prop · GT0359 · 2005-12-14 00:00:00 — bedömning kunna ske enligt bestämmelsen i punkten 4 i förslaget, dvs. om det annars finns särskilda skäl för jämkning. bör därför inte genomföras i denna del. Övriga skäl för jämkning I 36 kap. 10 § punkt 3 regleras fall där det annars är påkallat av särskilda skäl att jämka eller efterge företagsbot. Enligt regeringens bedömning bör det också fortsättningsvis finnas en allmänt hållen bestämmelse av innebörd att jämkning får ske på grund av vissa icke närmare specificerade förhållanden. ligen utformas i nära anslutning till nuvarande punkt 3 men med beak- tande av att den i första rummet kommer att gälla jämkning; dvs. det föreskrivs att företagsbot, utöver vad som följer av de tidigare punk- terna, får jämkas om det annars finns särskilda skäl för jämkning. skilda skäl för jämkning skulle bl.a. kunna vara att det framstår som up- penbart oskäligt att ålägga full företagsbot, t.ex. på grund av att brottet, utan att det helt kan undantas med tillämpning av allmänna principer om t.ex. abnormhandlingar eller på grund av att det inte är begånget i när- ingsverksamheten, indirekt riktar sig mot näringsidkaren. Paragrafens första stycke skall, som ovan framhållits, enligt förslaget endast ta sikte på jämkning av företagsbot. Frågan om eftergift bör därför regleras i ett andra stycke. I detta bör föreskrivas att företagsbot får efter- ges om det är särskilt påkallat med hänsyn till något förhållande som av- ses i första stycket. För att eftergift skall komma i fråga bör krävas att det föreligger åt- minstone någon faktor som kan utgöra grund för jämkning och att denna faktor har sådan tyngd att jämkning inte är tillräcklig. anfört att det, för att markera att eftergift endast bör ske i undantagsfall, Prop. 2005/06:59 bör föreskrivas att företagsbot kan efterges om det av särskilda skäl är påkallat med hänsyn till något förhållande som avses i första stycket. Enligt regeringens mening innebär dock den föreslagna regleringen att bestämmelsen om eftergift bör tillämpas restriktivt och i den allmänna bestämmelsen i punkten 4 kvalificeras redan de skäl som i övrigt kan beaktas som grund för jämkning. Det saknas därför anledning att utforma bestämmelsen på det sätt som Riksåklagaren föreslagit. Som anförts i promemorian bör eftergift kunna komma i fråga bl.a. i de fall då det enligt nuvarande reglering skulle bedömas som uppenbart oskäligt att ådöma företagsbot. Vidare bör det i undantagsfall finnas ut- rymme för att efterge företagsbot när ett företag blir ansvarigt i enlighet med principerna för det utvidgade ansvaret enligt 36 kap. 7 § punkt 2 i förslaget. Detta gäller framför allt om det, trots att brottet är hänförligt till en person med särskilt ansvar, framstår som orimligt att lägga den enskildes handlande näringsidkaren till last. 8Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret 8.1 Nuvarande reglering m.m. Företagsbot utgör som redovisats en särskild rättsverkan av brott, som har begåtts i utövningen av en näringsidkares verksamhet. företagsbot endast kan bli aktuellt om det har begåtts ett brott i verksam- Samtliga objektiva och subjektiva rekvisit i en straffbestämmelse måste vara uppfyllda. Det finns inte något krav på att gärningsmannen åtalas för brottet eller ens identifieras men det måste stå klart att ett brott har blivit begånget (jfr prop. 1985/86:23 s. 62 f.). Företagsbot kan åläggas en näringsidkare antingen i form av en juri- disk person eller en enskild sådan i vars verksamhet ett brott har begåtts eller en enskild näringsidkare för ett brott han eller hon själv har begått. Frågan om enskilda personer som bedriver näringsverksamhet och själva lagförs för brott i den verksamheten skall kunna åläggas företags- bot berördes särskilt vid bestämmelsernas tillkomst (jfr prop. s. 24 f. och s. 108 ff.) Det ansågs då att en ordning med dubbla straff skulle kunna leda till en omotiverat sträng reaktion. Det ansågs dock inte komma i fråga att ge en särskild företagsform en gynnad ställning jäm- fört med alla andra, vilket skulle ha blivit fallet om den enskilde företa- garen i denna situation skulle vara immun mot företagsbot. genom jämkningsregeln i 36 kap. 10 § punkten 1 . skilde näringsidkaren kan alltså åläggas företagsbot men boten får efter- ges eller sättas lägre än vad som annars bort ske, om påföljd för brottet ådöms näringsidkaren eller företrädare för denne. Att företagsbot utgör en särskild rättsverkan av brott innebär att i prin- cip samma allmänna processuella regler är tillämpliga som vid förver- Om yrkandet om företagsbot riktas mot den som är tilltalad för brottet förs talan normalt i samband med åtalet för brottet. Om yrkandet Prop. 2005/06:59 framställs mot någon annan än den som är tilltalad för brottet förs talan enligt lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. (nedan förfarandelag). Vid företagsbotsinstitutets tillkomst in- fördes emellertid särreglering på vissa områden. Således får företagsbot endast åläggas på yrkande av åklagare, nämndemän måste delta i dom- stolens avgörande och företagsbot får inte åläggas genom strafföreläg- gande eller ordningsbot (jfr prop. 1985/86:23 s. 52 ff.). förslag som innebar att ett straffansvar skulle införas för juridiska personer innehöll en nyordning när det gäller för- hållandet mellan det individuella ansvaret och företagets ansvar. Enligt förslaget skulle företagets ansvar i viss utsträckning vara primärt i förhål- lande till det individuella ansvaret. Detta skulle åstadkommas genom en utvidgning av möjligheterna att meddela åtalsunderlåtelse för det fall talan om företagsböter förs mot den juridiska personen. Som skäl för åtalsunderlåtelse för den som är misstänkt för brott skulle särskilt beaktas om åtal väcks mot den juridiska personen. Förslaget motiverades dels med att man uppnår en mer rättvis ordning genom att rikta ansvaret direkt mot den juridiska person som bedriver verksamheten, dels med att behovet av att bestraffa individen minskar påtagligt om den juridiska personen bestraffas för brott begångna i när- ingsverksamheten. Utredningen framhöll att det för att upprätthålla de särskilda straffbestämmelsernas effektivitet och preventiva effekt i många fall, åtminstone beträffande mindre allvarlig brottslighet, är till- räckligt att rikta ansvaret mot den juridiska personen. Flera remissinstanser uttryckte oro för att den föreslagna ordningen kan verka negativt när det gäller straffhotets preventiva effekter, bl.a. ansågs utredningens förslag innebära ett uttunnande av individens straffansvar och att detta kunde leda till att brott genomförs genom en juridisk person. Vidare framhölls att den av föreslagna lösningen kunde komma att leda till att domstolen, efter det att åklagaren har meddelat ett åtalsunderlåtelsebeslut innebärande en sa- kerförklaring av den fysiska personen, kunde komma att ogilla åtalet mot den juridiska personen av det skälet att den inte har funnit det styrkt att den utpekade fysiska personen har gjort sig skyldig till det brott som åta- let avser. Det skulle alltså finnas en risk för motstridighet mellan beslutet om åtalsunderlåtelse och domstolens avgörande i fråga om ansvar för den juridiska personen. Regeringens förslag: I 36 kap. 10 a § införs en ny be- stämmelse som innebär att ett brott som kan föranleda talan om före- tagsbot och som dels har begåtts av oaktsamhet, dels inte kan antas föranleda annan påföljd än böter, får åtalas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regering- ens. I promemorian föreslås dock att det vad avser de fall som inte om- fattas av åtalsprövningsregeln uttryckligen anges att det förhållandet att talan om företagsbot kan föras med anledning av ett brott inte skall hind- ra lagföring av den som begått det brott som ligger till grund för talan om företagsbot. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna, däribland Riksåkla- garen, i , i , i och vid Lunds uni- versitet, har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Åklagar- myndigheten i anser att det individuella ansvaret bör begränsas än mer så att även uppsåtliga handlingar omfattas av åtalsprövningen. Regleringen skulle kunna utformas på så sätt att åtal får väckas endast om det av särskilda skäl är påkallat från allmän synpunkt. Ekobrotts- myndigheten och har avstyrkt förslaget. Några andra in- stanser har vidare framfört invändningar mot det. menar att det personliga ansvaret fyller en funktion i många fall, t.ex. vid trafikförseelser med utländska förare som i praktiken är oåtkomliga för beslut om företagsbot. Ett annat exempel är enligt åkerier där chaufförer systematiskt bryter mot bestämmelser om farligt gods eller liknande. Dessa skulle med promemorians förslag i praktiken kunna bli straffimmuna. , , Justitiekanslern, och menar att de kriminalpolitiska konsekvenserna av att införa ett system som kan resultera i att det indivi- duella ansvaret tunnas ut och att individer inte behöver ta straffrättsligt ansvar för sina egna brottsliga handlingar inte bör underskattas. pekar vidare på det enligt hovrätten något inkonsekventa resulta- tet att individen skall åtalas och ådömas påföljd för brott begångna i när- ingsverksamhet som förskyller penningböter men inte för sådana förhål- landevis allvarligare om än oaktsamma brott som förskyller böter. Hovrätten över och och i anser att det individuella ansvaret alltjämt bör vara det primära för brott begångna i näringsverksamhet, att förslaget kan få svåröverskådliga kon- sekvenser samt att promemorian innehåller alltför diffusa gränsdragning- ar när det gäller frågan i vilka fall åtal skall väckas. För det fall såväl fö- retagsbot som påföljd döms ut för samma brott bör enligt hovrätten det sammantagna resultatet beaktas, särskilt för företagare som är personligt ansvariga. Detta bör komma till uttryck i lagtexten. LO menar att det är oklart hur förslaget förhåller sig till andra regler om åtalsförutsättningar i och anser i likhet med att förslaget bör beredas ytterligare. Skälen för regeringens förslag Vid viss mindre allvarlig brottslighet bör företagsbot vara den primära straffrättsliga sanktionen I avsnitt 5.2 föreslås att tillämpningsområdet för företagsbot vidgas till att omfatta också mindre allvarlig brottslighet. Genom den föreslagna reformen kommer företagsbot att kunna aktualiseras vid alla brott i när- ingsverksamhet för vilka det är föreskrivet strängare straff än penningbö- ter. Att såväl individuellt straffansvar som företagsbot kan utkrävas för mer allvarliga överträdelser följer redan av dagens reglering. Frågan är om det även vid mindre allvarlig brottslighet i näringsverksamhet finns ett behov av parallella sanktioner fullt ut eller om ansvaret i viss mån bör flyttas över på näringsidkaren. Företagsboten utgör en repressiv sanktion som i grunden tjänar samma syften som straff. Den återhållsamhet som i allmänhet bör iakttas när det gäller nykriminaliseringar och straffskärp- ningar bör enligt regeringens mening även få genomslag när man över- väger vad den samlade straffrättsliga reaktionen på ett brott bör vara (jfr prop. 1994/95:23 s. 55 och 1994/95:JuU2 s. 6 f.). Det bör därför övervä- gas om de utvidgade möjligheterna att ålägga företagsbot skulle kunna medföra ett sammantaget oproportionerligt kraftigt ingripande från det allmännas sida när det gäller viss mindre allvarlig brottslighet i närings- verksamhet. Denna synpunkt gör sig särskilt gällande i fråga om enskilda näringsidkare som, i de fall de begått ett brott, kan drabbas av såväl före- tagsbot som straff. Även om risken för sådan dubbelbestraffning, som utvecklats under avsnitt 7.2, i första hand bör beaktas vid bestämmande av påföljd för den enskilde i enlighet med 29 kap. 5 § , är det viktigt att inte själva systemet utformas på ett sådant sätt att enskilda när- ingsidkare missgynnas i förhållande till större företag i vilka sanktioner- na drabbar skilda subjekt. Som framhållits av kan också rättviseskäl an- föras för en reform som riktar ansvaret direkt mot den näringsidkare som bedriver verksamheten i stället för en enskild person som verkar inom företaget. När straffansvar åläggs med stöd av principerna om företagar- ansvar kan det framstå som om ansvaret närmar sig ett strikt och vikarie- rande ansvar, dvs. när någon oberoende av uppsåt eller oaktsamhet döms för en gärning som någon annan förövat. Det straffrättsliga företagaran- svaret kan innebära att en enskild person, som i praktiken inte haft sär- skilt stora möjligheter att påverka situationen, får svara för brister som i slutänden är hänförliga till företaget och dess struktur och organisation snarare än till individens oaktsamhet. Särskilt när det gäller mindre all- varliga oaktsamhetsbrott kan det sägas vara rimligare att företaget, snara- re än en utpekad individ, får bära ansvaret. En sanktion mot näringsidkaren kan vidare vara effektivare än en sank- tion mot enskilda personer som verkar inom företaget. Överträdelser av näringsreglerande lagstiftning beror inte sällan på brister som är hänför- liga till företagets organisation. En sanktion som riktar sig direkt emot företaget skulle därför kunna ge ett incitament att organisera verksamhe- ten på ett sätt som motverkar överträdelser. Vidare torde behovet av att ställa individen till svars för vissa mindre allvarliga brott minska när ett system införs enligt vilket ansvar kan ut- krävas direkt av näringsidkaren. Det bör, som framhållits i promemorian, betonas att den föreslagna re- gleringen i princip inte innefattar någon omvärdering av den enskildes handlande. I sammanhanget bör också noteras att den föreslagna regler- ingen är tillämplig endast när det är fråga om överträdelser som kan beiv- ras genom företagsbot. I dessa fall väcks alltså talan om företagsbot mot näringsidkaren oavsett om åtal väcks eller inte. När det gäller oaktsamma överträdelser av näringsreglerande lagstift- ning kan det ofta vara svårt att slå fast vem eller vilka inom företaget som varit oaktsamma. Det kan leda till att åtal för brott ogillas. föreslagna utvidgningen av tillämpningsområdet för företagsbot skulle det dock vara möjligt att föra talan om företagsbot mot näringsidkaren, vilket är naturligt eftersom bristen i många fall kan antas vara hänförlig till företagets organisation och struktur. Den reform som regeringen före- slår innebär alltså att en adekvat straffrättslig reaktion kan ådömas också i dessa fall. Med tanke på att den föreslagna regeln, som utvecklas nedan, har ett begränsat tillämpningsområde och att åtal alltid bör kunna väckas om det är påkallat från allmän synpunkt torde det enligt regeringens me- ning inte finnas skäl att befara att den skall komma att påverka straffho- tets preventiva effekter i nämnvärd utsträckning eller att den skulle kun- na användas för att begå brott genom företaget. Övervägande skäl talar därför enligt regeringens mening för att ansva- ret för brott förövade i näringsverksamhet delvis bör flyttas över på när- Företagsbot bör därför vara den primära straffrättsliga sank- tionen vid viss mindre allvarlig brottslighet. En särskild åtalsprövningsregel bör införas Nästa fråga är hur en sådan ordning, enligt vilken ansvaret i viss ut- sträckning flyttas över på näringsidkaren, bör utformas. föreslog att det i 20 kap. 7 § införs ett nytt andra stycke enligt vilket det vid bedömande av om åtals- underlåtelse skall meddelas, särskilt skall beaktas om talan om företags- bot förs i anledning av brottet. Det kan emellertid, som framförts i pro- memorian, ifrågasättas om utvidgade möjligheter till åtalsunderlåtelse är det lämpligaste sättet att åstadkomma en sådan ordning. bl.a., som noterats av vissa remissinstanser under remissbehandlingen av utredningens förslag, kunna leda till att ett senare domstolsavgörande kommer att strida mot beslutet om åtalsunderlåtelse. ett beslut om åtalsunderlåtelse i princip ett erkännande av gärningsman- Detta förhållande skulle, om den enskilde förnekar t.ex. av hänsyn till företaget, kunna leda till att det inte blir möjligt att besluta om åtals- underlåtelse i de fall som regleringen tar sikte på. En annan möjlighet att åstadkomma ett likartat resultat är, som föresla- gits i promemorian, att införa en särskild åtalsprövningsregel för vissa situationer där en individ begått ett brott som kan föranleda talan om fö- En sådan lösning skulle, eftersom ett beslut att inte väcka åtal enligt en sådan åtalsregel inte innebär någon sakerförklaring dvs. förklaring att någon gjort sig skyldig till brottslig gärning, vare sig straff utdöms eller inte inte medföra några risker för motstridiga avgöranden. Vidare skulle resultatet i det enskilda fallet inte heller vara lika beroende av om den enskilde erkänner eller förnekar. Regeringen anser därför sammanfattningsvis att den lämpligaste ut- formningen, i de fall då det är motiverat att utesluta en prövning av det personliga ansvaret och endast pröva frågan om företagsbot, är att föreslå en särskild åtalsprövningsregel. En sådan bör innebära att åtal mot den fysiske gärningsmannen i vissa situationer inte får väckas av åklaga- ren om brottet kan föranleda talan om företagsbot. En regel av detta slag bör dock förses med en ventil för att inte ges ett alltför brett tillämp- Åtalsbegränsningen bör gälla mindre allvarliga oaktsamhetsbrott De situationer i vilka det framstår som mindre angeläget att ingripa med en sanktion såväl mot företaget som mot den enskilde är i första hand då den enskilde gjort sig skyldig till mindre allvarliga oaktsamhetsbrott. Vid brott som kan antas leda till annan påföljd än böter anser regering- en det självklart att en straffrättslig sanktion bör kunna riktas mot den enskilde även om brottet kan föranleda talan om företagsbot. ta att lagföra gärningsmannen i sådana situationer skulle bl.a. riskera att undergräva straffbudets legitimitet. I promemorian har föreslagits att åtalsprövningsregeln endast bör om- fatta oaktsamma gärningar. I detta sammanhang bör nämnas den åtals- prövningsregel som införts i 29 kap. 11 § fjärde stycket . bestämmelsen framgår att om en gärning som avses i 29 kap. 410 §§ bl.a. brotten otillåten miljöverksamhet (4 §), försvå- rande av miljökontroll (5 §) eller nedskräpning (7 §) kan föranleda mil- jösanktionsavgift och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter, får åtal väckas endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. som föregick den lagändringen föreslogs att åtalsprövningsregeln endast skulle avse brott som begåtts av oaktsamhet (under utveck- ling, ett principbetänkande, SOU 2002:50 s. 245 ff.). slag, som godtogs av , omfattades emellertid även uppsåtliga gärningar av åtalsprövningsregeln. Som skäl för det anfördes att som Riksåklagaren m.fl. påpekat skulle det ofta komma att krävas en avse- värd utredning innan man kan ta ställning till om uppsåt eller oaktsamhet Det skulle också uppkomma problem om åklagaren bedömer en gärning som uppsåtlig och väcker åtal medan domstolen sedan bedö- mer gärningen som oaktsam. Dessutom kan även en uppsåtlig gärning vara sådan att en miljösanktionsavgift framstår som en tillräcklig sank- Därför talar övervägande skäl för att åtalsprövningsregeln inte en- dast bör begränsas till gärningar som begåtts av oaktsamhet. 2002/03:54 s. 22). De överväganden som gjordes i det sammanhanget tog sikte på ett be- gränsat antal brott enligt . omfatta samtliga brott som sker i näringsverksamhet för vilka är före- skrivet strängare straff än penningböter, dvs. balksbrott som exempelvis bedrägligt beteende och undandräkt. sådana brott, som i många fall kan antas föranleda böter som påföljd, omfattas av åtalsprövningsregeln anser regeringen vara uteslutet. regeringens mening bör risken för utredningssvårigheter inte heller över- Som anförs nedan föreslås att åtal alltid bör kunna väckas om det är påkallat från allmän synpunkt. Det kan bl.a. gälla brott som skett ge- nom medveten oaktsamhet. Mot denna bakgrund anser regeringen att det utgör en rimlig gränsdragning att inte låta uppsåtliga gärningar omfattas I sammanhanget bör även internationella åtaganden beaktas. ett flertal internationella instrument, bl.a. de tidigare nämnda rambesluten om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder (EGT L 140, , s. 1) och rambeslutet om bekämpande av terrorism (EGT L 164, 22.6.2002, s. 3) finns bestämmelser av innebörd att en juridisk per- sons ansvar inte skall utesluta lagföring av fysiska personer som begått de ifrågavarande brotten (jfr avsnitt 4.1 och 5.3). De krav på ansvar för juridiska personer som uppställs i dessa och andra relevanta instrument gäller uteslutande uppsåtliga brott och andra brott av mer allvarlig karak- tär. Eftersom förslaget till åtalsprövningsregel, som utvecklas nedan, en- dast omfattar mindre allvarliga oaktsamhetsbrott utgör interna- åtaganden inte något hinder i detta sammanhang. Som har noterat får regleringen till följd att olika regel- verk kommer att gälla för brott begångna i näringsverksamhet som för- skyller penningböter respektive oaktsamma brott som förskyller böter. För de förstnämnda brotten är reglerna om företagsbot inte tillämpliga. Sedvanliga principer om allmän åtalsplikt föreligger. De sistnämnda brotten omfattas däremot av företagsbotsregleringen och åtalsprövnings- regeln. Som utvecklats i avsnitt 5.5 anser regeringen att en begränsning av tillämpningsområdet för företagsbot är nödvändig av bl.a. praktiska skäl. Vidare torde det förhållandevis sällan framstå som angeläget att påföra företagsbot för brott som endast kan föranleda penningböter för individen. talar, som redovisats ovan, övervägande skäl för att ansvaret för mindre allvarlig brottslighet förövad i näringsverksamhet i viss utsträckning flyttas över på näringsidkaren. Regeringen anser därför sammanfattningsvis att åtalsprövningsregeln endast bör vara tillämplig på brott som har begåtts av oaktsamhet och som inte kan antas föranleda annan påföljd än böter. Som utvecklas ned- an bör dock åtalsprövningsregeln förses med undantag. När det är påkallat från allmän synpunkt bör åtal alltid kunna väckas Åtalsprövningsregeln tar sikte på viss mindre allvarlig brottslighet i när- ingsverksamhet, oaktsamma brott som straffvärdemässigt ligger på bö- tesnivå, för vilka en straffrättslig sanktion mot den enskilde som huvud- regel inte är nödvändig. Åtal bör dock, enligt regeringens mening, kunna väckas även i dessa fall om det är påkallat från allmän synpunkt. Det kan för det första vara fråga om brott som närmar sig eller gränsar till ett sådant straffvärde där annan påföljd än böter bör komma i fråga. Det kan också gälla brott som skett genom medveten oaktsamhet, på ett mer systematiskt sätt eller vid upprepade tillfällen. Även vid brott som innebär särskilt allvarliga risker i förhållande till straffbudets skyddsän- damål kan det vara påkallat från allmän synpunkt att åtala gärningsman- nen. Det kan vidare handla om situationer i vilka det på förhand står klart att en talan om företagsbot inte kan komma att föras eller verkställas mot näringsidkaren. Det kan exempelvis gälla utländska rättssubjekt eller om företaget är försatt i konkurs eller på annat sätt har upphört som ett sub- jekt vilket domen om företagsbot kan verkställas mot. Det skulle då kun- na upplevas som stötande om en överträdelse riskerar att inte bestraffas. I sammanhanget bör dock noteras att även sådana företag som inte har någon permanent verksamhet i kan exempelvis genom ett kvarstadsförfarande bli åtkomliga för en dom om företagsbot. I de fall det kan förutses att företagsbot förmodligen aldrig kommer att kunna utdömas eller verkställas bör det emellertid anses påkallat från allmän synpunkt att väcka åtal mot gärningsmannen. Som anförts av LO finns särskilda åtalsprövningsregler av olika slag redan på flera håll i lagstiftningen, exempelvis vid brottet vållande till kroppsskada eller sjukdom.