prop · GT0335 · 2005-10-25 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: Det finns en stark presumtion för of- fentlighet i allmän domstol. Frågan om omvandling av livstidsstraff är av principiell betydelse och domstolen bör beakta att allmänheten har ett intresse av insyn i det prövningsförfarande som föreslås. Prövningen är dock sådan att ärendena kommer att innehålla känsliga uppgifter, vilka det kan finnas anledning att skydda genom regler om sekretess. Enligt den nuvarande regleringen av regeringens nådebeslut råder sek- retess enligt 7 kap. 23 § sekretesslagen (1980:100) i ärende om nåd för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den som uppgiften rör eller någon denne närstående lider men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte bara hos regeringen utan även hos de myndigheter som avger yttran- de eller verkställer utredning i ärendet. I fråga om uppgift i allmän hand- ling gäller sekretessen i högst . Det finns redan en utförlig reglering av sekretess för uppgifter som fö- rekommer i domstol. Den bestämmelse i 7 kap. 22 § sekretesslagen som föreskriver sekretess hos domstol i brottmål och i vissa andra mål och ärenden för den tilltalades personliga förhållanden kommer dock inte att omfatta uppgifter i ett ärende om omvandlingsprövning. Det gör inte hel- ler övriga bestämmelser om sekretess som gäller direkt i domstol. Om en domstol i ett ärende enligt den föreslagna lagen erhåller uppgift från annan myndighet och uppgiften är sekretessbelagd där, gäller s.k. överförd sekretess enligt 12 kap. 1 § sekretesslagen även hos domstolen. Regeln tillämpas inte om en sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse ändå är tillämplig på uppgiften hos den mottagande domstolen. Med undantag för bestämmelsen i 12 kap. 1 § sekretesslagen saknas reg- ler om sekretess som blir tillämpliga i domstol för uppgifter i ett ärende om omvandling av livstidsstraff. Nämnda bestämmelse är inte tillräcklig, eftersom den inte omfattar uppgifter som lämnas i samband med ansökan om prövning av omvandling. De uppgifter som kan förekomma i ett ärende om omvandling av livs- tidsstraff kan liksom när det gäller ärenden om nåd vara av sådant slag att sekretess bör gälla med hänsyn till den enskildes hälsotillstånd eller personliga förhållanden. Med hänsyn till detta föreslår regeringen därför att samma sekretess som gäller i ärenden om nåd även skall gälla i ärenden om omvandling av livstidsstraff. Det innebär att det, för att sek- retess skall gälla, krävs att det av särskild anledning kan antas att den som uppgiften rör eller någon närstående till honom eller henne lider men om uppgiften röjs. Enligt förslaget kommer att vara tillämplig för ären- den om omvandling av livstidsstraff. Huvudregeln enligt 5 kap. 1 § rätte- gångsbalken är att en förhandling skall vara offentlig. Domstolen får dock under vissa förutsättningar enligt 5 kap. 1 § andra stycket rätte- gångsbalken besluta om stängda dörrar sekretessbelagda uppgifter behandlas. Om sekretess gäller enligt bl.a. 7 kap. 22 § sekre- tesslagen får ett förordnande om att en förhandling skall hållas inom stängda dörrar grundas enbart på det förhållandet att en sekretessbe- stämmelse är tillämplig. Regeringen anser att samma förutsättningar för att hålla en förhandling inom stängda dörrar bör gälla när det är fråga om förhör med den dömde enligt den nu föreslagna ordningen som t.ex. vid Prop. 2005/06:35 en genomgång av personliga förhållanden under en huvudförhandling i Regeringen föreslår därför, i enlighet med vad uttalat, att en hänvisning till den nya sekretessbestämmelsen införs i 5 kap. 1 § andra stycket . Som redan framkommit är det enligt regeringens mening lämpligt att en särskild myndighet anförtros ansvaret för genomförandet av utred- ningar om risk för återfall i brottslighet efter särskilt förordnande av domstol. Vid genomförande av uppdraget krävs att ansvarig myndighet ges möjlighet att inhämta det underlag för bedömningen som krävs. De uppgifter som behövs torde i stor utsträckning finnas hos kriminalvården, men även hos andra myndigheter. Om sekretess gäller för en uppgift som förekommer hos en viss myndighet, får enligt 1 kap. 3 § sekretesslagen uppgiften inte röjas för annan myndighet i andra fall än som anges i sek- retesslagen eller i en lag eller förordning till vilken lagen hänvisar. Enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen hindrar sekretess inte att uppgift lämnas till annan myndighet om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. En sekretessbrytande bestämmelse bör därför införas som avser uppgifter från hälso- och sjukvården, för vilka sekretess gäller enligt 7 kap. 1 §, från enligt 7 kap. 4 § första och tredje styckena samt från kriminalvården enligt 7 kap. 21 § sekretesslagen. har ifrågasatt om det inte borde framgå av lagtexten att den sekretessbrytande föreskriften om uppgiftsskyldighet avser uppgifter som skall lämnas till . Såsom regeringen anfört tidi- gare kommer kompletterande föreskrifter övervägas, bl.a. i fråga om vil- ken myndighet som bör ansvara för genomförandet av utredningar om risk för återfall i brottslighet. Dessa föreskrifter behöver inte tas in i den föreslagna lagen. I 16 kap. 1 § sekretesslagen regleras i vilka fall bestämmelser om tyst- nadsplikt har företräde framför principen om meddelarfrihet, dvs. rätten enligt 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen att lämna uppgift i vilket ämne som helst för publicering i de medier som de båda grundlagarna omfattar. Denna frihet är inte begränsad när det gäller uppgifter i ärenden om nåd. Det saknas anledning att behandla uppgifter i ärenden om omvandling av fängelse på livstid på annat sätt. Regeringens förslag: Den föreslagna lagen om omvandling av fäng- else på livstid samt ändringar i övriga lagar som följer av det nya sy- stemet om omvandling av livstidsstraff skall träda i kraft den 1 no- Har en målsägande tidigare begärt att bli underrättad enligt 35 § lag (1974:203) om kriminalvård i anstalt gäller bestämmelsen i sin nya I utkast till lagrådsremiss föreslogs att lag om omvandling av fängel- se på livstid samt ändringar i övriga lagar skulle träda i kraft den 1 janua- I utkastet föreslogs ingen övergångsbestämmelse i lag (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Remissinstanserna: har invänt mot det av reger- Prop. 2005/06:35 ingen föreslagna datumet för ikraftträdande på grund av det förberedelse- arbete som måste genomföras. Skälen för regeringens förslag: Regeringen har förståelse för det för- beredelsearbete som det nya systemet kommer att innebära för myndig- heterna. De föreslagna lagändringarna bör därför träda i kraft den 1 no- vember 2006. Övergångsbestämmelser behövs när det gäller ändringsförslagen i 35 § KvaL. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om intagna som avtjä- nar straff vid lagens ikraftträdande. För det fall en målsägande begärt att bli underrättad i enlighet med bestämmelsen i dess tidigare lydelse skall målsäganden tillfrågas om han eller hon även vill bli underrättad om en ansökan om omvandling enligt den föreslagna lagen och/eller vistelse utanför anstalt i enlighet med 38 § KvaL. I övrigt behövs det inte några särskilda övergångsbestämmelser. För- slaget omfattar inte livstidsdömda som vid lagens ikraftträdande fått sina straff omvandlade efter nådebeslut av regeringen. Utredningens bedömning är att de kostnadsökningar som förslaget kan komma att medföra får anses marginella. Utgångspunkten för utred- ningens ekonomiska bedömning är att det, i vart fall efter att en inledan- de övergångsperiod, kommer att röra sig om marginellt ökade resursbe- hov för domstolarna och åklagarmyndigheten. Utredningen gör också den bedömningen att de ökade kostnaderna för offentliga försvare, trans- porter och i vissa fall tolkar kommer att bli begränsade. Vidare anser ut- redningen att den omständigheten att utredningar om risk för återfall i brottslighet som bör utföras i regi inte bör föranle- da några större kostnadsökningar jämfört med vad utredningarna kostar att genomföra. Utredningen bedömer också att de föreslagna för- ändringarna kommer att innebära väsentliga besparingar för kriminalvår- den. Remissinstanserna: har ansett att de ekonomiska konse- kvenserna är underskattade och att utredningens förslag för hovrättens del innebär en inte helt obetydlig ärendeökning. har också anfört att de tillkommande kostnaderna för offentlig försvarare och åkla- gare är något underskattade. i har fram- hållit att man inte kan bortse från de ekonomiska konsekvenserna för det fall ett tvåpartsförfarande där åklagaren skall processa införs. Rättsmedi- cinalverket har framhållit att medel måste tillföras verket för de arbets- uppgifter som personal inom verket förväntas utföra vid genomförandet av utredningar om återfallsrisk. har anfört att det kommer att ställas utomordentligt stora krav på kvalificera- de personella resurser inom kriminalvården för att kunna arbeta med livs- tidsdömda. har också framfört att förslaget ställer krav på mer högskoleutbildad personal med beteendevetenskaplig bakgrund för att på ett adekvat sätt kunna arbeta med livstidsdömda un- der hela straffverkställigheten och därmed skapa goda förutsättningar inför ett liv efter anstaltstiden. Bedömningen i utkast till lagrådsremiss: Genomförandet av refor- men skall finansieras inom rättsväsendets myndigheters befintliga anslag. Remissinstanserna: har framhållit att det inte finns något utrymme för kostnadsökningar under de anslagsposter som berörs av ökade kostnader för domstolarna, offentliga biträden och tolkar. Åkla- garmyndigheten delar heller inte regeringens bedömning att merkostna- derna kan finansieras inom befintliga anslag. ser det som en omöjlighet att rymma verksamheten inom befintliga anslag . Skälen för regeringens bedömning: avtjänar cirka 140 personer fängelse på livstid. Av dessa har ett fyrtiotal avtjänat av sina straff. kommer ytterligare ett an- tal personer att ha uppnått en verkställighetstid . Det är svårt att mer exakt ange hur många ärenden om omvandling av fängelse på livstid som kommer att prövas. De ligger dock i sa- kens natur att flertalet av de livstidsdömda som har avtjänat av straffet torde ansöka om omvandling när lagen träder i kraft . Enligt regeringens bedömning kommer det nya systemet att medföra en något ökad arbetsbelastning för de domstolar som skall handlägga ärendena om omvandling. Även belastningen på kommer att öka. i samband med lagens ikraft- trädande kommer belastningen att bli särskilt stor, då ärendemängden tillfälligtvis kommer att vara väsentligt större. Kostnaderna för offentligt biträde kommer också att öka. Även kostnader för transporter och i vissa fall tolkar i samband med muntliga sammanträden kan tillkomma. Det bör dock bli frågan om mindre belopp. Förslaget innebär också att utredningar med utlåtande om risken för att den dömde återfaller i brottslighet skall inhämtas i många ärenden inför prövningen av omvandling. Regeringen har i avsnitt 7.3 framhållit att torde vara ett lämpligt val för uppgiften. I sitt re- missyttrande över utredningens förslag bedömde att varje utredning om risk för återfall i brottslighet skulle kosta . Verket har i sitt yttrande över regeringens förslag i utkast till lagrådsremiss, i vilken det föreslogs att den nya lagen skulle träda i kraft , bedömt att merkostnaderna kommer att uppgå till . handlägger nådeenhet ett trettiotal ärenden som rör livstidsdömda . Dessa ärenden bör minska till antalet i samband med genomförandet av det nya systemet. Det är emellertid svårt att förutsäga hur stor minskningen kommer att bli eftersom livstidsdömda även fortsättningsvis kommer att kunna ansöka om nåd. Sammantaget anser regeringen att förslaget kommer att medföra kost- nadsökningar men att dessa är måttliga, i vart fall efter en övergångsperi- od i samband med lagens ikraftträdande. Merkostnaderna för genomfö- randet av reformen skall därför finansieras inom rättsväsendets myndig- heters befintliga anslag. 10.1Förslaget till lag om omvandling av fängelse på livstid I bestämmelsen, som behandlats i avsnitt 6.3, anges lagens tillämpnings- område. Lagen innehåller bestämmelser enligt vilka fängelse på livstid får omvandlas till fängelse . Lagen omfattar personer som i dömts till fängelse på livstid och avtjänar straffet här samt perso- ner som utomlands dömts till livstidsstraff och överförts till för verkställighet av straffet. Lagen tillämpas också i fråga om personer som har överförts hit för straffverkställighet och som, efter en sådan omvand- ling som avses i § första stycket 2 lagen (1972:260) om internatio- nellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom eller i 7 kap. 3 § första stycket 2 lagen (2003:1156) om överlämnade från enligt en europeisk arresteringsorder, har fått sitt straff bestämt till livstids fängelse. Av andra stycket framgår att lagen inte gäller för personer som dömts till livstids fängelse av internationella brottmålstri- bunaler eller av och överförts hit med stöd av lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot humanitär rätt eller lagen (2002:329) om sam- arbete med . I paragrafens tredje stycke erinras om regeringens nåderätt enligt 11 kap. 13 § regeringsformen. I paragrafen, som behandlats i avsnitt 6.4, anges att den dömde får ansö- ka om omvandling av livstidsstraffet. I bestämmelsen föreskrivs också en möjlighet för att ansöka om omvandling för en livstidsdömd om det finns särskilda skäl. Sådana skäl kan t.ex. föreligga om den dömde verkar ha anpassat sig till anstaltslivet och inte visar vilja eller inte har förmåga att ansöka. Bestämmelsen i denna del är avsedd att tillämpas restriktivt. När ansöker får styrelsen ställning som part i ärendet. beslut att ansöka om omvandling för en livstidsdömd får inte överklagas. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.4. En ansökan om omvandling får, enligt bestämmelsen, göras först när den dömde avtjänat av straffet. Tiden skall beräknas på samma sätt som för andra fängelse- straff enligt lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. För de per- soner som har överförts hit för straffverkställighet finns regler om avräk- ning i bl.a. 25 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. För det fall domstolen lämnar en ansö- kan om omvandling utan bifall kan den dömde eller, om det finns sär- skilda skäl, ansöka på nytt tidigast från det att beslutet vann laga kraft. Är förutsättningarna enligt denna paragraf inte för handen skall ansökan avvisas. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.5. Första stycket reglerar vilka kriterier domstolen vid sin bedömning särskilt skall beakta vid prövning- en av om livstidsstraffet skall omvandlas till ett tidsbestämt straff. Vid prövningen skall särskilt beaktas den tid som den dömde har av- tjänat. Vidare skall domstolen särskilt beakta de omständigheter som har legat till grund för straffmätningen enligt den ursprungliga domen på livstids fängelse. Härmed avses även senare domar avseende brottslighet som livstidsstraffet kommit att omfatta. Någon omprövning av dessa om- ständigheter skall inte komma i fråga. Ett utdömt livstidsstraff kan emel- lertid avse brott av olika karaktär och svårhetsgrad. Vid en jämförelse mellan olika brott som föranlett fängelse på livstid, skall därför som hu- vudregel ett svårare brott leda till att avtjänas innan en ansökan om omvandling bifalls. Domstolen skall vid omvandlingsprövningen också beakta den dömdes risk för återfall i brottslighet av allvarligt slag. Betydelsen av återfallsris- ken får avgöras från fall till fall men ansökan skall avslås om det förelig- ger en konkret och beaktansvärd risk för återfall i allvarlig brottslighet. Av 10 § framgår att en ansökan om omvandling i princip inte får bifallas utan att en utredning med ett utlåtande om risken för att den dömde åter- faller i brottslighet inhämtas. En sådan utredning utgör dock inte det enda underlaget för bedömningen av återfallsrisken utan även annat material, t.ex. yttranden från eller Säkerhetspolisen, kan vara av betydelse. Domstolen skall också särskilt beakta om den dömde åsidosatt vad som gäller för verkställigheten. Exempel på sådan misskötsamhet är rymningar, rymningsförsök, våld eller hot mot tjänsteman eller medinta- gen (som inte föranleder åtal). Även misskötta permissioner och miss- bruk kan påverka domstolens bedömning. Vid tillämpningen av detta kriterium kan vägledning hämtas ur de förarbetsuttalanden som gjordes vid införandet av 26 kap. 7 § , dvs. 1997/98:96 s. 191 och NJA II 1998 s 401 ff. I detta sammanhang bör beaktas när under verkställigheten som överträdelsen sker. En överträdelse som ägt rum tidigt under verkställigheten torde som huvudregel inte tillmätas betydel- se. Detsamma gäller i fråga om enstaka regelbrott av mindre allvarligt slag. Allvarlig misskötsamhet skall kunna leda till att en ansökan om omvandling av livstidsstraffet inte bifalls. Domstolen skall även beakta om den dömde medverkat till att främja sin anpassning i samhället utifrån dennes personliga förutsättningar. Be- dömningen skall inte utgå från om den dömde har varit allmänt skötsam utan om han eller hon aktivt deltagit i olika program eller på annat sätt försökt att påverka sin situation i positiv riktning. Det är inte endast den dömdes egna initiativ som skall bedömas utan även hur denne t.ex. med- verkat i kriminalvårdens utslussningsarbete. Hur de olika kriterierna förhåller sig till varandra, och vilken tyngd de bör ges sinsemellan, måste avgöras från fall till fall. Utgångspunkten är att den som ansöker om omvandling har dömts till fängelse på livstid och domstolen skall vid en helhetsbedömning ta ställning till om det finns förutsättningar för att frångå det utdömda livstidsstraffet. Om ansökan bifalls skall det utdömda livstidsstraffet enligt andra stycket omvandlas till fängelse . Enligt tredje stycket skall fängelsestraffets längd bestämmas med ut- Prop. 2005/06:35 gångspunkt från den tid som den dömde har avtjänat när beslutet medde- las och med beaktande av reglerna om villkorlig frigivning samt den dömdes behov av åtgärder för att underlätta övergången till ett liv i frihet. Efter en så lång verkställighetstid som ett livstidsstraff innebär bör straf- fet tidsbestämmas så att utslussningstiden är väl avvägd med hänsyn till den dömdes behov. Utslussningstiden måste givetvis bedömas från fall till fall. I detta sammanhang kan ett förordnande om utvisning påverka tidsbestämningen på så sätt att tiden för utslussning blir kortare än vad annars skulle ha varit fallet. Bestämmelserna föreskriver vidare att det straff som domstolen beslutar inte får understiga det längsta tidsbestämda straff som kan dömas ut, dvs. Domstolens beslut beträffande fängelsestraffets längd ligger därefter till grund för kriminal- vårdens strafftidsbeslut, som anger tidpunkten för villkorlig frigivning. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.5. Paragrafen tar sikte på den situationen att det vid överförandet av verkställighet av livstidsstraff ådömt utomlands ställts upp vissa villkor för verkställigheten i . Bestämmelsen avser såväl situationer där villkoret ställts upp i det en- skilda fallet som där villkoret gäller enligt ett internationellt avtal (se prop. 2003/04:7 s. 210 och NJA II 2003 s 657 ff.). Ett tänkbart krav kan vara att den dömde skall avtjäna en viss minsta tid innan frigivning kan bli aktuell. Domstolen är vid prövningen bunden av sådana villkor (jfr 2 kap. 8 § andra stycket ). I avsnitt 6.2 redovisas grunderna för valet av prövningsorgan. En ansö- kan om omvandling enligt denna lag skall enligt bestämmelsen tas upp av . Till följd av att det är som prövar ärendet som första instans kommer handläggning efter överklagande att ske i . En ansökan om omvandling skall vara skriftlig. Av regeln i 14 § följer bl.a. att 33 kap. 1 § blir tillämplig i fråga om vilka upp- gifter om part som en ansökan skall innehålla. Eftersom regeringens nåderätt kvarstår efter införandet av den nya la- gen kan den situationen uppkomma att det handläggs en ansö- kan om omvandling vid domstol samt en begäran om nåd hos regeringen. Frågan har behandlats i avsnitt 6.2. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.1. Förfarandet vid prövningen utgör en tvåpartsprocess där åklagaren är motpart i ärendet. Åklagarens uppgift är främst att se till att de kriterier som prövningen omfattar får en allsidig belysning. Åklagaren skall särskilt bevaka samhällsintresset lik- som brottsofferaspekter på liknande sätt som sker t.ex. vid särskild utskrivningsprövning vid rättspsykiatrisk vård. Till följd av att åklagaren är part, har han eller hon möjlighet att över- klaga ett beslut att omvandling av straffet skall ske. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.2. I paragrafen anges att offent- ligt biträde skall förordnas för den dömde. Frågor angående offentligt biträde regleras i lagen (1996:1620) om offentligt biträde, vilken även hänvisar, såvitt avser förordnande och byte av samt ersättning till biträde, till bestämmelser i rättshjälpslagen (1996:1619). Som utgångspunkt är det den dömde själv som har att initiera prövningen genom att ansöka om omvandling och han eller hon kan i samband med ansökan framföra öns- kemål om att en särskild person utses till biträde. Enligt lagen om offent- ligt biträde kan en ansökan om förordnande av biträde även göras av bi- trädet i fråga, om denne har fullmakt. Har den dömde inte redan varit i kontakt med ett biträde för upprättande av ansökan och heller inte ut- tryckt någon uppfattning i frågan, bör han eller hon tillfrågas av domsto- len om eventuella önskemål om vem som skall förordnas. Föreslår den dömde någon som är lämplig, skall denne förordnas, om det inte finns ekonomiska eller andra skäl som talar mot det, se 26 § rättshjälpslagen. Ett offentligt biträde skall förordnas om det inte måste anses att behov av biträde saknas. Det kan t.ex. redan vid en ansökan om omprövning stå klart att förutsättningarna enligt det tidigare avslagsbeslutet i allt väsent- ligt är oförändrade och att omvandling därför inte kan komma i fråga. I lagen om offentligt biträde finns bestämmelser bl.a. om att ersättning till det offentliga biträdet skall bekostas av allmänna medel i enlighet med vad som är föreskrivet där. Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.3. Handläggningen av ett ärende om omvandling av fängelse på livstid får anpassas alltefter omständigheterna i det enskilda fallet. Med hänsyn till ärendenas natur åläggs domstolen vissa skyldigheter i fråga om vilken utredning som bör inhämtas, och dessa återfinns i 9 och 10 §§. Förevarande paragraf innehåller en skyl- dighet för domstolen att inhämta yttrande och i 10 § föreskrivs en skyldighet att inhämta en utredning med utlåtande om återfallsrisken, se nedan. Domstolen måste i det enskilda ärendet avgöra vilken utredning som bör tas in. Inledningsvis bör domstolen, t.ex. genom inhämtande av ett utdrag ur belastningsregistret, kontrollera att det med hänsyn till de fris- ter som anges i den föreslagna lagen finns förutsättningar att ta upp an- sökan till prövning. Domstolen bör så snart det står klart att ärendet inte kan bli föremål för beslut utan vidare handläggning, regelmässigt inhäm- ta yttrande från samt lämna åklagaren tillfälle att yttra sig. När ansöker för en livstidsdömd är det naturligt att styrelsen med ansökan bifogar ett sådant yttrande som avses i denna paragraf. Kriminalvården är överhuvudtaget bäst lämpad att tillgodose domsto- lens behov av utredning inför en prövning av omvandling. För varje inta- gen förs journal i enlighet med föreskrifter, KVVFS 2004:17. Med journal avses de handlingar som upprättas eller inkommer till myndigheten och de anteckningar som löpande görs avse- ende den intagne. Där ingår även handlingar som bör ingå i underlaget för rättens prövning, t.ex. domar, rättspsykiatrisk undersökning, s.k. § 7- utredningar, personutredningar och handlingar som upprättas under verk-