläpp av ämnen som innehåller olja när utsläppet görs av , kustbevakning eller kommuner eller på dessas uppdrag i syfte att bekämpa Ämnen, som används för oljebekämpningsändamål, skall vara godkända av produktkontrollnämnden. När det gäller förbud mot utsläpp av andra skadliga ämnen än olja har regeringen eller den myndighet som regeringen utser i 2 kap. 3 § VlfL bemyndigats att meddela föreskrifter. Även dessa finns i föreskrifter (SJÖFS 1985:19). En motsvarighet till ovan återgivna undantag i 2 kap. 10 § SJÖFS 1985:19 finns vad gäller skadliga flytande ämnen i bulk i 3 kap. 11 § SJÖFS 1985:19. I 2 kap. 4 § VlfL anges att om det till följd av en olyckshändelse släpps ut skadliga ämnen från ett fartyg skall utsläppet begränsas så långt det är möjligt. Bestämmelser om straff för överträdelser av bestämmelserna om för- bud mot utsläpp av olja och andra skadliga ämnen finns i 10 kap. VlfL. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot något av lagens ut- släppsförbud döms till böter eller fängelse i högst (10 kap. 1 §). Befälhavaren och annat ansvarigt befäl kan dessutom dömas till böter eller fängelse i högst om de uppsåtligen eller av oaktsamhet har brustit i den tillsyn som behövs för att utsläpp inte skall ske i strid med lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen (10 kap. 2 §). Även fartygets redare och ägare kan ställas till ansvar för olagliga utsläpp. Enligt 10 kap. 6 § VlfL döms nämligen redaren eller ägaren som om han själv begått gärningen, om han underlåtit att göra vad som skäligen kunnat fordras av honom för att förhindra det inträffade. Om gärningen är belagd med strängare straff i eller miljö- balken har de bestämmelserna företräde.