prop · GT0351 · 2005-11-30 00:00:00 — Definitionen ändras inte i samma omfattning som detaljbestämmelserna på området. Därför och eftersom avgräns- ningen av vad som utgör farligt gods är av grundläggande slag bör be- stämmelsen även fortsättningsvis framgå av lagen. I avsnitt 5.6 beskrivs de nya reglerna om transportskydd. Syftet med des- sa regler är att skydda mot brottsliga gärningar som riktas mot godset vid transporter på land av farligt gods samt de skador sådana gärningar kan medföra. Transportskydd är ett nytt och viktigt område och en definition av begreppet bör finnas redan i lagen. Definitionen har utformats med beaktande av utformningen av den allmänna aktsamhetsregeln i 2 § för- sta stycket den nya lagen. Begreppet transportskydd avgränsar omfattningen av den tystnadsplikt som föreskrivs i 19 § den nya lagen samt bemyndigandet i 20 § andra stycket 15. Se vidare om reglerna om transportskydd i avsnitt 5.6. Transport av farligt gods på försvarsområdet utförs såväl nationellt som internationellt av Försvarsmakten och . För- svarsmaktens transporter är oftast väg- eller terrängtransporter. Mer säl- lan sker transporter med militära transportplan, på järnväg eller till sjöss. Försvarsmakten genomför transporter utomlands i samband med delta- gandet i internationella insatser. ansvarar för materielförsörjningen till För- svarsmakten. Detta innefattar anskaffande, vidmakthållande och avveck- ling av materiel. Vid fullgörandet av uppgiften utför myndigheten trans- porter av farligt gods såsom speditör åt Försvarsmakten. Dessa transpor- ter sker med Försvarsmaktens transportmedel. utför också transporter på andra myndigheters och enskildas begäran. Verket organiserar för Försvarsmaktens räkning transporterna vid import och export av t.ex. explosiva och brandfarliga varor. Detta sker oftast genom att civila transportörer anlitas. Det kan dock också inträffa att så- dana transporter sker med Försvarsmaktens transportmedel. De länder som berörs av Försvarsmaktens eller transporter av farligt gods utomlands kräver regelmässigt att godset transporteras i enlighet med de internationella regelverk som finns för aktuella trans- portslag. undantar från sitt tillämpningsområde sådana trans- porter som utförs med fordon som tillhör eller står under befäl av ett för- dragsslutande lands väpnade styrkor. , som liksom endast rör internationella transporter, berör inte sär- skilt transporter som utförs av de väpnade styrkorna. Enligt ADR- och RID-direktiven får medlemsstaterna undanta transporter från regleringen i direktiven, om transporterna genomförs med transportmedel tillhöriga de väpnade styrkorna eller för vilka dessa är ansvariga. IMDG-koden undantar krigs- och truppskepp från tillämpningsområ- det. ICAO-TI gäller endast för transporter med civila luftfartyg. I de internationella regelverk där de väpnade styrkornas transporter är nämnda finns alltså antingen ett undantag eller en möjlighet att göra un- dantag för sådana transporter. Regelverken uppställer inte heller hinder för medlemsländerna att särskilt reglera nationella transporter av de väp- nade styrkorna. En särskild fråga är om transporter av farligt gods faller in under undantagen i de internationella instrumenten. Vad beträffar detta, se nedan. Enligt 4 § andra stycket LFG omfattas transporter med örlogsfartyg och militära luftfartyg av lagens bestämmelser endast om regeringen förord- nar om det. Något sådant förordnande finns inte, varför dessa transporter inte omfattas av lagen. Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, har i 6 § LFG givits rätt att meddela föreskrifter eller för särskilt fall besluta om undantag från lagens tillämpning beträffande bl.a. Försvarsmaktens transporter. Med stöd av bemyndigandet har regeringen i 3 § FFG för- ordnat att lagen och förordningen inte skall tillämpas på transporter av varor enligt lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor, när transporterna sker under ledning av militärt befäl eller annan person som förordnats av Försvarsmakten eller . Därigenom faller en stor del av myndigheternas transporter på land av farligt gods utanför LFG:s tillämpningsområde. Enligt 22 § första stycket 2 FFG har transportmyndigheterna bemyndigats att meddela ytterligare undantag. I Statens räddningsverks föreskrifter, ADR-S och RID-S, har föreskrivits att Försvarsmakten och får medges de avsteg från föreskrifterna som krävs för dessa myndigheters transporter. Dessa undantag kan enbart utnyttjas för transporter som utförs med transport- medel som tillhör de väpnade styrkorna, då dessa transporter inte omfat- tas av ADR- och RID-direktiven. Med stöd av bestämmelser i och RID-S undantas Försvarsmakten i stor utsträckning från bestämmel- serna om transport på land av farligt gods även beträffande sådana gods- kategorier i 5 § FFG som inte omfattas av undantaget i 3 § FFG. De undantag för Försvarsmaktens och trans- porter av farligt gods som finns brukar kallas för försvarsundantaget. Transporterna som omfattas av undantaget regleras i stället genom myn- För Försvarsmakten finns en instruktion för förvaring och transport av Prop. 2005/06:51 ammunition och övriga farliga varor (IFTEX). Dess 10 kap. innehåller regler om transport av explosiva ämnen och föremål för samtliga trans- portslag. Transporter på land av brandfarliga vätskor regleras i För- svarsmaktens gemensamma bestämmelser för åtgärd mot brand- och ex- plosionsfara, vattenförorening och kemisk hälsopåverkan från brandfarli- ga varor m.m. (BVKF). Varken 10 kap. IFTEX eller BVKF utgör före- skrifter utan är interna instruktioner. De har dock uttryckligen utarbetats med avsikten att så långt som möjligt efterleva de regler om transport av farligt gods som finns för respektive transportslag. Vid utbildning och övning tillämpas Säkerhetsinstruktionen för vapen och ammunition m.m. Inte heller denna instruktion utgör någon föreskrift. Den har utarbetats utifrån bilagorna till ADR och de dispenser som utfärdat . har i sina interna tjänsteföreskrifter angivit för- faranden för explosiva varor och ammunition. Vissa slags gods är inte klassificerade enligt reglerna i LFG. Det kan röra sig om uttjänt krigsmateriel som skall fraktas till destruktion och viss materiel som samlas in på övningsfälten, t.ex. blindgångare. Det finns en mängd äldre förpackningar och fordon som inte uppfyller lagens krav. Transporter av denna uttjänta krigsmateriel är ett övergående pro- blem som Försvarsmakten genomför den pågående omställ- ningen från ett förrådsställt invasionsförsvar till ett insatsförsvar. Om- ställningen medför att stora mängder materiel kommer att utgå. Trans- porterna är av stor omfattning och arbetet med att utmönstra materiel som inte är klassificerad och förpackad på rätt sätt beräknas pågå till i vart fall . tillämpar undantaget i 3 § FFG vid trans- porter av framförallt uttjänt krigsmateriel samt för transporter av sådan ammunition som inte detonerat. En särskild fråga i sammanhanget är om de transporter som utför på uppdrag av Försvarsmakten omfattas av undanta- gen för väpnad styrka i ADR- och RID-direktiven och konventionerna om transporter av farligt gods. är en gentemot Försvarsmakten självständig myndighet underställd regeringen. De transporter av farligt gods som utförs av då LFG inte är tillämplig sker dock alltid med Försvarsmaktens transportmedel. Dessa transporter kan därför utföras med stöd av de undantag i de nämn- da instrumenten som görs för transporter med fordon tillhöriga de väpna- de styrkorna. I de fall Försvarsmakten eller anlitar civila transportörer för att transportera farligt gods måste lagens bestämmelser tillämpas fullt ut och några undantag hänförliga till Försvarsmakten eller är då inte möjliga att tillämpa. 5.4.2Försvarsundantaget avskaffas för transporter på land Regeringens förslag: Endast transporter med Försvarsmaktens luft- fartyg, örlogsfartyg och stridsfordon samt transporter under höjd be- redskap skall undantas från tillämpningen av den nya lagen om trans- port av farligt gods. Regeringens bedömning: Det generella hittillsvarande undantaget från lagens tillämpningsområde för vissa av Försvarsmaktens och För- svarets materielverks transporter på land bör utgå. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har föreslagit övergångsregler i syfte att möjliggöra För- svarsmaktens och anpassning till den nya lagen om transport av farligt gods. Remissinstanserna: Remissinstanserna är positiva till förslaget eller lämnar det utan erinran. Försvarsmakten har särskilt påtalat att de tids- förhållanden som utredningen anger för avvecklingen av försvarsundan- taget för transporter på land kan visa sig otillräckliga. Myndigheten har påtalat vikten av att behörig transportmyndighet har möjlighet att medge erforderliga undantag för transporter på land för att Försvarsmaktens på- gående omställning och övriga verksamhet skall kunna fortlöpa även efter övergångstiden. Skälen för regeringens förslag och bedömning Genom försvarsundantaget innehåller författningarna om transport av farligt gods en särreglering för en stor del av Försvarsmaktens och För- svarets materielverks transporter. En sådan särreglering har en förebild i de undantag som finns i internationella instrument på området. Dessa hindrar dock inte att utformar bestämmelserna så att samtliga transporter av farligt gods kommer att omfattas, oberoende av vem som utför transporten. En annan, mer bärande, anledning för att ha den särre- glering som försvarsundantaget innebär är att reglerna om transport av farligt gods inte i alla delar lämpar sig för den verksamhet som bedrivs av Försvarsmakten och . Särskilt på ett sådant detaljstyrt område som transport av farligt gods utgör är det önskvärt att särregleringar i görligaste mån undviks. Detta synes också ha varit lagstiftarens avsikt redan vid utarbetandet av LFG, då föredragande statsråd angav att samma regler som huvudregel borde gälla för Försvarsmaktens transporter som för det civila samhällets (prop. 1981/82:94 s. 26). Denna ståndpunkt har därefter framförts på nytt i bl.a. slutbetänkande i Rädda Och Skydda (SOU 1998:59 s. 110 f.). En möjlig förklaring till att militära transporter på land av brandfarliga och explosiva varor ändå undantogs från LFG:s tillämpningsområde vid lagens tillkomst kan vara att det föreslagna klassificeringssystemet för dessa varor var helt nytt . Detta utgör inte någon anledning att behålla Mycket talar för att försvarsundantaget inte fullt ut skall finnas kvar i de nya författningarna om transport av farligt gods. De har till syfte att skydda människor, egendom och miljö. Sådana skyddsaspekter gör sig givetvis lika starkt gällande oavsett om transporterna är militära eller av annat slag. Praktiskt sett kommer detta till uttryck genom att Försvarsmakten har regelverk som innebär och uttrycker ambitionen att följa de regler om transport av farligt gods som myndigheterna är undan- tagna från. Såväl Försvarsmakten som tillämpar således i stor utsträckning regelverket även på transporter som är hänför- liga till försvarsundantaget. Myndigheterna har inom organisationerna stor kompetens på farligt gods-området, eftersom många av de transpor- ter som utförs faller utanför försvarsundantaget och omfattas av . Mot denna bakgrund finns inte anledning att behålla den särreglering för transporter på land som försvarsundantaget innebär. Vad beträffar andra transportslag och transporter med vissa slags transport- medel finns skäl att göra en annan bedömning, se nedan. Försvarsmakten har särskilt påpekat att det efter den nya lagens ikraft- trädande kan finnas kvarvarande behov av undantag för att verksamheten skall kunna bedrivas som . Eventuella sådana kvarvarande pro- blem för Försvarsmakten eller att i särskilda si- tuationer fullt ut tillämpa lagen kan undanröjas genom att behörig trans- portmyndighet får möjlighet att föreskriva om nödvändiga undantag. Detta kan exempelvis vara fallet när utför trans- porter av farligt gods som ett led i myndighetens provningsverksamhet. Det kan då krävas avsteg från lagens regler när det gäller klassificering. kan med stöd av sitt bemyndigande besluta om särskilda undantag för sådana situationer. Denna ordning bör bestå. En näraliggande fråga till att den nya lagen om transport av farligt gods i stor utsträckning görs tillämplig även på Försvarsmaktens och transporter på land är att dessa myndigheter i motsvarande utsträckning bör kunna omfattas av lagens krav på säker- hetsrådgivare. Detta behandlas under avsnitt 5.5. Myndigheterna kommer även att omfattas av de nya kraven beträffande transportskydd, se avsnitt 5.6. Vidare kommer lagens bestämmelser om tillsyn att bli tillämpliga på de av Försvarsmaktens och transporter som om- fattas av lagen. Tillsynen kommer att utföras på samma sätt och av sam- ma myndigheter som för övriga transporter. Militära luftfartyg, örlogsfartyg och stridsfordon Ambitionen inför en ny lag om transport av farligt gods bör vara att samtliga militära transporter skall behandlas på samma sätt och, i enlig- het med vad som ovan sagts, att skillnaderna mellan dessa och övriga slags transporter minimeras. Trots detta finns det bärande skäl för att låta det undantag för örlogsfartyg och militära luftfartyg som kommer till direkt uttryck i 4 § andra stycket LFG bestå samt att undanta också stridsfordon från lagens tillämpningsområde. Endast en mindre del av Försvarsmaktens och Försvarets materiel- verks transporter med farligt gods sker med militära luftfartyg, örlogsfar- tyg och stridsfordon. Dessa transportmedel är särskilt konstruerade för att vara bestyckade med och transportera farligt gods i form av vapen och Även dylika detaljer som tillhör ett transportmedels utrust- ning omfattas av lagens definition av transport av farligt gods. En skill- nad gentemot andra slags transporter är dock att det farliga godset, dvs. vapen och ammunition, är skyddat genom transportmedlens konstruktion. Transportmedlen är dessutom konstruerade för förflyttning av vapen och ammunition. Om denna typ av transporter skulle omfattas av lagstiftningen skulle sannolikt stora undantag krävas för att genomföra den militära verksam- heten, bl.a. övningar. Det skulle alltså krävas en detaljreglering som inte vore rimlig i förhållande till de vinster i skyddshänseende som skulle uppnås. Det är därför regeringens mening att örlogsfartyg och militära luftfartyg även i fortsättningen skall undantas från lagens tillämpnings- område. Detsamma bör gälla för övriga stridsfordon. Dessa undantag, som är av grundläggande karaktär, bör framgå av själva lagen. Den nuva- rande rätten för regeringen att bestämma att örlogsfartyg och militära luftfartyg skall omfattas av lagen har inte utnyttjats. Något sådant behov kan inte heller förutses. Bemyndigandet bör inte kvarstå. Enligt lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap kan bered- skapen höjas vid krig, krigsfara eller utomordentliga förhållanden föran- ledda av krig i närhet, m.m. Det finns enligt lagen två nivåer av höjd beredskap; skärpt beredskap och högsta beredskap. Vid höjd bered- skap tillämpas viss speciallagstiftning när det gäller olika myndigheters förfaranden m.m. Under höjd beredskap råder andra förhållanden än under fredstid, i synnerhet när det gäller den verksamhet som bedrivs av Försvarsmakten och . Lagregleringen om transport av farligt gods passar mindre väl för sådana extraordinära situationer. Samtliga transpor- ter som Försvarsmakten och utför för de väpnade styrkorna bör därför undantas från lagens tillämpningsområde under höjd beredskap. Försvarsmakten och behöver rimlig tid för att beträffande sina transporter på land övergå till att fullt ut tillämpa den nya lagen om transport av farligt gods samt den förordning och de före- skrifter som kommer att följa på lagen. Därutöver måste behöriga trans- portmyndigheter ges tid att utforma föreskrifter för Försvarsmaktens och transporter. På vissa områden gör behovet av en längre övergångstid sig särskilt gällande. Det gäller bl.a. Försvarsmak- tens fordon, som till följd av försvarsundantaget inte är besiktigade för transporter av farligt gods. När försvarsundantaget avskaffas för trans- porter på land krävs alltså ett godkännande av fordonen. Detta kan inte utföras vid den egenkontroll genom vilken Försvarsmakten utför åter- kommande kontrollbesiktning av fordon utan måste utföras av Aktiebo- laget . Det kommer att ta tid att inventera fordonsbe- ståndet, dess status och behov av åtgärder samt att ersätta äldre fordon med nya som uppfyller lagens krav. Vidare kommer en längre övergångstid att behövas för de förpack- ningar och den materiel som Försvarsmakten håller på att utrangera och som inte uppfyller lagstiftningens krav. 2005/06:51 är inte godkända och godset är bl.a. inte klassificerat på rätt sätt. medför stort arbete och höga kostnader att bringa materiel och förpack- ningar i överensstämmelse med den nya lagens bestämmelser. Till följd av Försvarsmaktens pågående omställning till ett insatsförsvar kommer stora delar av materielen dessutom att kasseras . Åtgärder för att få denna utrustning i överensstämmelse med lagens krav skulle därför i stort vara onödiga. Utredningen har föreslagit övergångsbestämmelser som innebär att den nya lagen skall träda i kraft först beträffande För- svarsmaktens och transporter och beträffande föreskrifter om Försvarsmaktens fordon. I övrigt träder lagen i kraft . Det är enligt regeringens mening inte lämpligt att låta ikraftträdandet av den nya lagen delvis anstå under ett flertal år framöver. Istället bör, liksom är fallet enligt LFG, regeringen ges möjlighet att föreskriva om undantag från lagens bestämmelser. Därigenom kan de transporter som enligt 3 § FFG är undantagna från LFG:s tillämpningsområde även över- gångsvis genom förordningen till den nya lagen undantas från tillämp- ningen av lagen. Efter en lämplig övergångstid kan undantaget för För- svarsmakten och upphävas. Den nya lagen om transport av farligt gods görs därigenom, med de undantag som framgår av lagen, fullt ut tillämplig på dessa myndigheters transporter. Den beskrivna ordningen medför en viss flexibilitet i det att undanta- gen för Försvarsmakten och inte behöver bestå än vad som är nödvändigt för myndigheterna att vidta lämpliga anpassningsåtgärder. Den senare av de av utredningen framförda tid- punkterna framstår som ett väl tilltaget riktmärke i detta avseende. För- svarsmaktens och anpassning till den nya lagen om transport av farligt gods bör alltså i sin helhet kunna vara slutförd till . Därefter bör inte i syfte att åstadkomma anpassning till den nya lagen finnas något närmare behov av sådana undantag från lagens bestämmelser som enligt bemyndiganden i lagen och förordning- en kan föreskrivas av regeringen och behöriga transportmyndigheter. Den valda ordningen medför också fördelen i förhållande till utred- ningens förslag att de av Försvarsmaktens och transporter som omfattas av redan från början kommer att omfattas av bestämmelserna i den nya lagen om transport av farligt gods. I dessa delar kommer emellertid ett tillfälligt undantag att behövas beträffande kravet på säkerhetsrådgivare. Se om detta i avsnitt 5.5. Vad beträffar den nya lagens krav på transportskydd, som är nytt i förhållande till LFG, finns inte motsvarande behov av undantag, se av- snitt 5.6. Säkerhetsrådgivardirektivet antogs till följd av den ökade mängden transporter av farligt gods samt till förebyggande av olyckor orsakade av bristfällig kunskap om de risker som är förknippade med sådan verksam- het. Direktivet kräver att varje företag som i sin verksamhet utför trans- porter av farligt gods på väg, järnväg eller inre vattenvägar eller utför lastning eller lossning i samband med sådana transporter skall utse en särskild säkerhetsrådgivare. Syftet är att säkerhetsrådgivaren skall tillföra verksamhetsutövaren säkerhetskompetens och därmed öka säkerheten vid transporter av farligt gods. Uppgiften som säkerhetsrådgivare kan utföras av företagsledaren, någon anställd eller t.ex. en fristående kon- sult. Sjö- och lufttransporter omfattas inte av direktivets krav på säkerhets- rådgivare. Vidare har säkerhetsrådgivardirektivet ett snävare tillämp- ningsområde än ADR- och RID-direktiven, som ju även omfattar den som till annan lämnar farligt gods för transport. menas i di- rektivet varje juridisk eller fysisk person, förening, grupp av personer eller myndighet, som med eller utan vinstsyfte transporterar, lastar eller lossar farligt gods. Medlemsstaterna får föreskriva om undantag från kravet på säkerhets- rådgivare för företag vars berörda verksamhet avser transport av farligt gods med transportmedel som tillhör militären eller sker under militärens ansvar. Detta motsvarar undantaget för militära transporter i ADR- och RID-direktiven. Medlemsstaterna kan vidare förordna om undantag för företag vars berörda verksamhet gäller sådana begränsade kvantiteter per transportenhet som understiger vissa fastställda mängder. Slutligen kan medlemsstaterna föreskriva att bestämmelserna inte skall tillämpas på företag vars huvud- eller biverksamhet inte består av transport av farligt gods eller lastning eller lossning i samband med sådan transport, för det fall företaget tillfälligt genomför nationell transport av farligt gods eller utför lastning eller lossning i samband med sådan transport och risken för fara eller miljöförstöring är minimal. I bilagor till direktivet finns närmare bestämmelser om säkerhetsrådgi- varens uppgifter och erforderliga kunskaper. Säkerhetsrådgivaren skall övervaka företagets efterlevnad av bestäm- melserna om transport av farligt gods och ge råd i frågor om sådan verk- samhet. Vidare skall rådgivaren till företagsledningen överlämna en rapport om företagets verksamhet när det gäller transport av farligt gods. Han skall också upprätta särskilda rapporter till företagsledningen efter inträffade olyckor. Slutligen skall rådgivaren undersöka att företaget har rutiner och metoder avseende hanteringen av farligt gods i vissa sär- skilt angivna avseenden, bl.a. att personalen har tillräcklig utbildning för dessa uppgifter. En säkerhetsrådgivare skall ha kunskaper om vilka konsekvenser en olycka med farligt gods kan få och vilka de främsta olycksorsakerna är. Vidare skall säkerhetsrådgivaren ha kännedom om klassificeringen av farligt gods, förpackningsvillkor, etiketter och märkning, transporthand- lingar, försändningssätt och villkor, lastnings- och lossningsregler m.m. Säkerhetsrådgivaren skall genomgå en utbildning. Efter examen får han ett utbildningsintyg. Några mer specifika krav på hur utbildningen skall utformas finns inte . Säkerhetsrådgivardirektivet kompletteras av examineringsdirektivet. Detta har till syfte att garantera en lägsta kvalitetsnivå på säkerhetsrådgi- vare och underlätta ett ömsesidigt erkännande av EG-utbildningsintyg för säkerhetsrådgivare. Direktivet innehåller regler om examinering och ex- amineringsorgan. Bestämmelser motsvarande de i säkerhetsrådgivardirektivet har med förebild i de internationella konventionerna på området införts även i ADR- och RID-direktiven. Säkerhetsrådgivardirektivet har införlivats i svensk rätt genom en änd- ring i LFG (prop. 1998/99:49, bet. 1998/99:FöU7, rskr. 1998/99:220). Bestämmelserna finns i lagens 10 a-10 c §§. I FFG finns kompletterande bestämmelser. Även examineringsdirektivet har införli- vats i svensk rätt. I förarbetena inför införandet av bestämmelserna om säkerhetsrådgiva- re (prop. 1998/99:49 s. 14) anförde regeringen att det var angeläget att höja kompetensen och därmed säkerheten hos alla som avsänder och transporterar farligt gods oavsett på vilket sätt godset transporteras. Det konstaterades vidare att konkurrensneutralitet skulle uppnås om samtliga transportslag omfattades av kravet på säkerhetsrådgivare.