prop · GS03142 · 2005-03-22 00:00:00 — Den nuvarande definitionen av insiderinformation i 1 § insiderstraff- lagen (2000:1086) täcker enligt regeringens mening det som ingår i marknadsmissbruksdirektivets beskrivning av samma begrepp och bör därför behållas. Regeringens förslag: Insiderstrafflagens uppdelning i personkretsar tas bort. Förbudet att handla själv eller råda andra att handla riktas mot alla som förfogar över insiderinformation, oavsett i vilken egenskap och på vilket sätt de har fått del av informationen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: tillstyrker att den nuvarande uppdelningen i personkategorier slopas. De övriga remissinstanserna har inte några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: De personer som kan fällas till ansvar för insiderbrott är i insiderstrafflagen uppdelade i tre olika personkretsar. Enligt marknadsmissbruksdirektivets artikel 2.1 a och c skall den som förfogar över insiderinformation såsom bl.a. ledande befattningshavare och anställd förbjudas att utnyttja insiderinformationen vid handel med finansiella instrument. Denna grupp brukar i kallas den första personkretsen och finns tillsammans med den andra personkretsen, aktieägare som förfogar över insiderinformation (artikel 2.1 b), reglerad i 2 § insiderstrafflagen. Av artikel 4 marknadsmissbruksdirektivet framgår att samma förbud skall tillämpas på andra personer som har insiderinformation när dessa insett eller bort inse att det var fråga om insiderinformation. I finns motsvarande bestämmelse i 3 § insiderstrafflagen och denna grupp brukar kallas den tredje personkretsen. Enligt både direktivet och insiderstrafflagen är det förbjudet för alla tre personkretsarna att handla på insiderinformationen. Ansvar för den tredje personkretsen förutsätter dock enligt 3 § insiderstrafflagen att informationen har röjts av någon i första eller andra kretsen (ledande befattningshavare respektive aktieägare) eller annars kommit ut obehörigen. Det innebär inte att den som tar emot informationen måste känna till exakt vem den ursprungliga källan är, men informationen måste förutsättas komma direkt eller indirekt från någon i de två första personkretsarna (prop. 1990/91:42 s. 84 f). Något motsvarande krav på att insiderinformationen måste kunna härledas från en viss krets av personer finns inte i direktivet. Kretsen av personer som omfattas av de olika förbuden i insiderlagstiftningen har successivt utvidgats. Tiden är enligt utredningens mening nu mogen att slå fast som en generell princip att ingen får handla på insiderinformation. Regeringen delar utredningens uppfattning i denna del och föreslår därför att uppdelningen i personkretsar avskaffas och att reglerna riktas mot var och en som har insiderinformation. Regeringens förslag: Dagens utformning av förbudet mot insiderhandel behålls med det tillägget att den som har insiderinformation som består i vetskap om egen brottslig verksamhet skall omfattas av bestämmelserna. Undantagskatalogen i nuvarande 8 § insiderstrafflagen justeras så att derivataffärer som leder till förlust blir tillåtna och en option får utnyttjas bara om den har ett ekonomiskt värde vid löptidens slut. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslog dock att den som har insiderinformation skall omfattas av bestämmelsen i marknadsmissbrukslagen, medan regeringens förslag innebär att den som får insiderinformation skall omfattas. Remissinstanserna: anser att man bör skilja mellan insiderinformation som man fått på grund av privilegierad ställning och sådan som man är ensam om därför att man sammanställt den, jfr stycke 31 i ingressen till marknadsmissbruksdirektivet. uppmärksammar att utredningen anger att den som har insiderinformation skall omfattas av bestämmelsen i marknadsmissbrukslagen och att detta torde innebära en viss utvidgning av straffansvaret. kan dock inte se några olägenheter med detta. önskar att det tydliggörs att insiderinformation inte kan anses innefatta den vetskap som en förvärvare eller innehavare av ett finansiellt instrument har om sina egna avsikter, dels med avseende på förvärv eller försäljningar av det finansiella instrumentet, dels med avseende på emittentbolaget efter förvärvet. Vetskap om egna avsikter bör även fortsättningsvis inte anses utgöra insiderinformation och ett tydliggörande i detta avseende i form av ett undantag bör därför tas in i lagen. i ifrågasätter om ringa fall av insiderbrott skall var kriminaliserat och om utredningsresurser skall tas i anspråk för sådana brott. De övriga remissinstanserna har inte några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag För att få en rimlig avgränsning av det straffbara området kan en insiderlagstiftning läggas upp på två olika sätt. Antingen tar man in som ett rekvisit i gärningsbeskrivningen att personen skall ha utnyttjat insiderinformationen för att göra en affär, eller så har man i stället ett antal undantag för situationer där det typiskt sett inte förekommer något missbruk av insiderinformation. Enligt artikel 2 i marknadsmissbruksdirektivet skall medlemsstaterna förbjuda berörda personer att utnyttja insiderinformation för att handla med finansiella instrument. I 2 § 1 insiderstrafflagen finns inget sådant krav på orsakssamband mellan tillgången till insiderinformation och den aktuella affären. Det faktum att personen i fråga förfogar över insiderinformation innebär i sig att han eller hon är förbjuden att handla även när skälet till affären är annat än insiderinformationen. I 2 § 2 samma lag talas däremot om att någon använder informationen till att med råd föranleda någon annan att handla. finns det i 8 § samma lag en rad objektiva undantag från handelsförbudet för ageranden som typiskt sett inte innebär att insiderinformation utnyttjas. Av förarbetena till 2 § 2 insiderstrafflagen framgår att uttrycket använder informationen var en del i avgränsningen av det straffbara området. Om rådet att köpa eller sälja ett visst finansiellt instrument skulle ha blivit detsamma även utan insiderkunskapen, är rådet inte straffbart (se prop. 1999/2000:109 s. 83). Ett sådant synsätt är enligt regeringens bedömning befogat när det gäller professionella rådgivare (se under nästa rubrik) men att generellt arbeta med rekvisitet utnyttja kan utan tvivel medföra stora bevis- och bedömningssvårigheter vid tillämpning av straffbestämmelserna (jfr a. prop. s. 59). Effektivitetsskäl talar alltså för att den lagtekniska konstruktion som används i 2 § 1 och 8 § insiderstrafflagen bör behållas. Mot det upplägget talar i någon mån att det inte är den teknik som marknadsmissbruksdirektivet använder. I denna avvägning finner regeringen att effektivitetshänsyn och behovet av klarhet i lagtexten måste väga tyngst. Nuvarande upplägg bör alltså behållas för det fallet att personen med insiderinformation handlar själv, och inslaget av utnyttja i nuvarande 2 § 2 insiderstrafflagen bör tas bort. måste undantagskatalogen i nuvarande 8 § ses över (se nedan). Enligt nuvarande bestämmelser i 2 och 3 §§ insiderstrafflagen omfattas den som får/fått insiderinformation av bestämmelserna. Utredningen föreslog att bestämmelsen i marknadsmissbrukslagen i stället skulle omfatta den som har insiderinformation. Detta innebär, som påtalat, en viss utvidgning av straffansvaret. Den föreslagna ändringen får konsekvensen, vilket och påpekat, att även vetskap om egna avsikter att förvärva och avyttra finansiella instrument samt transaktioner som utförs på grundval av analyser som grundas på allmänt tillgängliga uppgifter omfattas av bestämmelsen. I stycke 30 i ingressen till marknadsmiss- bruksdirektivet anges att eftersom ett förvärv eller avyttring av finansiella instrument med nödvändighet föregås av ett beslut av den som företar transaktionen, bör genomförandet av sådana förvärv och avyttringar inte i sig anses innebära att insiderinformation utnyttjas. Vidare anges i stycke 31 i ingressen till marknadsmissbruksdirektivet att analyser och bedömningar som grundas på allmänt tillgängliga uppgifter inte bör anses vara insiderinformation och att transaktioner som utförs på grundval av sådana analyser eller bedömningar därför i sig inte bör anses utgöra insiderhandel. Utredningen har inte närmare angett några skäl för ändringen. Avsikten kan sannolikt inte ha varit att ovan nämnda situationer skall omfattas av bestämmelsen. Regeringen anser därför att dagens utformning av förbudet mot insiderhandel bör behållas och att den som får insiderinformation skall omfattas av bestämmelsen. Detta får dock till följd att den som har vetskap om egen brottslig verksamhet, som om den offentliggjordes skulle kunna förväntas ha en väsentlig inverkan på priset på vissa finansiella instrument, och som förvärvar eller avyttrar sådana finansiella instrument inte omfattas av föreslagen bestämmelse i marknadsmissbrukslagen. information som en person får om annans brottsliga verksamhet. Avsik- ten med artikel 2.1 d marknadsmissbruksdirektivet var dock att även vetskap om egen brottslig verksamhet skulle omfattas av förbudet att utnyttja insiderinformation för att handla med finansiella instrument. Det bör därför göras ett tillägg med innebörden att bestämmelserna även skall omfatta den som har insiderinformation som består i vetskap om egen brottslig verksamhet. Straffansvar för ringa insiderbrott, insiderförseelse, infördes i samband med tillkomsten av insiderstrafflagen (prop. 1999/2000:109 s. 54 ff). Vad i anfört föranleder inte regeringen att nu göra någon annan bedömning. Undantaget för befattningshavare hos värdepappersinstitut Enligt 8 § 1 insiderstrafflagen får befattningshavare hos värdepappers- institut fullgöra uppdrag som lämnats företaget att förvärva eller avyttra finansiella instrument samt, utan användande av insiderinformation, fullgöra verksamhet som följer av avtal om att upprätthålla en marknad i ett eller flera finansiella instrument. Befattningshavaren (och därmed företaget) kan alltså fortsätta att sköta sin uppgift som marknadsgarant, förutsatt att han eller hon agerar utan att ta hänsyn till den insiderinformation som han eller hon kan ha. Den objektivisering av rådgivningsförbudet i nuvarande 2 § 2 som utredningen har föreslagit dvs. att det inte skall behöva utredas om det verkligen var insiderinformationen som motiverade rådet skapar som redan antytts behov av ett utvidgat undantag för befattningshavare hos värdepappersinstitut. En sådan befattningshavare, som av något skäl har kommit i besittning av insiderinformation, har med stöd av nuvarande utformning av rådgivningsförbudet kunnat fortsätta att ge kunderna investeringsråd, förutsatt att han eller hon vid rådgivningen bortsett från insiderinformationen. Med den utformning av rådgivningsförbudet som regeringen föreslår behöver alltså undantaget i 8 § 1 utvidgas till att även omfatta verksamhet som rådgivning och förvaltning av finansiella instrument. Enligt 8 § 2 insiderstrafflagen får förvärv av annat än option eller termin ske om insiderinformationen är ägnad att sänka kursen eller avyttring ske av annat än option eller termin då informationen är ägnad att höja kursen. Eftersom undantaget avser förvärv och avyttringar av alla optioner, såväl köp- som säljoptioner leder det till att förvärv av köpoptioner när insiderinformationen är ägnad att sänka kursen på den underliggande tillgången och avyttringar av köpoptioner när informationen är ägnad att höja kursen är förbjudna, se m.fl., Lagarna på värdepappers- området, 2002, s. 431. Lika väl som det är tillåtet att köpa aktier om insiderinformationen är ägnad att sänka kursen på aktien bör det vara tillåtet att köpa en option eller en termin vars kurs kommer att sjunka. Det bör alltså vara tillåtet att förvärva en köpoption om informationen är ägnad att sänka kursen på den underliggande tillgången och det bör vara tillåtet att förvärva en säljoption om informationen är ägnad att höja kursen på den Prop. 2004/05:142 underliggande tillgången. Likaså bör det vara tillåtet att avyttra en option eller en termin vars kurs kommer att höjas. Det bör alltså vara tillåtet att avyttra (utfärda) en säljoption om informationen är ägnad att sänka kursen på den underliggande tillgången och det bör vara tillåtet att avyttra (utfärda) en köpoption om informationen är ägnad att höja kursen på den underliggande tillgången. Uttrycket att information är ägnad att sänka respektive höja kursen syftar på det finansiella instrument som förvärvas eller avyttras dvs. optionen eller terminen. Något förbehåll för optioner och terminer behövs därför inte i lagtexten. Undantaget kan i stället uttryckas som att det skall vara tillåtet att förvärva ett finansiellt instrument om insiderinformationen är ägnad att sänka kursen på det instrumentet och avyttra ett instrument om informationen är ägnad att höja kursen på det instrumentet. Enligt 8 § 5 insiderstrafflagen utgör det inte insiderbrott att innehavaren av en option, när löptiden går ut, förvärvar eller avyttrar den underliggande tillgången eller optionen. Om optionen har ett värde när löptiden går ut, dvs. om priset på den underliggande egendomen till en köpoption överstiger optionens lösenpris eller om priset på den underliggande egendomen till en säljoption understiger optionens lösenpris, innebär det inget utnyttjande av insiderinformation att begära lösen i enlighet med optionskontraktet. Om emellertid optionen saknar värde, t.ex. om priset på den underliggande egendomen understiger en köpoptions lösenpris skulle det sakna kommersiell mening att köpa den underliggande egendomen enligt optionskontraktet. Det skulle vara billigare att köpa den underliggande egendomen till marknadspriset. Den som har insiderinformation avseende en aktie skulle dock, åtminstone i teorin, kunna genomföra en sådan affär för att straffritt förvärva aktien i fråga. Undantaget bör därför ändras så att det endast avser förvärv eller avyttringar av den underliggande egendomen enligt optionskontrakt om optionen i sig har ett värde när löptiden går ut. Regeringens förslag: Ansvar för vårdslöst insiderförfarande skall inträda redan vid oaktsamhet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Riksåklagaren anser att hänvisningen i bestäm- melsen om vårdslöst insiderförfarande till den uppsåtliga insider- förseelsen kan misstolkas men att det också i övrigt finns goda skäl att söka en konstruktion där det oaktsamma brottet ges självständiga rekvisit. Exempelvis kan 11 kap. 5 § om straffansvar för bokföringsbrott användas som förebild vid uppbyggnaden av ansvaret. betonar vikten av att noggrann bedömning görs av huruvida oaktsamhet kan anses föreligga så att ansvaret inte i praktiken blir ett strikt ansvar. Om det anses oaktsamt att utnyttja infor- mation som typiskt sett är insiderinformation utan att förvissa sig om att informationen är offentlig, tyder det på att det kan komma att krävas viss grad av undersökning för att undgå ansvar för oaktsamhet. myndigheten välkomnar förslaget att straff för vårdslöst insiderförfarande skall inträda redan vid oaktsamhet. Ändringen borde underlätta för åklagaren att styrka brott i subjektivt hänseende. anger att straff för vårdslöst insiderförfarande inte bör kunna komma i fråga sedan den kurspåverkande informationen har offentliggjorts på sätt som föreskrivs bl.a. i inregistreringskontrakt och motsvarande regler för informationsskyldighet för utgivare av registrerade aktier. avstyrker förslaget att utvidga det straffbara området från grov oaktsamhet till oaktsamhet. Genom en sådan utvidgning finns det, enligt förbundet, en uppenbar risk att både förutsägbarheten och rättsäkerheten minskar. De övriga remissinstanserna har inte några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt artiklarna 24 insiderdirektiv skulle medlemsstaterna föreskriva förbud att handla, råda och röja för den som med full insikt i förhållandena förfogade över insiderinformation. Utgångspunkten i marknadsmissbruksdirektivet är enligt artikel 4 att förbudet skall gälla den som insett eller borde ha insett att den information som innehas är insiderinformation. Enligt stycke 18 i ingressen till marknadsmissbruksdirektivet skall vid bedömningen av vad någon insett eller borde ha insett hänsyn tas till vad en normal och förnuftig person skulle ha insett eller borde ha insett med hänsyn till omständigheterna. Ett icke uppsåtligt brott mot det svenska handels- och rådgivnings- förbudet är straffbart om det begås av grov oaktsamhet, se 6 § insider- strafflagen. För att det svenska handels- och rådgivningsförbudet skall vara förenligt med direktivet och dess skärpning av synen på insiderhan- del krävs att reglerna ändras så att straffbarhet inträder redan vid oaktsamhet med avseende på att det varit fråga om insiderinformation. Samhällets attityd mot förfaranden som har inslag av marknadsmissbruk har skärpts. Regeringen anser mot bakgrund härav att det subjektiva rekvisitet bör ändras till oaktsamhet avseende samtliga objektiva rekvisit. I förarbetena till insiderlagen har som exempel på grov oaktsamhet angetts att en person som fått information handlar utan att förvissa sig om att informationen gjorts allmänt känd. Om ingen indikation förekommit på att en väsentlig kurspåverkande information offentliggjorts, borde ansvarsförutsättningarna i denna del då vara uppfyllda. Vidare anfördes att ett högre aktsamhetskrav måste ställas på en person med stor erfarenhet av värdepappersmarknaden än på en person som gör sina första transaktioner (prop. 1990/91:42 s. 103). En övergång till oaktsamhet torde innebära att det oavsett de personliga förutsättningarna mycket ofta måste anses oaktsamt att utnyttja sådan information som typiskt sett är insiderinformation utan att förvissa sig om att informationen är offentliggjord. Men bedömningen påverkas naturligtvis också av omständigheterna när personen fick tillgång till informationen. Den som hittar information på Internet som presenteras utan någon antydan om att det skulle vara fråga om hemlig information av något slag, har kanske inte utan vidare anledning att undersöka om informationen är offentliggjord. Utredningen övervägde att efter norsk förebild föreskriva en undersök- ningsplikt för personer med insynsställning. En sådan person skulle alltså vara skyldig att undersöka om det fanns någon kurspåverkande informa- tion om bolaget som inte var offentliggjord, innan han eller hon köpte eller sålde aktier i bolaget. Utredningen avstod dock från att lägga fram något sådant förslag. I enlighet med marknadsmissbruksdirektivet föreslår regeringen att alla aktiemarknadsbolag fortlöpande skall föra förteckningar över personer som har tillgång till insiderinformation (se avsnitt 9). Regeringen räknar med att denna ordning skall kunna innebära en minskning av möjligheterna till oupptäckt insiderhandel. Vidare skulle en undersökningsplikt delvis motverka ett av de viktigaste syftena med regleringen, nämligen att hålla insiderinformation i en så liten krets som möjligt tills den offentliggörs. I 4 § insiderstrafflagen stadgas för insiderförseelse alltså den ringa formen av insiderbrott böter eller fängelse . Enligt 6 § samma lag är den gemensamma straffskalan för alla svårighetsgrader av vårdslöst insiderförfarande böter eller fängelse i högst . har i en skrivelse till påpekat att lagen därmed är utformad så att ett oaktsamhetsbrott skulle kunna bestraffas hårdare än samma brott utfört uppsåtligen. Det är knappast troligt att domstolarna skulle döma till ett strängare straff för ett oaktsamhetsbrott än för ett uppsåtligt brott, om omständig- heterna i övrigt var desamma (beloppen/vinsten, typen av information, gärningsmannens ställning osv.). Men om oaktsamhetsbrottet angår mångdubbelt högre belopp och begås av någon som på grund av sin ställning och erfarenhet borde ha förstått bättre och kanske medvetet höll sig okunnig, är det inte orimligt om straffet blir högre än för ett ringa fall av uppsåtligt brott. För att minska risken för situationer av det slag som Ekobrottsmyndig- heten påpekat och för att inte i onödan belasta myndigheternas utred- ningskapacitet med bagatellärenden föreslår regeringen ändå att det införs en särskild regel om straffrihet för ringa fall av vårdslöst insiderförfarande. Riksåklagaren har påpekat att hänvisningen till en bestämmelse som även omfattar insiderförseelse kan misstolkas. Regeringen anser dock att detta omhändertas genom att det i bestämmelsen anges att om gärningen är ringa döms inte till ansvar. En förutsättning för att dömas till ansvar för vårdslös insiderförfarande är, som riktigt har påtalat, att den kurspåverkande informationen inte har offentliggjorts. Regeringens förslag: Straffansvar införs för försök till insiderbrott och grovt insiderbrott. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Riksåklagaren, , , och anser att frågan om vilket handlingssätt som skall anses vara tillräckligt för att konstituera försöksbrott bör utredas. De övriga remiss- instanserna har inte några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 2 i marknadsmiss- bruksdirektivet skall även försök att förvärva och avyttra finansiella instrument med utnyttjande av insiderinformation förbjudas. Försök till insiderbrott har inte varit straffbart i . För att de svenska bestämmelserna skall vara förenliga med direktivet krävs därför att försök till insiderbrott och grovt insiderbrott straffbeläggs. Försök till oaktsamhetsbrott är inte straffbelagt i . Regeringen bedömer att det inte är rimligt att belasta de rättsliga myndigheterna med utredning av försök till ringa brott. Som vissa remissinstanser påpekat aktualiseras frågan om när försöks- punkten skall anses uppnådd. Detta gäller, enligt , särskilt när den som har insiderinformation ger ett uppdrag till en mäklare att förvärva eller avyttra finansiella instrument som informationen avser. Är försökspunkten uppnådd redan när kunden lägger ordern hos mäklaren eller först när mäklaren påbörjar inläggningen av ordern i handelssystemet? Enligt 23 kap. 1 § skall någon som påbörjat utförandet av ett visst brott utan att detta kommit till fullbordan, om särskilt stadgande givits därom, dömas för försök till brottet förutsatt att fara förelegat för brottets fullbordan. När den som har insiderinformation ger ett uppdrag till en mäklare att förvärva eller avyttra finansiella instrument har han eller hon gjort allt som behövs för att brottet skall leda till fullbordan. I dessa fall får försökspunkten anses vara uppnådd. torde det också ofta finnas en fara för brottets fullbordan. Om en mäklare stoppar den otillåtna transaktionen torde det normalt bero på tillfälligheter. Ansvar för försöksbrott kan då ändå följa. Regeringens förslag: Röjandeförbudet skall omfatta alla som uppsåtligen röjer information som han eller hon inser eller borde inse är insiderinformation utom i de fall då röjandet sker som ett normalt led i fullgörande av tjänst, verksamhet eller åliggande. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: ställer sig tveksam till utredningens bedömning att ett inlägg på en s.k. chatsida på Internet inte kan vara en åtgärd som gör informationen allmänt känd. och i tillstyrker att det inte införs någon särskild reglering för arbetstagarledamöter i styrelser. I förarbetena bör det dock anges att det i normalfallet måste anses finnas ett legitimt behov för arbetstagarledamöterna att kunna diskutera frågor med sin fackliga styrelse. anser att det borde införas ett skydd för arbetstagarledamöter mot anklagelser om brott mot röjandeförbudet i de fall som arbetstagarledamoten har konsulterat den fackliga organisationen oavsett om vederbörande har konsulterat sin egen klubbstyrelse, ombudsmännen på den fackliga organisationen eller dess styrelse.