prop · GS03109 · 2005-04-20 00:00:00 — EU-närmandet fungerar som en katalysator i regionen. På liknande sätt som tidigare i utövar det på ett starkt inflytande och påskyndar övergångsprocessen. Det fyller där också i viss mån det tomrum, som uppstått p.g.a. den bristfälliga kapaciteten hos nationella myndigheter och avsaknaden av utvecklingspolitik. Det bidrar till att margi- nalisera nationalistiska och andra krafter, som hellre skulle vilja ge sina länders utveckling en annan inriktning. Europeiska partnerskap har utarbetats som ett sätt att intensifiera stabiliserings- och associeringsprocessen i regionen. Partnerskapen, som utarbetas i samråd med respektive land men är ensidigt beslutade av EU, anger prioriteringar på kort och medellång sikt för respektive lands integrering med EU. Partnerskapen fungerar som checklistor för bedöm- ningen av ländernas framsteg och reflekterar respektive lands behov och det stadium på vilket landet befinner sig i sina förberedelser. De är vidare en prioriteringslista och ligger till grund för programmeringen av Community Assistance for Reconstruction, Development and Stabilisation (CARDS), den Europeiska gemenskapens biståndsprogram för länderna på . Därutöver har den Europeiska gemenskapen stött återuppbyggnaden och omvandlingen på också med hjälp av bl.a. makroekonomiskt och humanitärt stöd samt demokratistöd. Europeiska kommissionen har lagt fram förslag om en föranslutningspolitik med tillhörande samarbetsinstrument, Instrument for Pre-Accession (IPA), att börja fungera 2007. IPA skall täcka både kandidatländer och potentiella sådana på . Gemenskapsstödet till länderna på ges på villkor att framsteg görs för att genomföra nödvändiga demokratiska, ekonomiska och institutionella reformer i enlighet med de partnerskap, som fastställts för varje enskilt land. gäller för gemenskapsstödet skall även gälla för utformningen av det svenska samarbetet. Inom ramen för dialogen med Europeiska kommissionen om utform- ningen av partnerskapen har länderna i flertalet fall betonat att deras utvecklingsbehov finns både inom ramen för Köpenhamnskriterierna, som kommer att ligga till grund för förhandlingarna om medlemskap, och utom den. Utanför Köpenhamnskriterierna ligger andra för regeringarna på strategiska frågor och prioriteringar, inte minst de som rör sysselsättning, lokal utveckling samt omvandling och utveckling i de sociala sektorerna. Till stöd för planeringen och genomförandet av hela bredden av utvecklingsansträngningar, inklusive de inom Köpenhamnskriterierna liggande områdena, har regeringarna i , Bosnien och Herce- govina, samt och tillsammans med utarbetat särskilda fattigdomsstrategier, Poverty Reduction Strategy Papers (PRSP), eller motsvarande dokument. Vidare bidrar FN- systemet med politikutveckling på basis av den uppsättning om åtta millenniemål för den sociala och ekonomiska utvecklingen i världen (MDG), som FN:s 191 medlemsländer har åtagit sig att möta . PRSP och MDG präglas av ett fattigdoms- och utvecklingsperspektiv, är respektive lands egna dokument och utarbetas vad gäller PRSP som en förutsättning för stöd från IMF och . PRSP- och MDG-processerna, som varierar i kvalitet, har kritiserats för en sjunkande relevans på grund av att EU-närmandet inte integrerats i dem. Det framstår som en angelägen uppgift att hjälpa länderna att ta fram nationella utvecklingsplaner, som harmoniserar och prioriterar inbördes de olika styrinstrumenten för utvecklingen, i synnerhet EU-närmandet (SAp) och fattigdomsbekämpningen. Sådana utvecklingsplaner kan ge möjlighet att samordna de politiska prioriteringarna för ländernas fortsatta utveckling och EU-närmande, fastställa uppdragen för verkställigheten av politiken, ange vilka aktörer som har ansvar och befogenheter samt avdela resurser för arbetet. är berett att främja beredningen av sådana utvecklingsplaner. För det svenska utvecklingssamarbetet med länderna på utgör EU-närmandet ramen. Ett främjande av ländernas anpassning till europeiska samarbetsstrukturer liksom omställningen till marknads- ekonomi är i sig ett stöd för utvecklingssamarbetets övergripande syfte att bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. visar erfarenheterna från utvecklings- samarbetet med de baltiska länderna att behoven inom sektorer, som ligger utanför de tre Köpenhamnskriterierna stabila institutioner för demokrati och rättssamhälle, en fungerande och konkurrenskraftig marknadsekonomi samt en förmåga att påta sig de skyldigheter som följer av ett EU-medlemskap inte må eftersättas. Eftersom fattigdoms- och stabilitetsproblemen fortfarande på många håll är akuta, vilket ut- vecklas vidare nedan i respektive landavsnitt, behöver de också angripas direkt i utvecklingssamarbetet, i enlighet med samarbetsregeringarnas prioriteringar. Inom EU-närmandets ram skall därför insatser kunna genomföras både på de områden, som berörs av Köpenhamnskriterierna och på andra, såsom sociala sektorer, sysselsättning, lokal utveckling och övriga områden, som inte utgör del av de kommande förhandlingarna om Skr. 2004/05:109 medlemskap. Kombinationen skall få variera mellan länderna, bl.a. beroende på hur avlägsen EU-integrationen är i respektive land. Insatser kan också utformas så, att de förenar fattigdomsbekämpning och EU-integration. Exempelvis har de integrerade områdesprogrammen i Bosnien och haft både en fattigdomseffekt och bidragit till ett flyktingåtervändande, en förutsättning för att landet skall kunna accepteras av EU. En integration av fattigdomsbekämpande element i EU-närmandet kan skapa en hävstångseffekt och bidra till att processen påskyndas. Representanter för Europeiska kommissionen och för andra biståndsgivare rekommenderar att det svenska utvecklingssamarbetet på fortsätter att stödja ländernas utvecklingsansträngningar med social och ekonomisk inriktning på lokal och regional nivå. Det finns också ett uttalat intresse från andra biståndsgivares sida för ett mer aktivt givarsamarbete lokalt med . Regeringen avser verka för att ytterligare skall kunna stärka sitt deltagande i den lokala utvecklingsdialogen i respektive land, något som också välkomnas av andra biståndsgivare. Det är vidare av betydelse att det svenska utvecklingssamarbetet samordnas väl på lokal nivå. Särskilt angelägen är samordningen av svenska insatser med EG-program och -aktörer som CARDS och for Reconstruction (EAR). En positiv och stark effekt på fattigdomen har uppstått direkt av EU- närmandet, utanför utvecklingssamarbetets ram. Det hägrande EU- medlemskapet har haft en lugnande effekt i regionen. Insikten att ett EU- medlemskap aldrig kommer att bli verklighet, så länge som gamla våldstraditioner tillåts skapa lidande och förstörelse på bred front, har börjat sprida sig i regionen. Ett EU-medlemskap förutsätter att regionens stora konflikter biläggs, att länderna stabiliseras och att deras invånare slutar att lösa sina konflikter med våld och i stället samarbetar med varandra. Att EU-närmandet har minskat riskerna för nya krig på har en hög fattigdomsrelevans. Krigen i regionen har haft en gigantisk fattigdomsskapande effekt. FN-systemet har en närvaro i samtliga länder på . UNDP samordnar FN-gruppen och är självt verksamt inom områden som förvaltningsreform, lokal utveckling och minröjning, medan fackorganen bidrar till utvecklingsprojekt inom sina respektive områden. Omfatt- ningen av FN-stödet är begränsad. FN har inte någon samordnande roll inom det internationella utvecklingssamarbetet, men bidrar genom arbetet med millenniemålen till utvecklingsdialogen. har en omfattande verksamhet på och fältmissio- ner i samtliga länder. Av organisationens samlade budget för fältverk- samhet går till denna region. Alla fältmissioner är inriktade på demokrati- och institutionsbyggande i vid mening, såsom övervakning och stöd till genomförande av val, utveckling av mass- medier, rättsväsende, mänskliga rättigheter och stöd till förtroende- skapande åtgärder mellan olika befolkningsgrupper. 2004/05:109 tjänstemän och poliser till förfogande vid flera OSSE-missioner på och bidrar också finansiellt till projektgenomförande. har ett omfattande engagemang på men kommer sannolikt att minska det över . Utöver sin finansieringsroll spelar en central roll som rådgivare till regionens regeringar avseende utvecklingspolitik och -planering, särskilt för utarbetandet av de s.k. Poverty Reduction Strategy Papers (PRSP). PRSP har, som ovan nämnts, i vissa fall kritiserats för att inte tillräckligt beakta de behov, som EU-integrationen ställer. har det uttalade målet att med sitt utvecklingssamarbete bidra till ländernas EU- närmande och har även påbörjat arbetet med att harmonisera PRSP med SAp. , som likaså har en omfattande utlåning på , har en för ländernas EU-integration relevant ansats. kommer att fortsätta fokusera på projekt som stödjer regionens ekonomiska integration. En ökning av engagemanget i den kommunala sektorn är att vänta. Samfinansiering sker ofta med EIB inom ramen för projekt i den offentliga sektorn samt med IFC i privatsektorprojekt. och har flera samarbetsprojekt i regionens länder. har föreslagit att samarbetet utvidgas på valda områden. Även har indikerat ett intresse av en förstärkt samverkan i olika former med . Propåerna bör prövas positivt. Nato/PFF har särskilda program till stöd för försvarsreformer i Bosnien och och och , som bl.a. syftar till att stödja dessa länders närmande till partnerskapssamarbetet. Mot bakgrund av att merparten av återuppbyggnadsarbetet i regionen nu är avslutat har flera bilaterala givare börjat reducera sitt bistånd till regionen och i vissa fall dra sig ur. , , , och har alla minskat sitt utvecklingssamarbete med länderna på . Ett undantag är , där de stora givarna bibehåller en hög nivå. Det finns en uttalad vilja hos olika multilaterala och bilaterala biståndsgivare att samarbeta genom sam- och/eller parallellfinansiering. genomför eller diskuterar projektsamarbete med bl.a. UNDP, , och . Ytterligare samverkans- projekt kan bli aktuella. Det svenska utvecklingssamarbetet med länderna på verk- ställs av olika aktörer multilaterala, bilaterala, enskilda organisationer, myndigheter och företag samt kanaliseras via centrala, regionala och lokala nivåer i samarbetsländerna. I viss utsträckning kanaliseras f.n. svenska projektfinansieringar via multilaterala kanaler. Det kan finnas skäl att fortsätta använda multilaterala organisationer, som t.ex. UNDP eller IOM på områden, där de har en särskild kompetens. Huvuddelen av biståndsmedlen kanaliseras dock via svenska institutioner, organisationer och företag. Sida har en väl utbyggd organisation för policy, beredning och kontroll av Skr. 2004/05:109 utvecklingssamarbetet med länderna på . länderna på blivande medlemsstater i EU. Det är av intresse att det svenska utvecklingssamarbetet också bidrar till att närma länderna i skilda hänseenden till . Utvecklingssamarbetet bör i sin fortsatta planering och genomförande mer aktivt beakta önskemålet att insatserna också bidrar till att ytterligare stärka förbindelserna med . Svenska enskilda organisationer har spelat en viktig roll för återuppbyggnaden och demokratiutvecklingen på . Tre av dem internationella Kvinna till Kvinna, och har direkta genom- förandeuppdrag av Sida. De tre organisationerna bidrar till utvecklingen på ett värdefullt sätt. Samarbetsformen bör vidmakthållas, som det kan vara motiverat att överväga en utfasning av verksamheten i vissa länder. Vidare har bl.a. och gjort viktiga insatser inom återuppbyggnadsområdet. Myndighetssamarbete och annat institutionssamarbete har vissa fördelar avseende bl.a. den institutionella utvecklingen, kontinuiteten och uthålligheten. Det bidrar också till förstärkningen av relationerna mellan och samarbetsländerna. Uppdragens effekt, kostnader och svenska ägarskap påverkas dock av uppdragens omfattning och längd. Kunskaper och attityder på det individuella planet har stor betydelse för utvecklingen på . I det fortsatta utvecklingssamarbetet med dess länder bör det ingå ett förstärkt personutbyte med , bl.a. inom utbildning och forskning. Utbytet bör omfatta offentliga tjänste- män, studenter, företagare, politiker m.fl. kategorier, såväl individuellt och som i grupp, såväl inom ramen för skilda projekt och program som fristående. Personer, som lever i och har sina rötter i , bör kunna engageras i utbytet. Det kan i vissa fall finnas skäl att överväga ett trilateralt samarbete, d.v.s. att svenska insatser eller experter kompletteras med insatser från EU:s nya medlemsstater. Det finns exempel på trilateralt samarbete av detta slag i regionen. Det finns goda möjligheter för att utnyttja denna samarbetsform. Inom respektive samarbetsländer kan de svenska insatserna kanaliseras via olika nivåer. Valet av kanalisering inom landet har stor betydelse för samarbetets effektivitet. När förutsättningarna på central nivå brister, kan det vara att föredra att söka sig till regionala eller lokala strukturer. gör strävan att länka in länderna i regionen i en europeisk integrering insatser på central nivå logiska. Erfarenheterna från utvecklingssamarbetet med länderna i visade att behovet att förbereda den lokala nivån för medlemskapets möjligheter och påfrestningar hade försummats. Stöd till den lokala nivån bör dels kopplas till den centrala, så att lokala erfarenheter har möjlighet att påverka nationell policy och centrala policydirektiv kan nå den lokala nivån, dels vara så stora och synliga att de kan få genomslag på den centrala nivån. Särskilda insatsområden och avvägningar bedriver f.n. utvecklingssamarbete i flertalet sektorer inom sex länder och områden på . Några sektorer eller samarbets- områden framstår i ett regionalt perspektiv som särskilt relevanta för den fortsatta utvecklingsprocessen och EU-närmandet. Satsningarna på ekonomisk utveckling och sysselsättning i regionen har inte givit de tänkta resultaten. Det internationella samfundet har underskattat behovet av stöd för den ekonomiska återhämtningen, vilket nu visar sig i form av bl.a. små ekonomiska resurser och hög arbetslöshet. Arbetslösheten, särskilt i vissa områden, framstår med sina kopplingar till social oro och konfliktrisker som en akut och politiskt central fråga i regionen. Att bidra till en mer kraftfull utveckling av ekonomi och sysselsättning är nu en viktig uppgift. Som stöd för den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen framstår två samarbets- områden som särskilt viktiga anpassningen till Köpenhamnskriterierna och utvecklingen av näringslivet. Av stor relevans såväl för EU- anpassningen som för näringslivsutvecklingen är bl.a. förvaltnings- reformer, skattereformer, uppbyggnad av ett mer effektivt rättssystem, arbetsmarknadsreformer, jordreformer och reformer, som underlättar för små- och medelstora företag att skapas och utvecklas. Också det fackliga arbetet är ett viktigt verktyg för att utveckla välfärd och för att via förhandlingar nå en förbättrad fördelning av resurser och skäliga levnads- och arbetsvillkor för befolkningen. Via en förstärkt arbetsmarknads- lagstiftning kan även rättssamhället stärkas. grundläggande konventioner och är kraftfulla instrument, inte minst i arbetet för en förbättrad arbetsmiljö. Utvecklingssamarbetet kan i det senare hänseendet bygga på arvet från ett mångårigt ekonomiskt sam- arbete mellan svenska parter och olika parter i dåvarande . Fred och stabilitet förblir ett centralt motiv för det svenska engage- manget på . Två samarbetsområden bör stå i förgrunden demokratins fördjupning och säkerhetsfrämjande. Demokratins institutio- ner är befästa i regionen. Skyddet för mänskliga rättigheter har förbättrats betydligt, även om det ännu inte är fullgott. Men demokratins kultur är ännu inte djupt förankrad i regionen, inte heller är respekten för mänskliga rättigheter självklar. är aktivt på detta område, har god kompetens, upparbetade kontakter och stor trovärdighet. Ett säkerhetsfrämjande samarbete kan lämna ytterligare bidrag till stabiliseringen och till att befästa demokratin. En reformering av säkerhetssektorn har stor betydelse för stabiliteten och demokratin i regionen. har en positiv erfarenhet av säkerhetsfrämjande samarbete med de baltiska länderna. Det säkerhetsfrämjande samarbetet med länderna på bör inriktas på kampen mot organiserad brottslighet och korruption samt på reformer syftande till ett modernt totalförsvar under demokratisk kontroll, gränskontroll, asyl- och migrationspolitisk kompetens och insatser för återvändande. Det bör vidare utformas med stöd i resolution . Ländernas närmande till Nato/PfP har bidragit till stabiliseringen i regionen Riskerna för social oro och åter uppblossande etniska motsättningar består. Unga generationer, som ställs inför framtidsperspektiv av arbets- löshet och otillfredsställande utveckling, kan lätt välja destruktiva uttryck för sin besvikelse. Att bekämpa fattigdomen, särskilt med hjälp av riktade insatser för de unga generationerna, förblir ett trängande behov. Sådana behov möts bäst av en centralt förankrad bred och hållbar utveckling på lokal nivå innehållande bl.a. en institutionell utveckling av politiska och administrativa strukturer, en hållbar utveckling av produk- tion och sysselsättning, en utbyggnad av samhällets sociala tjänster, samt återflyttning och försoning. Ett genusperspektiv bör anläggas i fattig- domsanalysen. Våldet spelar en framträdande roll i utvecklingen på . Konflikter tenderar att lösas med våld, alltför ofta dessutom med väpnat våld. Våldet finns på alla samhällets plan, inte minst inom familjerna, där både kvinnor och barn utsätts för övervåld. Våldet framstår i ett helhetsperspektiv som ett av de mest betydelsefulla och kanske mest problematiska utvecklingshindren även på . Att inom utvecklingssamarbetet ytterligare ta upp, analysera, specificera och på skilda sätt bearbeta våldet och könsmaktordningen är en angelägen åtgärd. Inte minst det civila samhället har möjligheter att bidra. Situationen på , där patriarkala strukturer dominerar, och det historia, som bl.a. har lett till försämringar i kvinnors situation, gör insatser till stöd för en ökad jämställdhet och för kvinnors rättigheter angelägna. Insatser pågår, men behovet av ytterligare insatser är stort. Även här har det civila samhället möjligheter att bidra. Också andra gruppers rättigheter bör beaktas i utvecklingssamarbetet, såsom t.ex. de med funktionshinder. har ingen varaktig lösning åstadkommits för närmare en miljon kvarvarande flyktingar och internflyktingar i regionen. Minoritetsåtervändande kan bidra till samarbete över de etniska gränserna, en viktig form för stabilisering. Att fortsätta stödja återvändandet är också ett tydligt sätt att ta ställning för ett multietniskt samhälle och att motverka både etnisk rensning och en okontrollerad migration från området. Det är vidare viktigt att kvinnors deltagande i det fortsatta återvändande- och återuppbyggnadsarbetet säkerställs. är en av de främsta ursprungsregionerna för asylsökande i , med ett påtagligt inslag av minoriteter. Sämre levnads- förhållanden, diskriminering, brist på makt och inflytande bidrar till att människor lämnar sina länder och söker en bättre framtid någon annanstans. Svenska insatser bör också bidra till att öka människors möjligheter att stanna kvar i sitt hemland. Miljösektorn är i flera fall allvarligt eftersatt. Splittrade och svaga miljömyndigheter samt brister i lagstiftning försvårar insatser för att lösa miljöproblem. Hanteringen av utsläpp och avfall har ännu långt kvar, innan den uppnår acceptabla nivåer. EU-närmandet sätter ljuset på dessa frågor och tillhandahåller en agenda för åtgärdandet. Det regionala samarbetet mellan länderna på har stor betydelse för den ekonomiska utvecklingen och dess relevans för EU- närmandet. Att främja det regionala samarbetet är en angelägen uppgift för utvecklingssamarbetet. Det nu pågående samarbetet via Sida har en tydlig inriktning på institutionell utveckling. Institutionsutveckling inom de nämnda sektorerna kan ha strategisk betydelse för den fortsatta utvecklingen. Inte minst gäller det rättsväsendet i vid mening, samt det lokala styret och I flera fall är kombinerade satsningar på institutionell Skr. 2004/05:109 utveckling på lokal och central nivå ett relevant svar på utvecklingsbehoven. som de ovan nämnda samarbetssektorerna och -områdena har stor relevans för den fortsatta utvecklingen på , avser inte regeringen att samtliga skall tas upp i alla regionens länder. Snarare finns ett behov av koncentration inom landprogrammen. Det svenska biståndet till behöver av effektivitetsskäl koncentreras till färre och större program och projekt än som är fallet. Den pågående neddragningen av andra givares program i regionen bör också beaktas i arbetet med att rationalisera det svenska biståndet. är en av de största bilaterala biståndsgivarna i regionen. Omfattningen och varaktigheten hos det svenska utvecklingssamarbetet med länderna på bestäms på basis av en samlad bedömning med utgångspunkt i de ovan nämnda motiv, som ligger till grund för det svenska engagemanget i regionen. Flertalet av de bärande motiven talar för en fortsatt hög biståndsnivå på , åtminstone på medellång sikt. Till bilden hör också vad andra givare företar sig, inte minst den Europeiska gemenskapen. På bör biståndsvolymen reduceras. Minskningen bör dock inte ske så snabbt som hos vissa andra givare, eftersom ett omfattande reformarbete kvarstår innan samtliga länder fullföljt övergången till demokrati, marknadsekonomi och integrering med EU. I sista hand sätter de framtida EU-medlemskapen gränsen för det svenska bilaterala utvecklingssamarbetet med respektive land. I har de etniska motsättningarna fallit i det politiska livets bakgrund, även om flertalet kroatiska medborgare med serbisk etnicitet fortfarande bor utanför landet. Närmare hälften av de serber, som återvänt, har lämnat en andra gång. Även om respekten för mänskliga rättigheter numera bedöms som relativt god, gör brister i rättsväsendet det svårt för återvändande flyktingar att hävda rätten till sina bostäder eller annan egendom. har en stark ekonomi och svarar för hälften av regionens export till EU. av befolkningen lever officiellt under fattigdomsstrecket, medan saknar arbete. Starka regionala inkomstskillnader råder. Unga och kvinnor är överrepresenterade bland de arbetslösa. gav klartecken att börja förhandla om medlemskap , när landet fullt samarbetar med den internationella krigsbrottstribunalen i (ICTY). räkna med ett betydande förmedlemskapsstöd från Europeiska har antagit ett europeiskt partnerskap för Skr. 2004/05:109 , som ger konkreta anvisningar på kort och medellång sikt för det fortsatta integrationsarbetet. Framgång i riktning mot ett EU- medlemskap är beroende av landets ansträngningar för en ekonomisk stabilitet och tillväxt samt strukturella reformer. De bärande motiven för engagemang på har tillgodosetts i . Freden och stabiliteten är återställda. Omställningen till parlamentarisk demokrati och marknadsekonomi framstår som i huvudsak genomförd. Den ekonomiska utvecklingen är stark och fattigdomen begränsad. finns utvecklingsbehov bl.a. i form av fickor av arbetslöshet och fattigdom samt i form av bristande jämlikhet mellan etniska grupper och mellan könen. Det svenska utvecklingssamarbetet med bör koncentreras på områden av direkt relevans för det kommande EU-medlemskapet och för relationerna med . är det angeläget att inte behoven eftersätts i de sektorer, som ligger utanför Köpenhamnskriterierna. Utvecklingssamarbetet med går in i en konsoliderings- och utfasningsperiod. Det pågående utvecklingssamarbetet mellan och har fyra huvudinriktningar demokrati och god samhällsstyrning, MR, jämställdhet, ekonomisk tillväxt, naturresurser och miljö, samt social utveckling och trygghet.