prop · GS03162 · 2005-06-14 00:00:00 — I samband med ett införande av de tre nivåerna och genomförande av de bedömningar om olika examina som regeringen gör i denna proposition, finns det ett behov av att se över de bestämmelser som avser tillgodoräknande för utbildning på samtliga nivåer, särskilt avseende forskarnivå. Huvudprinciperna bör vara de som beskrivs ovan, och som gäller för grundläggande högskoleutbildning. I detta kapitel föreslår regeringen beskrivningar av de tre utbildnings- Prop. 2004/05:162 nivåerna i högskolelagen (1992:1434). Regeringen gör också bedöm- ningen att examensbeskrivningarna behöver utvecklas och anger principer för detta. Till detta kommer högskolornas rätt att därutöver fastställa lokala mål. Regeringen gör vidare bedömningen att det är kursens mål, i stället för som kursens syfte, som skall anges i kursplanen. Nivåbeskrivningarna, examensbeskrivningarna, de lokala målen för examina och målen för kurserna är enligt regeringens bedömning viktiga verktyg för lärosätena i deras bedömningar av möjligheter till tillgodo- räknande. Mer preciserade och utförliga beskrivningar av de studie- resultat som studenten förväntas uppnå underlättar för jämförbarheten och tillämpningen av bestämmelserna om tillgodoräknande. Regeringen vill betona att lärosätena vid denna tillämpning bör anlägga ett helhets- perspektiv med utgångspunkt i beskrivningen av utbildningen. Regeringens bedömning: Om ett yrke är reglerat enligt svensk lagstiftning eller EG-rätten eller i en majoritet av medlemsländerna inom EES vad avser krav på examen, bör utbildningen till detta yrke avslutas med en yrkesexamen. Även i vissa andra fall bör en Projektgruppens förslag: Det bör fastställas tydliga kriterier för när en utbildning skall avslutas med en yrkesexamen. relaterade till arbetsmarknadens krav. Om ett yrkesområde är reglerat genom att en examen är direkt angiven i en författning, för tillträde till eller rätt att verka i yrket eller använda en viss yrkestitel, skall det finnas en särskild yrkesexamen. Även i de fall ett yrke är reglerat i flertalet andra EES-länder liksom om yrket eller utbildningen är reglerad på EU- nivå, finns det skäl att ha en yrkesexamen eftersom detta underlättar rörligheten för arbetstagare. Projektgruppen föreslår som en konsekvens av dessa principer att vissa av de nuvarande yrkesexamina skall tas bort. Dessa är de fyra konstnärliga examina, samtliga yrkesexamina inom utom veterinärexamen och djursjukvårdar- examen, samt flyglärarexamen, organistexamen och teologie kandidat- Vidare föreslår projektgruppen att yrkesteknisk examen liksom den generella högskoleexamen tas bort och att yrkeshögskoleexamen i stället bör vara en generell examen som kan ges olika yrkesinriktning (Se vidare Remissinstanserna: De flesta universitet och högskolor som uttalat sig om principerna tillstyrker förslaget. Det finns dock vissa kommentarer kring några av de yrkesexamina som föreslås tas bort. anser att undantag från de generella principerna om yrkesreglering också bör vara en ökad anställningsbarhet. kommentarer lämnas också angående de konstnärliga examina. () anser att de yrkesexamina som nu finns inom SLU bör finnas kvar eftersom dessa examina är en sorts Liknande synpunkter har framförts av AGRI-fack, Teologiska högskolan, tillstyrker att teologie kandidatexamen avskaffas som en yrkesexamen och att det får ankomma på att själv definiera kraven för kyrkans yrken. Även teologiska högskola tillstyrker förslaget men uttrycker oro för att olika lärosäten ger utbildningarna alltför olika innehåll. Skälen för regeringens bedömning: I samband med hög- skolereform indelades examina i generella examina och yrkesexamina. Sådana utbildningar som är inriktade mot ett speciellt yrke som är reglerat i lag eller förordning, samt vissa andra yrkesutbildningar, avslutas med yrkesexamen. För yrkesexamina finns det, förutom utbildningens omfattning, skäl att i examensbeskrivningen ange mer preciserade krav med anknytning till det kommande yrket. Projektgruppen föreslår att tydligare kriterier fastställs för när en utbildning bör avslutas med en yrkesexamen. Regeringen delar, liksom de flesta remissinstanser som kommenterat frågan, projektgruppens uppfattning. De kriterier som projektgruppen föreslår innebär att en ökad tydlighet uppnås i examenssystemet. Det ökar möjligheterna att få en yrkeskompetens erkänd i andra länder eftersom de flesta av de yrken som kräver en yrkesexamen i är reglerade också i andra länder inom EU/EES-området. Därmed underlättas rörligheten på arbetsmarknaden. Till skillnad från projektgruppen anser regeringen att det kan finnas skäl att tills vidare ha en yrkesexamen för vissa utbildningar som leder till ett specifikt yrkesområde och en viss yrkestitel utan att yrket är reglerat och där yrkesidentiteten har en stark koppling till en befintlig yrkesexamen. Detta är fallet med flertalet yrkesutbildningar som ges vid (). Varken SLU eller de berörda yrkesorganisationerna tillstyrker att yrkesexamina inom SLU:s område tas bort. Detta hindrar dock inte att de studenter som uppfyller kraven för en generell examen och som hos begär att få en sådan, antingen som ett komplement till en yrkesexamen eller som en etapp i ett längre program, skall kunna få en sådan examen. Som en följd av de tydligare kriterierna för när en utbildning bör avslutas med en yrkesexamen anser regeringen att följande yrkesexamina bör utgå: flyglärarexamen, konstnärlig högskoleexamen i dans, konst- närlig högskoleexamen i konst och design, konstnärlig högskoleexamen i musik, konstnärlig högskoleexamen i scen och medier, organistexamen, teologie kandidatexamen, yrkeshögskoleexamen och yrkesteknisk hög- skoleexamen. Flyginstruktörer utbildas huvudsakligen utanför det offentliga utbild- ningssystemet genom privata skolor. godkänner i särskild ordning de enskilda skolor som får rätt att utfärda behörig- hetsbevis för flyglärare och instruktörer. Det är därför inte nödvändigt att flyglärarexamen kvarstår som en särskild yrkesexamen inom högskolan. I och med skiljande från staten upphörde också den reglering av anställningar som präst eller kyrko- musiker inom som tidigare skett genom lag och förordningar. utgör ett eget rättssubjekt och beslutar själv om sina angelägenheter. Enligt nu gällande regler består utbild- ningen till präst av två delar. Den grundläggande högskoleutbildningen i teologi ges vid universitet och omfattar 160 poäng. Den följs sedan av en Prop. 2004/05:162 ettårig praktisk teologisk utbildning vid pastoralinstitut. Den teologiska högskoleutbildningens närmare innehåll preciseras i antagningsreglerna Avskaffandet av teologie kandidatexamen som en yrkesexamen inne- bär att de studerande som planerar att bli präster i stället kan ta en generell examen. Enskilda utbildningsanordnare utan examenstillstånd för motsvarande generell examen bör, om de önskar, ansöka om och prövas för detta enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina. Utbildningen till organist ansvarar högskolan ensam för medan kantorer också utbildas vid folkhögskolor. Ett borttagande av organist- examen innebär att studenterna i stället får en generell examen eller en konstnärlig examen, såsom de beskrivs i avsnitt 6.7. De specifika krav som ställs på den som skall arbeta som organist eller kantor får regleras av . De konstnärliga examina behandlas särskilt i avsnitt 6.7. Yrkeshög- skoleexamen och yrkesteknisk högskoleexamen behandlas vidare i avsnitt 6.6.1. 6.6.1Generella examina på grundnivå Regeringens bedömning: Det bör finnas två generella examina på grundnivå, kandidatexamen som omfattar 120 poäng och högskoleexamen som omfattar 80 poäng. Projektgruppens förslag: Yrkesteknisk examen liksom den generella högskoleexamen skall tas bort. Yrkeshögskoleexamen skall i stället vara en generell examen som kan ges olika yrkesinriktning. Yrkeshögskole- examen skall omfatta 80 poäng. Kandidatexamen skall i fortsättningen omfatta exakt 120 poäng. För examina som omfattar minst 120 men mindre än 160 poäng skall det självständiga arbetets (examensarbetets) omfattning vara minst 10 poäng. För examina som omfattar mindre än 120 poäng skall inga specifika krav ställas på det självständiga arbetets poängomfattning. Detta innebär att kandidatexamen bör innehålla ett självständigt arbete om minst 10 poäng och att inga specifika krav skall formuleras för omfattning på det självständiga arbetet för yrkeshögskoleexamen. Remissinstanserna: De flesta instanser, som har yttrat sig i frågan, anser att det inte är nödvändigt med två examina som omfattar 80 poängs studier och som kan ges med olika inriktning. Majoriteten av remissinstanserna förordar att högskoleexamen skall finnas kvar men ifrågasätter behovet av yrkeshögskoleexamen. Dit hör bl.a. , , och . anser att benämningen yrkeshögskoleexamen är otydlig eftersom den sammankopplas med yrkesexamina och förordar därför att högskoleexamen blir kvar. anser att benämningen yrkeshögskoleexamen leder tankarna till ett tudelat högskolesystem vilket kan leda till missupp- fattningar i andra länder. Skälen för regeringens bedömning Kandidatexamen har en självklar roll i den svenska högskolan. Av de examina som utfärdades /04 var ca 12 500 kandidatexamina, dvs. nästan en fjärdedel av samtliga examina. Regeringen bedömer därför att kandidatexamen med några mindre förändringar i examensbeskriv- ningen bör finnas kvar i examensordningen. I Bolognaprocessen betonas anställningsbarheten för studenterna. Särskilt markeras detta i Bolognadeklarationen för examina inom den första nivån. Vidare anges i deklarationen att det skall krävas en examen som omfattar studier på den första nivån för att gå vidare till den andra. Den svenska kandidatexamen bör ge studenterna en god grund för att gå vidare till nästa nivå eller söka sig ut på arbetsmarknaden inom eller utom landet. Det är regeringens avsikt, att genom att fastställa tydliga krav för kandidatexamen i examensordningen såsom beskrivs i avsnitt 6.3, ge högskolorna goda verktyg att utarbeta genomtänkta och ändamålsenliga program av hög kvalitet. Regeringen bedömer att det kan bidra till att fler än kommer att avlägga en kandidatexamen. Fastställda kvalitativa krav i examensbeskrivningen i stället för det kvantitativa kravet på fördjupning i huvudämnet på en viss poängnivå, innebär också att det finns utrymme för flera varianter av program och sammansättningar av fristående kurser som leder till kandidatexamen. Fler förväntas också avlägga kandidatexamen eftersom det enligt regeringens uppfattning bör krävas en kandidatexamen eller motsvarande för att ha grundläggande behörighet för tillträde till studier inom ett program som leder till en generell eller en konstnärlig examen på avancerad nivå (se avsnitt 8.4). Dessutom anser regeringen att det normalt bör krävas en tidigare examen om minst 120 poäng på grundnivå för att avlägga en generell eller en konstnärlig examen på avancerad nivå (se avsnitt 6.6.2 och 6.7). Vidare gör regeringen bedömningen att kandidatexamen bör omfatta exakt 120 poäng i stället för dagens minst 120 poäng. Det självständiga arbetet bör omfatta minst 10 poäng såsom . Kravet på självständigt arbete förutsätter fördjupning. Detta måste dock inte nödvändigtvis ske inom vad som definieras som ett huvudämne, även om detta fortsätt- ningsvis inom många utbildningsområden förväntas bli huvudmönstret vid studier som leder fram till kandidatexamen. finns högskoleexamen som omfattar minst 80 poäng. I examensbeviset skall utbildningens huvudsakliga inriktning anges. Även yrkesteknisk högskoleexamen omfattar kortare studier, i regel 60 poäng. Regeringen gör i avsnitt 6.5 bedömningen att denna examen bör utgå ur examensordningen. Yrkeshögskoleexamen infördes för att lärosätena skulle ges möjlighet att anordna fler kortare yrkesinriktade utbildningar. Enligt examensbeskrivningen skall i examensbeviset anges ett yrkesområde som utbildningen avser. I propositionen Den öppna högskolan (prop. 2000/01:15) anförde regeringen som skäl till att införa yrkeshögskole- examen att alltfler utbildningar inom högskolan, som var tvååriga, har förlängts sedan besluten om högre utbildning decentra- liserades 1993. finns det ett behov av att inom högskolan skapa fler utbildningsvägar också för personer som av olika skäl drar sig för att välja långa högskoleutbildningar. Ett annat motiv för att anordna fler kortare utbildningsprogram är att arbetslivets förändringar innebär att fler arbetsuppgifter kräver högre kompetens än den som eleverna får i gymnasiets mer yrkesinriktade program. För utbildningar som leder till yrkeshögskoleexamen gäller som för övrigt inom högskolan att det skall vara möjligt för den enskilde att bygga vidare på sin utbildning med ytterligare kurser, med t.ex. en högre examen i sikte. Liksom projektgruppen och flera av remissinstanserna har regeringen uppfattningen att det inte behövs både en högskoleexamen och en yrkeshögskoleexamen. Det bör endast finnas en examen på grundnivå som omfattar motsvarande heltidsstudier och som kan ges med olika inriktningar. Denna bör vara en generell examen och bör som vissa remissinstanser föreslagit ha namnet högskoleexamen. Benämningen yrkeshögskoleexamen leder tankarna felaktigt åt att det skulle finnas en yrkeshögskola vid sidan av högskolan och kan därmed också missförstås i andra länder. Examensbeskrivningen för högskoleexamen bör avse inriktningar inom dagens yrkeshögskoleexamen, men också inriktningar inom de områden där dagens högskoleexamen i stor utsträckning används, så som det teologiska området. Även om yrkeshögskoleexamen utgår som en yrkesexamen är det enligt regeringens uppfattning fortsatt angeläget att universitet och högskolor utformar kortare utbildningar som svarar mot ett behov på arbetsmarknaden. I avsnitt 6.3 gör regeringen bedömningen att krav på självständigt arbete bör ställas för samtliga examina på grundnivå och avancerad nivå. Krav på självständigt arbete bör införas för högskoleexamen utan att omfattningen av detta anges i examensbeskrivningen. Det bör ankomma på lärosätena att närmare precisera omfattningen av det självständiga arbetet. Regeringen gör vidare bedömningen att alla examina bör omfatta ett exakt antal poäng. Högskoleexamen bör omfatta 80 poäng. 6.6.2Generella examina på avancerad nivå Regeringens bedömning: Det bör finnas två generella examina på avancerad nivå, masterexamen som omfattar 80 poäng och magisterexamen som omfattar 40 poäng. Projektgruppens förslag: En masterexamen på avancerad nivå skall införas. Magisterexamen skall avskaffas. Masterexamen skall omfatta 40 eller 80 poäng med visst djup och/eller bredd för den som avlagt kandidatexamen, yrkesexamen om minst 120 poäng eller motsvarande Examen skall bidra till fördjupning och/eller breddning av tidigare högskolestudier. För att erhålla masterexamen skall studenten inom ramen för kursfordringarna ha fullgjort ett självständigt arbete (examensarbete) om minst 10 poäng. Remissinstanserna: Förslaget att införa en examen på avancerad nivå som omfattar heltidsstudier får stöd av remissinstanserna. En majoritet av dem som yttrat sig anser att en examen som benämns masterexamen alltid skall omfatta studier på avancerad nivå. Enligt dessa instanser skall för en masterexamen krävas totalt studier. Ett kortare alternativ som också benämns masterexamen medför en risk för att den tydlighet och jämförbarhet som förändringarna syftar till inte uppnås. Det är enligt flera instanser ologiskt att ha två identiska examensbeteckningar med olika längd. () befarar att det finns risker med två masterexamina genom att det kommer att ställas krav på att studenten tidigt under masterutbildningen skall vara medveten om vilka kurser som är mest strategiska att läsa, vilket skulle missgynna breddad rekrytering. SFS förordar att längden på den avancerade nivån fastställs till , men framhåller att en sådan förändring innebär att reglerna för studiestöd måste ses över. Flera remissinstanser har kommenterat att införandet av en tvåårig masterexamen kan innebära förlängda studietider och därmed ökade resurser för utbildning och behov av översyn av reglerna för studiestöd. Många remissinstanser tillstyrker förslaget om en examen på avancerad nivå som omfattar 40 poäng. menar att olika intressen kan motivera andra lösningar än 80 poäng, såväl 40 som 60 poäng. Konsekvenserna av alternativa uppläggningar av masterexamen bör enligt verket utredas ytterligare. Om instängningseffekter skulle uppstå i systemet måste överbryggning skapas mellan en kortare masterutbildning och forskarutbildning. instämmer med projektgruppen att nationella behov kan motivera en kortare examen. Tekniska högskolan anser att ettåriga utbildningar är önskvärda som påbyggnad till kandidatexamen och andra examina på grundnivån. En magisterexamen om 40 poäng kan enligt eventuellt finnas kvar i examensordningen. Det är viktigt att det går att bygga vidare till en masterexamen på kortare utbildningar på avancerad nivå. De som avslutar sin utbildning skall ha möjlighet att komma tillbaka och läsa sitt femte år. Det är enligt angeläget att det finns en examen om 40 poäng på avancerad nivå. Den bör vara möjlig att bygga på med ytterligare 40 poäng och leda till masterexamen enligt strukturen 3+1+1. De flesta remissinstanser som har yttrat sig har reagerat på att de båda generella examina på avancerad nivå föreslås få samma benämning. Om både ett- och införs måste det tydligt framgå att de har olika syften och de bör därför ha olika benämningar. Antingen ändras förslaget till en masterexamen, eller också får var och en tydliga sär- skiljande benämningar. Den kortare utbildningen måste leda till examen med annan benämning på svenska inklusive dess översättning till engelska. framför att om enbart den längre utbildningen leder till masterexamen bör en ny examensbenämning föras in i examensordningen så att de kortare påbyggnadsutbildningarna får en egen benämning. Begreppet masterexamen ansluter enligt och väl till andra länders benämningar för avancerade examina. Det är en naturlig följd av internationaliseringen och ett tydliggörande att examen betecknas . Invändningar mot benämningen masterexamen har kommit från () och . Promemoria från Utbildnings- och : I beredningsarbetet inför denna proposition har ett alternativ till projektgruppens förslag att införa en masterexamen med två olika omfattningar, 40 respektive 80 poäng, arbetats fram. Detta alternativ innebär att benämningen magisterexamen bör kvarstå i examens- ordningen och gälla för en generell examen på avancerad nivå om 40 poäng. Den generella examen på avancerad nivå om 80 poäng bör benämnas masterexamen. TNC och har därför på nytt givits möjlighet att yttra sig om benämningen masterexamen. Remissinstanserna: anser att det är olyckligt att införa två olika examina med beteckningarna respektive magister. Nämnden anser att den examen som i promemorian benämns masterexamen skall benämnas magisterexamen och att en möjlig benämning för examen om 40 poäng skulle vara högre kandidatexamen. TNC har inga invändningar mot benämningarna magister och , men pekar på att översättningen av magisterexamen till engelska kan innebära problem. Skälen för regeringens bedömning i detta kapitel (avsnitt 6.2.1) föreslår regeringen att den högre utbildningen skall ges på tre nivåer. Genom införande av den avancerade nivån och inplacering av olika examina på respektive nivå tar svensk högre utbildning ett stort steg närmare den jämförbarhet som är ett av huvudsyftena med Bolognaprocessen. För att ytterligare stärka den svenska högre utbildningens konkurrens- kraft bör en examen införas som omfattar 80 poäng och bygger på och förutsätter tidigare studier på grundnivå motsvarande heltids- studier. Som nedan utvecklas bör denna examen benämnas master- examen. Dagens magisterexamen har i ett internationellt perspektiv uppfattats som kort som dess nivå har ifrågasatts. En majoritet av länderna som ingår i Bolognaprocessen har en tvåårig examen på den andra nivån. Att magisterexamen dessutom omfattar minst 160 poäng har lett till att en majoritet av alla magisterexamina omfattar mer än 160 poäng, vilket lett till ytterligare oklarheter kring examens ställning. Projektgruppens förslag om införandet av en generell examen på avancerad nivå som omfattar heltidsstudier får ett brett stöd av remissinstanserna. Detta motsäger dock inte det faktum att det finns ett behov av en kortare examen på avancerad nivå (se nedan). Majoriteten av de remissinstanser som yttrat sig anser att en examen som benämns masterexamen alltid skall omfatta studier på Införandet av en tvåårig examen på avancerad nivå gör det möjligt för lärosätena att bygga upp internationellt konkurrens- kraftiga masterutbildningar av hög kvalitet som angränsar till utbildning på forskarnivå och förbereder för yrken som kräver en kvalificerad kompetens. Som ett led i internationaliseringen, och som en markering av att det är en ny examen som i fråga om omfattning, mål och övriga examenskrav bidrar till att öka jämförbarheten och höja kvaliteten, bör denna examen benämnas masterexamen. är ett internationellt välkänt begrepp. Möjligheten att få en sådan examen förväntas dels gynna de svenska studenter som skall studera eller arbeta utomlands, dels attrahera fler utländska studenter till svensk högre utbildning. I avsnitt 6.2.2 föreslår regeringen beskrivningar i högskolelagen (1992:1434) av utbildning på var och en av de tre nivåerna inom den högre utbildningen. Utbildning på den avancerade nivån skall enligt regeringens förslag bygga på utbildning på grundnivå och innebära en fördjupning i förhållande till utbildning på grundnivå. Som framgår av avsnitt 6.8 och 8.5 bör den avancerade nivån och forskarnivån ligga varandra nära och delvis kunna överlappa varandra. Forskarutbildningens kännemärke är att den är utbildning genom egen forskning. Även på avancerad nivå bör utbildningen ge en fördjupad insikt i och viss egen erfarenhet av forskningens villkor, inte minst för masterexamen. Den bör med andra ord kunna vara forskningsförberedande. Det innebär inte att den enbart bör vara inriktad mot fortsatt forskarutbildning. Tvärtom är ett viktigt syfte med den nya avancerade nivån att bidra till en värdefull kompetens på arbetsmarknaden, bl.a. inom forsknings- och utvecklings- arbete och andra avancerade arbetsuppgifter. Det är viktigt att det i arbetslivet finns kompetens att ta del av forskningsresultat, kritiskt granska resultaten och i dialog med forskare formulera nya och intressanta frågeställningar för att utveckla verksamheten. Regeringen, liksom ett stort antal remissinstanser, anser att det finns skäl för att ha en generell examen på avancerad nivå som omfattar heltidsstudier, dvs. Även denna examen bör bygga på och förutsätta tidigare studier på grundnivå motsvarande heltids- studier. Ett sådant alternativ kan t.ex. bidra till att motverka social snedrekrytering till avancerad nivå och främja det livslånga lärandet genom ett bredare utbud av utbildningar på avancerad nivå. Det kan också bidra till att ge ett viktigt instrument för lärosätena att där det är ändamålsenligt kunna bibehålla huvuddragen i nuvarande utbildningsprogram och utforma nya för att möta behoven på arbetsmarknaden. I dagens högskola finns det särskilt inom det samhällsvetenskapliga området ett stort antal program med många studenter, t.ex. ekonomprogram, politicies magister-program och datavetenskapliga eller systemvetenskapliga program om 160 poäng. Inom det matematisk-naturvetenskapliga området finns det ett antal program om 160 poäng, med inriktning mot t.ex. kemi och fysik. Dessa speglar behovet på arbetsmarknaden och studenternas efterfrågan. Det är därför viktigt att det även i fortsättningen finns ett alternativ som mot- svarar dagens magisterexamen, men som i den nya strukturen innebär att studenten först tar en kandidatexamen eller motsvarande och sedan genomgår studier för en examen på avancerad nivå.