prop · GS03133 · 2005-03-23 00:00:00 — När det särskilt gäller kontrollen av huruvida en person förekommer i belastningsregistret finns det uttryckliga bestämmelser i 2 kap. 46 §§ och ett särskilt bemyndigande i 9 kap. 1 §. Enligt punkten 2 skall föreskrifter meddelas om vad som skall avses med skötsamhet i ekonomiska angelägenheter enligt 2 kap. 5 § 2 och 6 § första stycket 3, se även kommentaren till 1 §. Bemyndigandet i punkten 3 motsvarar närmast 6 § försäkrings- mäklarlagen och ger möjlighet att meddela föreskrifter om vilka utbildningskrav som skall gälla för de fysiska personer som skall verka som försäkringsförmedlare. Bemyndigandet avser även de utbildningskrav som skall gälla för försäkringsförmedlare som vill få tillstånd att förmedla fondandelar enligt 5 kap. 1 § första stycket. Kraven på en försäkringsförmedlares kunskap och kompetens har behandlats i avsnitt 8.3.2. Enligt punkten 4, som närmast motsvaras av 6 § försäkrings- mäklarlagen, slås det fast att det i föreskrifter skall närmare anges hur försäkringsförmedlares ansvarsförsäkring skall vara utformad. Föreskrifter är nödvändiga för att uppfylla de krav som följer av artikel 4.3 direktivet om försäkringsförmedling. Bemyndigandet avser även sådan ansvarsförsäkring som skall finnas för försäkringsförmedlare som vill förmedla fondandelar enligt 5 kap. 1 § första stycket. Frågor kring ansvarsförsäkringens utformning behandlas i avsnitt 8.3.5. Enligt punkten 5 skall föreskrifter meddelas om vilken insikt och erfarenhet som krävs enligt 2 kap. 6 § första stycket 3, se vidare kommentaren till 2 kap. 6 § första stycket 3. Kontrollen av att anställda hos ett förmedlarföretag uppfyller förutsättningarna för tillstånd för en fysisk person skall skötas av förmedlarföretaget enligt 2 kap. 6 § andra stycket. Genom bemyndigandet i punkten 6 kan föreskrifter meddelas om vad förmedlarföretaget skall iaktta vid denna kontroll. När det särskilt gäller kontrollen av om den anställde förekommer i belastningsregistret finns det uttryckliga bestämmelser i nämnda paragraf och ett särskilt bemyndigande i 9 kap. 1 §. I 5 kap. 6 § finns bestämmelser om försäkringsförmedlares klagomåls- hantering. Genom punkten 7 skapas möjlighet att föreskriva hur denna närmare skall vara utformad. Frågor kring klagomålshantering behandlas i avsnitt 8.8. Frågan om försäkringsförmedlares dokumentationsskyldighet behand- las i avsnitt 8.5.4. Punkten 8 har utformats efter förebild från 4 § andra stycket lagen om finansiell rådgivning till konsumenter. Bemyndigandet i punkten 9 avser sådana uppgifter som Finans- inspektionen behöver för sin tillsyn över försäkringsförmedlare, försäkringsföretag eller utländska försäkringsförmedlare. I 7 kap. 7 § finns bestämmelser om skyldighet för försäkrings- förmedlare, vissa utländska försäkringsförmedlare och försäkringsföretag att med årliga avgifter bekosta verksamhet. Genom bemyndigandet i punkten 10 skapas möjlighet att meddela närmare föreskrifter beträffande dessa avgifter. Paragrafen motsvarar närmast 15 § andra stycket och 17 § försäkrings- mäklarlagen. Genom denna paragraf genomförs artikel 8.5 direktivet om försäkringsförmedling där det föreskrivs att varje åtgärd som omfattar påföljder eller inskränkningar i en försäkringsförmedlares verksamhet skall kunna prövas av domstol i den medlemsstat där åtgärden har beslutats (se också artikel 14). I artikel 8.5 anges även att varje åtgärd som omfattar påföljder eller inskränkningar i en försäkringsförmedlares verksamhet skall vederbörligen motiveras och delges den berörda förmedlaren. Detta krav uppfylls genom bestämmelserna i 20 och 21 §§ förvaltningslagen (1986:223) samt 30 och 31 §§ förvaltningsprocess- lagen (1971:291). Av första stycket framgår i vilket fall beslut inte får överklagas. Det avser inspektionens föreläggande att lämna upplysningar om verksamheten för att bedöma om den omfattas av lagen. Enligt bestämmelsen i andra stycket får andra beslut av Finans- inspektionen överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detta innebär att länsrätt är första instans. Tredje stycket innehåller en upplysning om att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Den motsvaras av 17 § andra stycket andra meningen försäkringsmäklarlagen. Bestämmelsen i fjärde stycket motsvaras närmast av 15 § andra stycket försäkringsmäklarlagen. Klagofristen för överklagande av den aktuella typen av beslut räknas vanligen för beslutet och inte för delfående av beslutet. Som Lagrådet noterat är emellertid bestämmelsen föranledd av artikel 8.5 direktivet om försäkringsförmedling, där det anges att varje åtgärd som omfattar påföljder eller inskränkningar i en försäkrings- förmedlares verksamhet vederbörligen skall motiveras och delges den berörde förmedlaren. I punkten regleras vad som skall gälla för försäkringsmäklare som är registrerade hos vid lagens ikraftträdande. I punkten ges särskilda övergångsbestämmelser för övriga förmedlare som vid lagens ikraftträdande bedriver verksamhet som omfattas av den nya lagen. Frågan om övergångsregler har behandlats i avsnitt 8.9. I enlighet med allmänna principer bör lagen om försäkringsförmedling inte vara tillämplig på avtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Som Lagrådet påpekat bör det av övergångsbestämmelsen framgå att äldre bestämmelser även skall tillämpas i de fall kunden har rätt att ensidigt begära att ett äldre avtal förlängs och sådan begäran framställts efter ikraftträdandet. Om emellertid förmedlaren efter ikraftträdandet har godtagit att ett äldre avtal förlängs, fastän han kunnat motsätta sig det, bör den nya lagen tillämpas på det förlängda avtalet. De föreslagna bestämmelserna om möjligheter att ingripa innebär i jämförelse med vad som gäller enligt försäkrings- mäklarlagen att grunderna för ingripande har getts en delvis ny utformning samt att inspektionen får fler sanktioner till sitt förfogande och en större möjlighet att i det enskilda fallet avgöra såväl när en sanktion skall tillgripas som vilken sanktion som i sådana fall bör användas. Överträdelser som ägt rum före ikraftträdandet bör därför som regel bedömas enligt äldre bestämmelser. Detta gäller dock inte om tillämpningen av de nya bestämmelserna skulle leda till ett mindre strängt ingripande. Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1987:713) Ändringen innebär att paragrafen upphävs. Paragrafen har sin grund i artikel 9.2 direktiv /92/EEG (se prop. 1992/93:257 s. 195), som upphör att gälla enligt artikel 15 direktivet om försäkringsförmedling. 10.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse Ändringarna i paragrafen innebär att möjligheten för en registrerad försäkringsmäklare att förmedla fondandelar utan tillstånd enligt lagen om värdepappersrörelse i stället skall gälla för registrerade försäkrings- förmedlare. Ändringen i punkten 2 innebär ett förtydligande enligt vilket det klargörs att kunders order avseende andelar i fondföretag får vidarebefordras direkt till förvaltningsbolag. Förvaltningsbolag är utländska bolag som förvaltar fondföretag och motsvarar således svenska fondbolag, dvs. bolag som förvaltar investeringsfonder. Fondföretag som avses i punkten 1 kan emellertid antingen vara fonder som i likhet med svenska investeringsfonder inte är juridiska personer eller fondföretag som är juridiska personer, såsom t.ex. franska SICAV:er. Ett fondföretag som inte är en juridisk person förvaltas av ett förvaltningsbolag medan ett fondföretag som är en juridisk person antingen förvaltas av ett förvaltningsbolag eller är självförvaltande. En förmedlare skall således vidarebefordra kunders order avseende andelar i ett fondföretag direkt till det förvaltningsbolag som förvaltar fondföretaget eller direkt till fondföretaget om det är självförvaltande. 10.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. I den nya punkten 10 görs i fråga om utländska försäkringsförmedlare en hänvisning till 3 kap. lagen om försäkringsförmedling. Frågor kring utländska försäkringsförmedlares verksamhet i behandlas i avsnitt 8.7. Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:768) om Ändringen innebär att bestämmelserna i lagen om åtgärder mot penningtvätt, som enligt den nuvarande lydelsen gäller för verksamhet av det slag som beskrivs i 1 § försäkringsmäklarlagen, i stället skall gälla för försäkringsförmedling. Ändringen innebär att vissa undantag i fråga om krav på identitetskontroll, som enligt den nuvarande lydelsen gäller bl.a. för företag som bedriver verksamhet enligt 1 § försäkringsmäklarlagen, i stället skall gälla för försäkringsförmedlare. Som Lagrådet anmärkt innebär punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (2005:000) om försäkringsförmedling att en särskild övergångsregel bör gälla för de försäkringsmäklare som övergångsvis bedriver verksamhet enligt den upphävda lagen (1989:508) om försäkringsmäklare. 10.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister I paragrafen regleras enskildas rätt att få tillgång till registerutdrag om sig själva. Utdrag med begränsat innehåll skall lämnas för vissa angivna ändamål. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om utdragens innehåll i dessa fall. Efter mönster i lagen (2000:873) om registerkontroll av personal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnomsorg har ett tillägg gjorts i andra stycket där det föreskrivs att begränsade utdrag också skall lämnas när en enskild behöver utdrag enligt lagen om försäkringsförmedling. Sådana utdrag behövs vid den kontroll som skall göras av alla fysiska personer som skall verka som försäkringsförmedlare dels sådana som avser att driva förmedlingsverksamhet i egen rörelse, dels sådana som avser att förmedla försäkringar i egenskap av anställda hos ett förmedlarföretag. Utdragen behövs också för kontroll av personer som avser att ingå i ledningen för ett förmedlarföretag. Det är bara den enskilde själv som har rätt att begära nu aktuellt registerutdrag. Föreskrifter om vilka brott och vilken brottslighet som skall kontrolleras med hjälp av registerutdragen får meddelas enligt 9 kap. 1 § lagen om försäkringsförmedling. Enligt nämna paragraf får föreskrifter även meddelas om hur registerkontrollen skall gå till för olika typer av försäkringsförmedlare. Frågor kring registerkontrollen behandlas i avsnitt 8.2 och 8.3. Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 9/3 OCH RÅDETS DIREKTIV 2002/92/EG av OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 47.2 och artikel 55 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), och av följande skäl: (1)Försäkrings- och återförsäkringsförmedlare spelar en central roll vid distribution av försäkrings- och återförsäkringsprodukter i gemenskapen. (2)Ett första steg i arbetet för att underlätta utövandet av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster för försäkringsagenter eller försäkringsmäklare togs i och med rådets direktiv /92/EEG av om åtgärder för att underlätta det effektiva utövandet av etableringsfriheten och friheten att tillhan- dahålla tjänster vid verksamhet som försäkringsagent eller försäkringsmäklare (ur grupp 630 ISIC) och särskilt om övergångsbestämmelser för sådan verksamhet (4). (3)Direktiv /92/EEG skulle gälla till dess att bestämmelser om samordning av nationella regler om att inleda och bedriva verksamhet som försäkringsagent och försäkringsmäklare trätt i kraft. (4)Kommissionens rekommendation 92/48/EEG av om försäkringsförmedlare (5) har till största delen följts av medlemsstaterna och har bidragit till att föra de nationella reglerna om yrkeskrav och regi- strering av försäkringsförmedlare närmare varandra. (5)Det finns dock fortfarande avsevärda skillnader mellan de nationella bestämmelserna, vilket hindrar försäkrings- och återförsäkringsförmedlare från att inleda och bedriva verksamhet på den inre marknaden. Direktiv /92/EEG bör därför ersättas av ett nytt direktiv. (6)Försäkrings- och återförsäkringsförmedlare bör kunna utnyttja etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster, vilka har fastställts i fördraget. (1) EGT C 29 E, 30.1.2001, s. 245. (2) EGT C 221, , s. 121. (3) yttrande av (EGT C 140 E, , s. 167), rådets gemensamma ståndpunkt av (EGT C 145 E, , s. 1) och Europaparlamen- tets beslut av (ännu ej offentliggjort i EGT). Rådets beslut av . (4) EGT L 26, 31.1.1977, s. 14. Direktivet senast ändrat genom anslutningsakt. (5) EGT L 19, 28.1.1992, s. 32. (7)Att försäkringsförmedlare inte fritt kan bedriva verk- samhet i hela gemenskapen gör att den inre marknaden för försäkringar inte fungerar väl. (8)En samordning av de nationella reglerna om yrkeskrav och registrering av personer som inleder och bedriver verksamhet som försäkringsförmedlare kan därför bidra till att förverkliga den inre marknaden för finansiella tjänster och till att förbättra kundskyddet på området. (9)Olika slag av fysiska och juridiska personer samt institut, som agenter, mäklare och kreditinstitut (bancassu- rance-aktörer), kan distribuera försäkringsprodukter. För att aktörerna skall kunna behandlas lika och hänsyn skall kunna tas till kundskyddet bör alla dessa fysiska och juri- diska personer omfattas av detta direktiv. (10)Detta direktiv innehåller en definition av anknuten försäkringsförmedlare, i vilken det tas hänsyn till särdragen hos vissa marknader i medlemsstaterna och där syftet är att fastställa de registreringskrav som är tillämpliga på dessa förmedlare. Denna definition är inte avsedd att hindra medlemsstaterna från att ha liknande begrepp beträffande försäkringsförmedlare som utövar försäkringsförmedling för ett försäkringsföretags räkning och helt och hållet på detta försäkringsföretags ansvar, men som har behörighet att uppbära eller penningsummor för kundens räkning i enlighet med vill- koren om ekonomisk garanti i detta direktiv. (11)Detta direktiv bör tillämpas på personer vars verksamhet består i att tillhandahålla försäkringsförmedlingstjänster till tredje man mot ersättning som kan vara pekuniär eller utgöra någon annan form av överenskommen ekonomisk förmån, som är kopplad till utförandet av dessa tjänster. (12)Detta direktiv bör inte tillämpas på personer med annan yrkesverksamhet, t.ex. skatteexperter eller revisorer, som då och då ger råd om försäkringsskydd inom ramen för denna andra yrkesverksamhet, eller på tillhandahållande som avser endast allmän information om försäkringspro- dukter, förutsatt att denna verksamhet inte syftar till att bistå kunden med att ingå eller fullgöra ett försäkrings- eller återförsäkringsavtal eller omfattar yrkesmässig handläggning av ett försäkrings- eller återförsäkringsföre- tags skador eller värdering och reglering av skador. L 9/4 Europeiska gemenskapernas officiella tidning (13)Detta direktiv bör inte tillämpas på personer som bedriver försäkringsförmedling som sidoverksamhet i enlighet med vissa strikta villkor. (14)Försäkrings- och återförsäkringsförmedlare bör regi- streras vid den behöriga myndigheten i den medlemsstat där de har sin hemvist eller sitt huvudkontor, under förutsättning att de uppfyller höga yrkeskrav rörande kompetens, god vandel, skydd genom ansvarsförsäkring och ekonomiska resurser. (15)Försäkrings- och återförsäkringsförmedlare som är regi- strerade bör tillåtas att bedriva verksamhet i andra medlemsstater i enlighet med principerna om etable- ringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster, under förutsättning att ett lämpligt anmälningsförfarande har följts de behöriga myndigheterna emellan. (16)Det är nödvändigt att fastställa lämpliga påföljder för personer som bedriver försäkrings- och återförsäkrings- förmedling utan att vara registrerade, försäkrings- och återförsäkringsföretag som anlitar förmedlare som inte är registrerade eller förmedlare som inte uppfyller de nationella bestämmelser som antagits i enlighet med detta direktiv. (17)Samarbete och utbyte av information mellan behöriga myndigheter är nödvändigt för att skydda kunderna och säkerställa en sund försäkrings- och återförsäkringsverk- samhet på den inre marknaden. (18)För kunden är det viktigt att veta om den förmedlare han anlitar ger råd om produkter från ett brett urval av försäkringsföretag eller från ett begränsat antal försäkringsföretag. (19)I detta direktiv bör det anges vilken information som försäkringsförmedlare bör vara skyldiga att lämna till sina kunder. En medlemsstat får i detta avseende bibe- hålla eller anta striktare bestämmelser, som kan tillämpas på de försäkringsförmedlare som bedriver sin förmed- lingsverksamhet på medlemsstatens territorium oberoende av deras hemvist, om dessa striktare bestämmelser är förenliga med gemenskapsrätten, inbe- gripet och rådets direktiv /31/ EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (Direktivet om elektro- nisk handel) (1). (20)Om förmedlaren anger att han ger råd om produkter från ett brett urval av försäkringsföretag, bör han utföra en opartisk och tillräckligt bred analys av de försäkrings- avtal som finns på marknaden. Alla förmedlare bör dess- utom redovisa de skäl som ligger till grund för deras rådgivning. (1) EGT L 178, , s. 1. (21)Behovet av att kräva sådan information är mindre när kunden är ett företag som önskar återförsäkring eller försäkringsskydd för kommersiella och industriella risker. (22)Det behövs lämpliga och effektiva förfaranden för klagomål och tvistlösning i medlemsstaterna, så att tvister mellan försäkringsförmedlare och kunder kan lösas, varvid befintliga förfaranden kan användas om det är lämpligt. (23)Utan att kundernas rätt att väcka talan vid domstol åsidosätts, bör medlemsstaterna uppmuntra de offentliga eller privata organ som inrättats för reglering av tvister utanför domstol att samarbeta för att lösa gränsöverskri- dande tvister. Detta samarbete skulle till exempel kunna syfta till att göra det möjligt för kunderna att vända sig till organ som inte är domstolar och som finns i den medlemsstat där de har sin hemvist med klagomål mot försäkringsförmedlare som är etablerade i andra medlemsstater. Inrättandet av Nätverket för klagomål mot finansiella tjänster (FIN-NET) innebär ökad hjälp till konsumenterna när de anlitar gränsöverskridande tjänster. I bestämmelserna om förfarandena bör hänsyn tas till kommissionens rekommendation 98/257/EG av om principer som skall tillämpas på de instanser som är ansvariga för förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol (2). (24)Direktiv /92/EEG bör därför upphävas. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.I detta direktiv fastställs bestämmelser om inledande och bedrivande av försäkrings- och återförsäkringsförmedling av fysiska och juridiska personer som är etablerade i en medlems- stat eller som önskar etablera sig där. 2.Detta direktiv skall inte tillämpas på personer som tillhan- dahåller förmedlingstjänster för försäkringsavtal, om samtliga följande villkor är uppfyllda: a)kräver endast kunskaper om det försäkringsskydd som erbjuds. b)avser inte livförsäkring. c)omfattar inte ansvarsförsäkring. d)Personen i fråga har inte försäkringsförmedling som huvud- saklig yrkesverksamhet. (2) EGT L 115, , s. 31. Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 9/5 e)Försäkringen kompletterar en levererad produkt eller tjänst, vem som än levererat den, när en sådan försäkring täcker i)risken för förlust av eller funktionsfel eller skada på de varor som personen i fråga levererat, eller ii)skada på eller förlust av bagage och övriga risker i samband med en resa som bokats hos denna person, även om försäkringen omfattar livförsäkring eller ansvarsförsäkring, förutsatt att detta försäkringsskydd är underordnat det huvudsakliga försäkringsskyddet för risker i samband med resan. f)Det årliga premiebeloppet överstiger inte och försäkringsavtalets totala giltighetstid, inbegripet eventuella förlängningar, överstiger inte . 3.Detta direktiv skall inte tillämpas på försäkrings- och återförsäkringsförmedlingstjänster som tillhandahålls för risker och åtaganden utanför gemenskapen. Detta direktiv påverkar inte en medlemsstats lagstiftning om försäkringsförmedling som utövas av försäkrings- och återförsäkringsförmedlare som är etablerade i tredje land och som är verksamma på medlemsstatens territorium med stöd av principen om frihet att tillhandahålla tjänster, under förutsätt- ning att det kan garanteras att samtliga personer som utövar eller har rätt att utöva försäkringsförmedling på denna marknad behandlas lika. Genom detta direktiv regleras inte försäkringsförmedling i tredje land eller verksamhet i försäkrings- eller återförsäkrings- företag inom gemenskapen såsom de definieras i rådets första direktiv /239/EEG av om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livför- säkring (1) och rådets första direktiv /267/EEG av om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva direkt livförsäkringsrörelse (2), som utförs genom försäkringsförmedlare i tredje land. I detta direktiv används följande beteckningar med de bety- delser som här anges: 1.försäkringsföretag: ett företag som har beviljats officiell auktorisation i enlighet med artikel 6 i direktiv /239/ EEG eller artikel 6 i direktiv /267/EEG. 2.återförsäkringsföretag: ett företag som varken är ett försäkringsföretag eller ett försäkringsföretag i ett icke- medlemsland, och vars huvudsakliga verksamhet är att (1) EGT L 228, , s. 3. Direktivet senast ändrat genom Europa- parlamentets och rådets direktiv /13/EG (EGT L 77, 20.3.2002, s. 17). (2) EGT L 63, , s. 1. Direktivet senast ändrat genom Europa- parlamentets och rådets direktiv /12/EG (EGT L 77, 20.3.2002, s. 11). acceptera sådana risker som överlåts av ett försäkrings- företag, ett försäkringsföretag i ett icke-medlemsland eller andra återförsäkringsföretag. 3.försäkringsförmedling: verksamhet som består i att lägga fram, föreslå eller utföra annat förberedande arbete inför ingåendet av försäkringsavtal, eller att ingå sådana avtal, eller att bistå vid förvaltning och fullgörande av sådana avtal, särskilt vid skada. När sådan verksamhet bedrivs av ett försäkringsföretag eller av en anställd vid ett försäkringsföretag som handlar på företagets ansvar skall verksamheten inte anses vara försäkringsförmedling. Tillhandahållande av information i enskilda fall inom ramen för annan yrkesverksamhet förutsatt att denna verk- samhet inte syftar till att bistå kunden med ingåendet eller fullgörandet av ett försäkringsavtal, yrkesmässig handlägg- ning av ett försäkringsföretags skador samt värdering och reglering av skador skall inte heller anses vara försäkringsförmedling. 4.återförsäkringsförmedling: verksamhet som består i att lägga fram, föreslå eller utföra annat förberedande arbete inför ingåendet av återförsäkringsavtal, eller att ingå sådana avtal, eller att bistå vid förvaltning och fullgörande av sådana avtal, särskilt vid skada. När sådan verksamhet bedrivs av ett återförsäkringsföretag eller av en anställd vid ett återförsäkringsföretag som handlar på företagets ansvar skall verksamheten inte anses vara återförsäkringsförmedling. Tillhandahållande av information i enskilda fall inom ramen för annan yrkesverksamhet förutsatt att denna verk- samhet inte syftar till att bistå kunden med ingåendet eller fullgörandet av ett återförsäkringsavtal, yrkesmässig handläggning av ett återförsäkringsföretags skador samt värdering och reglering av skador skall inte heller anses vara återförsäkringsförmedling. 5.försäkringsförmedlare: varje fysisk eller juridisk person som mot ersättning inleder eller bedriver försäkringsförmedling. 6.återförsäkringsförmedlare: varje fysisk eller juridisk person som mot ersättning inleder eller bedriver återförsäkrings- förmedling.