prop · GS03149 · 2005-04-04 00:00:00 — Där föreskrivs att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbudet att sälja tobaksvaror till den som är döms till böter eller fängelse . Bestämmelsen har tillkommit för att skydda barn och unga från att börja röka. I proposi- tionen Åldersgräns vid tobaksköp föreslogs därför att en åldersgräns för inköp av tobaksvaror förs in i tobakslagen (prop. 1995/96:228). Regeringen anser mot bakgrund av de olika skyddsobjekten, att det skall finnas möjlighet för domstolar att döma för båda brotten. I fall där tobaksvaror som varit föremål för skattebrott säljs till minderåriga blir således både den nya straffbestämmelsen och straffbestämmelsen i tobakslagen tillämpliga. Mot bakgrund av de olika skyddsobjekten bör man i sådana fall döma för båda brotten, dvs. döma i brottskonkurrens. Vad gäller hantering av alkohol döms, enligt 10 kap. 2 § alkohollagen (1994:1738), t.ex. den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bl.a. säljer alkoholdrycker utan tillstånd eller serverar spritdrycker, vin eller starköl som har anskaffats på annat sätt än av den som har rätt att bedriva partihandel med varan eller av detaljhandelsbolaget, för olovlig försälj- ning av alkoholdrycker till böter eller fängelse i högst . Enligt 10 kap. 7 § alkohollagen, döms dessutom den som vid partihandel med spritdrycker, vin och starköl, underlåter att förvissa sig om att köparen har rätt att återförsälja eller köpa in varan, för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse . Bestämmelserna i alkohol- lagen har tillkommit mot bakgrund av socialpolitiska skäl och av folkhälsoskäl och skall skydda bl.a. barn, ungdomar och andra utsatta personer. I fall där alkoholvaror som varit föremål för skattebrott olovligen säljs vidare blir således både den nya straffbestämmelsen och straffbestämmelserna i alkohollagen tillämpliga. Regeringen anser därför att det skall finnas möjlighet för domstolar att döma både för brotten enligt alkohollagen och för det nya brottet. Mot bakgrund av de olika skyddsobjekten bör man alltså i sådana fall döma för båda brotten, dvs. döma i konkurrens. och vid universi- tet har väckt frågan hur den föreslagna bestämmelsen förhåller sig till bestämmelsen om penninghäleri. Enligt 9 kap. 6 a § första stycket döms, den som otillbör- ligen främjar möjligheterna för annan att tillgodogöra sig egendom som härrör från brottsligt förvärv eller värdet av sådan egendom, eller med uppsåt att dölja egendomens ursprung medverkar till att bortföra, över- låta, omsätta eller vidta annan sådan åtgärd med egendom som härrör från brottsligt förvärv, för penninghäleri till fängelse i högst . Enligt samma bestämmelse döms för penninghäleri också den som otillbörligen medverkar att bortföra, överlåta, omsätta eller vidta annan sådan åtgärd med egendom, om åtgärden är ägnad att dölja att annan har berikat sig genom brottslig gärning. Exempel på sådana brott är framför allt skatte- och tullbrott som innebär att skatt, tull eller annan avgift undandras staten (prop. 1998/99:19 s. 70). Är brotten grova, döms till fängelse, lägst och högst . Syftet med bestämmelsen om penninghäleri är, enligt propositionen Ändringar i lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt, m.m., att den omfattar sådana brottsliga förfaranden som typiskt sätt är att anse som penningtvätt (prop. 1998/99:19 s. 70). I propositionen anförs vidare Om en gärning även uppfyller rekvisitet för häleri, bör emellertid domstolen i stället döma för det brottet. skattebrott omfattar bestämmelsen om straffansvar endast åtgärder som vidtas då effekten av brottet har inträtt. Det är således först när skatte- brottet lett till en för låg debitering av skatt som den skattskyldige kan sägas ha berikat sig. Den som vidtar åtgärder i ett tidigare skede i syfte att dölja för skattemyndigheten att någon annan har en högre beskatt- ningsbar inkomst än som redovisas, t.ex. genom luftfakturor eller skenavtal, torde i stället kunna dömas för medhjälp till skattebrott. Sådana främjande åtgärder kan även vidtas efter det att den skattskyldige har lämnat in de felaktiga uppgifterna men innan brottet har lett till önskad effekt, t.ex. genom att vid begärd komplettering från myndig- hetens sida medverka till att upprätta falska handlingar (s. 7071). Den som gör sig skyldig till penninghäleri torde under vissa förutsätt- ningar även kunna göra sig skyldig till det nu föreslagna brottet olovlig befattning med punktskattepliktiga varor. Brotten får anses ha liknande skyddsobjekt, att straffbelägga förfaranden som döljer ett tidigare skatte- brott och syftar till att berika sig på eller dra av ett tidigare Skäl saknas därför för att döma för båda brotten. regeringens mening bör i en konkurrenssituation endast dömas i lag- konkurrens för penninghäleri. Detta beroende på att straffskalan är strängare och brottet därtill även kan avse skatteundandraganden som inte omfattas av den nya bestämmelsen. Försök, förberedelse och stämpling till brott Försök, förberedelse och stämpling till skattebrott är inte straffbart. Försök var tidigare straffbart men avkriminaliserades när skattebrottet konstruerades om till ett s.k. farebrott. Skälet var att utrymmet för försök bedömdes bli synnerligen begränsat med skattebrottets nya konstruktion 19995/96:170 s. 96). Förberedelse och stämpling till skattebrott har aldrig varit straffbart. Syftet med den nya straffbestämmelsen, som skall tas in i som ett självständigt brott i LPK, men med de krav på uppsåt som gäller enligt skattebrottslagen, är att den straffrättsliga behandlingen skall vara lika oavsett i vilket sammanhang punktskatt undandras. att effektivt bekämpa skatteundandraganden på punktskatteområdet skall med andra ord inte variera beroende på om punktskatt undandras i sam- band med import eller i något annat sammanhang. och stämpling till grov olovlig befattning med smuggelgods är straffbart enligt 14 § smugglingslagen. Syftet med att kriminalisera försök, för- beredelse och stämpling till grov olovlig befattning med smuggelgods var att öka möjligheterna att på ett tidigt stadium ingripa mot den organiserade brottsligheten och annan allvarlig brottslighet (prop. 1999/2000:124 s. 74). Eftersom försök till skattebrott inte är straffbart kan alltså inte den som försöker begå skattebrott enligt 24 §§ skattebrottslagen avseende de punktskattepliktiga varorna straffas för en sådan handling. Om något Prop. 2004/05:149 straffbart skattebrott således inte har begåtts, kan inte heller den som till skillnad från vad vid har ifrågasatt planerar, förbereder eller försöker ta befattning med varorna straffas för brottet olovlig befattning med punktskattepliktiga varor. För att kunna fällas till ansvar för försök till olovlig befattning med punkt- skattepliktiga varor krävs således att det kan konstateras att det även föreligger ett straffbart skattebrott enligt 24 §§ skattebrottslagen. Det bör påpekas att enligt 5 kap. 1 § LPK är brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor inte straffbart som försök, förberedelse och stämpling. Som skäl för detta angavs i propositionen Straffrättsliga sanktioner mot överträdelser av för alkohol, tobak och mineraloljor (prop. 2002/03:10) följande (s. 70). Brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor skall omfatta förflyttningar inom , införsel till och utförsel från . Vid införsel är brottet fullbordat i och med att varorna finns på svenskt territorium. Ansvar för försök skulle därför i fråga om införsel innebära en kriminalisering av förfaranden utanför territorium. Eftersom brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor omfattar förflyttningar inom kan ingripande ske på den grunden i fall någon påbörjat en utförsel i strid med . Mot bakgrund av nu angivna förhållanden, ansåg regeringen, i likhet med Lagrådet, att det saknas skäl att kriminalisera försök till olovlig förflytt- ning av punktskattepliktiga varor. Det brott som föreslås i aktuell proposition är inte utformat på samma sätt som brottet olovlig för- flyttning av punktskattepliktiga varor. Det föreslagna brottet fullbordas först när ett skattebrott enligt 24 §§ skattebrottslagen har begåtts och om brottet rör skatt enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt (LTS), lagen (1994:1564) om alkoholskatt (LAS) och lagen (1994:1776) om skatt på energi (LSE). Ansvar för t.ex. försök till det nya brottet innebär inte en kriminalisering av förfaranden utanför territorium till skillnad mot vad som angetts ovan om ansvar för försök till brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor. Med hänsyn till syftet med den nya straffbestämmelsen och till att illegal införsel av punktskattepliktiga varor i olika sammanhang pekats ut som ett brottsområde där brottsligheten ofta är organiserad bör, i likhet med vad som gäller enligt smugglingslagen, försök, förberedelse och stämpling till grov olovlig befattning med punktskattepliktiga varor vara straffbart. Förundersökningsrätt och befogenhet att använda tvångsmedel Frågor om förundersökningsrätt och befogenheter att an- vända tvångsmedel behandlas i avsnitt 8. Enligt artikel 15, punkten 4c, i ramkonven- tion om tobakskontroll skall parter i konventionen vidta lämpliga åt- gärder för att säkerställa att illegala cigaretter förstörs eller omhändertas i enlighet med nationell lagstiftning. T.ex. tobaksvaror som har varit föremål för skattebrott kan inte förverkas med stöd av bestämmelserna om förverkande i och det finns inte heller någon bestämmelse om förverkande i skatte- brottslagen. kan alltså vare sig tobaksvaror eller andra punktskatte- pliktiga varor förverkas på den grunden att varorna varit föremål för skattebrott. Punktskattepliktiga varor som varit föremål för tullbrott kan dock förverkas med stöd av 16 § smugglingslagen. Detsamma gäller varor som varit föremål för olovlig befattning med smuggelgods. Om punktskatt undandragits i samband med import kan alltså de punktskattepliktiga varorna förverkas. Som anförts ovan är avsikten med den nya bestämmelsen bl.a. att den straffrättsliga behandlingen skall bli lika, oavsett i vilket sammanhang punktskatt undandras. Brottet olovlig befattning med punktskattepliktiga varor har därför utformats med förebild av smugglingslagens bestäm- melse om olovlig befattning med smuggelgods. Enligt 16 § smugglingslagen skall vara som varit föremål för brott enligt lagen eller en sådan varas värde förklaras förverkad om det inte är uppenbart oskäligt. Utbyte av brott enligt smugglingslagen får dock förverkas om det inte är uppenbart oskäligt. Det är alltså möjligt att förverka utbyte av brottet olovlig befattning med smuggelgods. Ersättning till den som t.ex. transporterar smuggelgods kan alltså bli föremål för förverkande. Detsamma gäller som uppkommer vid försäljning av smuggel- gods. Vad någon tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett brott enlig smugglingslagen, eller värdet av det mottagna, skall också förverkas om mottagandet utgör brott enligt smugglingslagen och för- verkande inte är uppenbart oskäligt. Enligt 17 § smugglingslagen får egendom som har använts som hjälp- medel vid brott enligt lagen förverkas om det behövs för att förebygga brott enligt lagen eller det annars finns särskilda skäl. Enligt samma bestämmelse får, i stället för egendomen, dess värde förklaras förverkat. Av 18 § smugglingslagen framgår bl.a. att när ett beslut om för- verkande av egendom har vunnit laga kraft, skall egendomen säljas genom försorg eller i den ordning som i allmänhet gäller för försäljning av förverkad lös egendom. Egendomen får i stället förstöras om den inte kan säljas, den kan befaras komma till brottslig användning eller den annars är olämplig för försäljning. Vad som föreskrivs om försäljning och förstöring gäller endast om inte annat är föreskrivet i lag eller annan författning. I 33 § smugglingslagen stadgas följande. Om ägaren av en vara, som kan förverkas enligt 16 § första stycket 1, inte kan delges stämning på det sätt som är föreskrivet i brottmål, får talan om annan egendom än transportmedel föras mot den som hos vilken varan påträffades. Smugglingslagens bestämmelser om förverkande regleras alltså i 16 18 §§ smugglingslagen. Dessa bestämmelser har gjorts tillämpliga på brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor enligt 5 kap. 1 § lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter (LPK), genom att 5 kap. 5 § andra stycket LPK hänvisar till att bestämmelserna om förverkande i 1618 §§ smugglingslagen skall tillämpas. På motsvarande sätt har den särskilda Prop. 2004/05:149 bestämmelsen om talan i 32 och 33 §§ smugglingslagen gjorts tillämplig. Det nya brottet olovlig befattning med punktskattepliktiga varor kommer, såsom brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor, att införas i 5 kap. LPK. Det finns motsvarande behov av att, beträffande det nya brottet, ha bestämmelser om förverkande vilka är lika omfattande som smugglingslagens. Mot den nu angivna bakgrunden föreslås därför att varor som varit föremål för brottet olovlig befattning med punktskattepliktiga varor, lik- som utbyte av och hjälpmedel vid sådana brott samt vad någon tagit emot som ersättning för kostnader i samband med brottet eller värdet av det mottagna, om mottagandet utgör brott enligt LPK, skall kunna förverkas. Lagtekniskt bör det lösas på samma sätt som vad gäller brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor. Det innebär att det i 5 kap. 5 § LKP föreskrivs att vid brott enligt 1 a1 c §§ skall bestämmelserna om förverkande i 1618 §§ och bestämmelsen om talan i 32 och 33 §§ smugglingslagen tillämpas. Det föreslås alltså att den som uppsåtligen emballerar, transporterar, förvarar, döljer, bearbetar, förvärvar eller överlåter punktskattepliktiga varor som har varit föremål för skattebrott enligt skattebrottslagen (1971:69) skall dömas, om brottet rör skatt enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt eller lagen (1994:1776) om skatt på energi, för olovlig befattning med punktskattepliktiga varor. Detta gäller dock inte om ansvar kan utdömas enligt 5 kap. 1 § LPK eller lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Den nya straffbestämmelsen tas in i LPK. Det nya brottets straffskala skall vara böter eller fängelse i högst eller om brottet är grovt fängelse i lägst och högst . Är gärningen ringa skall den dock inte medföra ansvar. Försök, för- beredelse och stämpling till grov olovlig befattning med punkt- skattepliktiga varor skall vara straffbart. Den som inte inser men har skälig anledning att anta att de punktskattepliktiga varorna varit föremål för brott döms till böter. I ringa fall skall ansvar inte dömas ut. Punktskattepliktiga varor, eller sådan varas värde, som varit föremål för brottet olovlig befattning med punktskattepliktiga varor skall kunna förverkas. Detsamma skall gälla vid utbyte av sådant brott och vad någon tagit emot som ersättning för kostnader i samband med det nya brottet, eller värdet av det mottagna om mottagandet utgör brott enligt LPK. Därtill får egendom som har använts som hjälpmedel vid brottet olovlig befattning med punktskattepliktiga varor förklaras förverkad, om förverkandet behövs för att förebygga brott enligt den nya bestämmelsen eller om det annars finns skäl till det. I likhet med vad som gäller för brott enligt 5 kap. 1 § LPK, bör smugglingslagens förverkande- bestämmelser göras tillämpliga på det nya brottet. Förslagen föranleder en ändring i 5 kap. 5 § LPK. Dessutom införs tre nya paragrafer i 5 kap. LPK, nämligen 1 a1 c §§. Ändringarna föreslås träda i kraft . Regeringens förslag: ges förundersökningsrätt till skatte- brott som rör införsel av punktskattepliktiga varor enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt eller lagen (1994:1776) om skatt på energi och för vilka deklaration skall lämnas senast vid den skattepliktiga händelsen samt för vilka deklara- tion inte lämnats. Vidare ges befogenhet att använda tvångsmedel i utredningar om sådana skattebrott. Promemorians förslag: Stämmer i sak överens med regeringens. Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser instämmer i eller har inget att erinra mot promemorians förslag. () har lämnat den allmänna synpunkten att det ur brottsbekämpnings- synpunkt vore en klar fördel om skyldigheten att lämna deklaration till behörig myndighet knöts till en tidpunkt, nämligen införseln till . EBM konstaterar att en komplikation som då skulle uppstå är att inte finns vid införseltillfällena och myndigheten anser därför att det fortsatta lagstiftningsarbetet bör analysera om som ombud för skulle kunna ha uppgiften att ta emot deklarationer vid införsel av varorna. vid ifrågasätter varför befogenheter att utreda brott mot skattebrottslagen just skall röra cigaretter. Fakulteten anför vidare bl.a. att en konsekvens av förslaget kan bli att utredningar och förundersökningar bollas mellan olika myndigheter, såsom , , och Internationella åklagar- kamrarna. Skälen för regeringens förslag Bör förundersökningsrätt utvidgas? Skatteundandraganden som före bestraffades som tull- brott enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling (smugglings- lagen) är numer straffbara som skattebrott enligt skattebrottslagen (1971:69). Det innebär ingen förändring när det gäller straffbarhet och straffvärde men däremot att inte längre har rätt att ingripa straffrättsligt mot skatteundandraganden som sker i trafiken med de nya medlemsländerna. kunskaper och resurser har alltså inte kunnat användas för att bekämpa skatteundan- dragandena. Skatteundandragandena utreds och beivras numer av polis och åklagare utan bistånd av . Utvidgningen av EU har alltså, till följd av vår nationella lagstiftning, lett till att viktiga kunskaper och resurser inte längre används i den brottsbekämpande verksamheten. Det har försämrat möjligheterna att ingripa straffrättsligt mot skatte- undandragandena. Denna försämring uppvägs endast delvis av att numer i stället kan ingripa straffrättslig med stöd av straffbestämmelsen om olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor och de därtill knutna befogenheterna att inleda förundersökning och Frågan är om på nytt bör ges befogen- het ingripa straffrättsligt mot skatteundandraganden som sker i trafiken med de nya medlemsländerna. Med andra ord om bör ges befogenhet att ingripa mot skatteundandraganden i den EU-interna trafiken. Det är främst effektivitetsskäl som ligger bakom rätt att inleda och leda förundersökningar om brott enligt smugglingslagen och vissa andra brott som rör införsel eller utförsel av varor. En rimlig utgångspunkt för bedömningen av om förundersökningsrätt bör utvidgas är därför om det skulle leda till högre effektivitet i brottsbekämpningen. Högre effektivitet uppnås om förundersöknings- rätten utvidgas till brott där har god kunskap om de regler som straffsanktioneras genom brottet och den brottsliga verksamheten på området. För att effektiviteten skall bli bättre bör det också röra sig om brott som regelbundet upptäcker i sin kontrollverksamhet. Givetvis får högre effektivitet inte uppnås på bekostnad av försämrad rättssäkerhet. Utgångspunkten bör alltså vara att förunder- sökningsrätt endast bör utvidgas om det skulle leda till högre effektivitet i brottsbekämpningen utan att rättssäkerheten försämras. Som redogörs för i avsnitt 6 kommer en stor del av de cigaretter som förs in till utan att skatt betalas från de nya medlemsländerna, främst från de baltiska länderna och . Denna illegala trafik har arbetat med att kartlägga genom spaning och annan underrättelseverksamhet. har också ett väl utvecklat internationellt kontaktnät för att bekämpa brottsligheten. Därutöver har naturligtvis genom brottsutredningar skaffat sig god kunskap om vilka metoder som används i den brottsliga verk- samheten och hur olika nätverk arbetar för att i organiserad form illegalt föra in cigaretter till . Sammanfattningsvis har alltså stor kunskap om brottsligheten på området och det skulle därför öka effektiviteten i brottsbekämpningen om befogenheter att inleda förundersökning och använda tvångsmedel även omfattade skatteundandraganden i den EU-interna trafiken. Det skulle dessutom leda till att resurser kunde utnyttjas i den brottsbekämpande verksamheten, vilket givetvis också skulle främja effektiviteten. En annan omständighet som talar för att effektiviteten i den brotts- bekämpande verksamheten skulle öka om gavs befogenhet att ingripa mot skatteundandraganden i den EU-interna trafiken är att har goda möjligheter att upptäcka skatteundandragandena i sin kontrollverksamhet. Att det finns anledning att anta att ett skattebrott som rör punktskatter begåtts konstateras normalt vid en skattekontroll enligt skattebetalnings- lagen (1997:483, SBL), t.ex. vid en revision. Normalt är det alltså som konstaterar att det finns anledning att anta att ett skattebrott begåtts. SBL innehåller dock inga bestämmelser om kontroll av förflyttningar av punktskattepliktiga varor utan den delen av punktskattekontrollen regleras i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineralolje- produkter (LPK) och den delen av kontrollen ansvarar för. Skatteundandraganden i trafiken med de nya medlemsländerna kommer sannolikt att upptäckas vid en transportkontroll enligt Det är därför effektivt att ge befogenhet att ingripa straffrättsligt mot skatteundandragandena. Enligt LPK har under vissa förutsättningar befogenhet att besluta om skatt på punktskattepliktiga varor som omhändertagits i har därför god kännedom om det regel- verk som reglerar uttaget av skatt på varor som förflyttas inom EU. i kombination med långa erfarenhet av brottsutredande verksamhet gör att är väl lämpat att utföra förundersökningar om skatteundandraganden i den EU-interna trafiken. Mot bakgrund av ovan angivna förhållanden kan det konstateras att bekämpandet av skatteundandraganden i den EU-interna trafiken skulle bli effektivare om fick befogenheter att besluta om och leda förundersökningar och använda straffprocessuella tvångsmedel i fråga om vissa brott enligt skattebrottslagen. har lång erfarenhet av att utreda brott och använda straffprocessuella tvångsmedel i brotts- Från rättssäkerhetssynpunkt finns det därför knappast några invändningar mot att utvidga förundersökningsrätt och rätt att använda tvångsmedel till vissa brott enligt skattebrottslagen. påpekas att utvidgade befogenheter för inte innebär någon begränsning av polisens brottsutredande befogenheter utan endast att även kunskaper och resurser kan användas i den brotts- Med hänsyn till det nu sagda bör ges befogenheter att inleda och leda förundersökningar och använda straffprocessuella tvångsmedel beträffande vissa brott enligt skattebrotts- I det följande behandlas frågan om vilka brott som förundersök- ningsrätten och rätten att använda tvångsmedel bör omfatta. Vilka brott enligt skattebrottslagen bör en utvidgad förundersökningsrätt Frågan om befogenhet att inleda förundersökning och använda tvångsmedel bör utvidgas till vissa brott enligt skattebrottslagen har väckts mot bakgrund av skatteundandraganden som rör främst Som nämns i avsnitt 4 finns det inom EU en gemensam beskattningsordning för alkoholvaror, tobaksvaror och mineralolje- produkter (punktskattepliktiga varor). Där regleras i vilket land skatt skall betalas och av vem när varor förflyttas mellan medlemsländerna. Beskattningsordningen innehåller också ett kontrollsystem baserat på ledsagardokument och säkerhet. Kontrollsystemet är gemensamt för samtliga varor som omfattas av beskattningsordningen. kontrolleras att skyldigheterna att upprätta ledsagardokument och ställa säkerhet för skattens betalning efterlevs och genom brottet olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor straffsanktioneras dessa skyldig- De administrativa kontrollbefogenheterna i LPK gäller för alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. förflyttning av punktskattepliktiga varor omfattar samtliga produkter.