prop · GS03165 · 2005-05-27 00:00:00 — Artikel 9.2 får vidare anses utvisa att till tjänstepensionsverksamhet kan räknas tilläggsförsäkringar om kollektiv- avtalat invaliditetsskydd, efterlevandeskydd och återbetalningsskydd. Avsikten med den nya bestämmelsens definition är att området för tjänstepensionsförsäkring inte skall begränsas jämfört med vad som gäller . Definitionen är å ena sidan inte avsedd att medföra några begränsningar i livförsäkringsbolagens produktutbud i förhållande till nuvarande ordning, men skall å andra sidan inte ge försäkringsbolagen möjlighet att meddela andra slags försäkringar än dem som godtas. Av detta följer att den skatterättsliga definitionen av tjänstepensions- försäkring är för snäv. Det skall i dessa fall sakna betydelse om försäkringen i skatterättsligt hänseende är en pensionsförsäkring eller en kapitalförsäkring. Det skall heller inte ha någon betydelse om utbetal- ningen av försäkringsbeloppet sker som ett engångsbelopp eller som periodiska utbetalningar. Följaktligen bör till den nu aktuella kategorin kunna hänföras vad som enligt gängse uppfattning inom det svenska försäkringsväsendet räknas som tjänstepensionsförsäkringar. Dit hör främst försäkringar om ålders-, sjuk- och efterlevandepension, vilka är knutna till tjänsteförhål- landen och för vilka arbetsgivaren helt eller delvis står premie- kostnaderna. Också försäkringar som meddelas som tillägg till ovan nämnda försäkringar, t.ex. sjukförsäkringar och premiebefrielseförsäk- ringar, skall anses omfattas av tjänstepensionsverksamheten. Vidare bör även sådana livförsäkringar som arbetstagarna erbjuds att frivilligt teckna i en tjänstepensionskassa eller i ett försäkringsbolag falla under definitionen, liksom sådana livförsäkringar som överlåts till den försäkrade, eftersom även sådana försäkringar erbjuds som ett led i yrkesutövningen och därmed är anknutna till anställningsförhållandet. En yttersta begränsning av vad som skall räknas som tjänstepensions- försäkring är dock att en sådan försäkring måste vara en livförsäkring enligt vad som anges i 2 kap. 3 b § FRL. Genom artikel 2 (b) i tjänstepensionsdirektivet undantas nämligen sådan verksamhet som bedrivs av skadeförsäkringsbolag uttryckligen från direktivets tillämp- ningsområde. Frågan om hur tjänstepensionsförsäkring skall definieras behandlas även i avsnitt 8. Av det andra stycket, som har sin grund i artikel 4 i tjänstepensions- direktivet, följer ett krav på att livförsäkringsbolag skall hålla förvalt- ningen av tillgångar motsvarande åtaganden beträffande tjänste- pensionsförsäkring åtskilda från bolagets övriga tillgångar, liksom att försäkringstekniska avsättningar för sådana försäkringar skall hållas avskilda från bolagets övriga avsättningar. I livförsäkringsbolag som meddelar tjänstepensionsförsäkring måste följaktligen i fortsättningen tjänstepensionsverksamheten förvaltas i särskild ordning. Separationskravet omfattar de försäkringstekniska avsättningarna för tjänstepensionsförsäkringar och motsvarande skuld- täckningstillgångar. Ett livförsäkringsbolags tillgångar i övrigt berörs däremot inte. De tillgångar som inte berörs utgörs i princip av bolagets riskkapital, vilket även fortsättningsvis skall vara gemensamt för tjänstepensionsverksamheten och bolagets övriga verksamhet. Separa- tionskravet behandlas närmare i avsnitt 9.1. Det åligger att med stöd av reglerna i 19 kap. se till att kravet på strikt åtskillnad mellan tjänstepensionsverksamhet och annan verksamhet efterlevs. En sådan tillsynsplikt uttrycks i artikel 4 sista stycket i direktivet. Det ankommer därmed ytterst på tillsyns- myndigheten att i de enskilda fallen bedöma till vilken kategori en viss försäkring skall hänföras. I paragrafens sista stycke görs, i enlighet med den möjlighet därtill som direktivets artikel 6 (a) andra strecksatsen medger, ett undantag beträffande sådana försäkringar som tecknas för egen räkning av en egenföretagare. Begreppet egenföretagare är en översättning av self- employed i den engelska språkversionen av direktivet. Svensk lagstift- ning ger ingen heltäckande definition av detta begrepp. Ledning för vilka som avses får därför sökas på annat håll i EG-rätten. Där har med egenföretagare enligt en definition avsetts alla som utför förvärvsarbete för egen räkning i enlighet med nationell lagstiftning, inklusive jord- brukare och fria yrkesutövare och enligt en annan all betald ekonomisk verksamhet som inte bedrivs för och under ledning av en annan person (se SOU 2004:55 s. 415 ff., jfr prop. 2002/03:65 s. 119 ff.). Undantaget för egenföretagares tjänstepensionsförsäkringar behandlas i avsnitt 8. 2 a kap. 1 § Paragrafen innehåller bestämmelser om upprättande av filial i ett annat EES-land. Av paragrafens nya fjärde stycke framgår vad som skall gälla när ett försäkringsbolag åtar sig uppdrag att meddela tjänstepensionsförsäkring från en sekundäretablering i EES. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12. Som framgår där skall det konsoliderade livförsäkringsdirektivets regler gälla för själva inrättandet av sekundäretableringen. Däremot skall det särskilda underrättelseförfarandet som anges i tjänstepensions- direktivets artikel 20.2 och 20.3 tillämpas varje gång försäkringsbolaget åtar sig ett uppdrag att meddela tjänstepensionsförsäkringar. En sådan underrättelse skall därvid, enligt det nya femte stycket, innehålla uppgifter om det uppdragsgivande företaget och det huvudsakliga inne- hållet i de överenskommelser som ligger till grund för försäkringarna. Begreppet tjänstepensionsförsäkring definieras i 1 kap. 3 a § (se kommentaren till den paragrafen). 2 a kap. 2 § Paragrafen behandlar de åtgärder som skall vidta sedan den underrättats om att en sekundäretablering skall upprättas. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innebärande att de bestämmelser som avser tjänstepensionsverksamhet från en sekundäretablering har brutits ut och bildar en särskild paragraf (2 a kap. 2 a §, se författningskommentaren till den paragrafen). Genom en justering i paragrafens första stycke framgår att Finans- inspektionens skyldighet att meddela den behöriga myndigheten i det land där ett försäkringsbolags sekundäretablering skall upprättas endast skall anknytas till de regler i 1 § som behandlar själva upprättandet av etableringen. Ändringen är en följd av att de nya bestämmelserna i fjärde och femte styckena i den paragrafen i fråga om tjänstepensionsförsäk- ringar skall vara fristående från upprättandet av sekundäretableringen, se kommentaren till 1 §. Av samma skäl har en motsvarande justering skett i fjärde stycket. 2 a kap. 2 a § Paragrafen behandlar de särskilda bestämmelser som, utöver vad som följer av 2 a kap. 2 § om själva upprättandet av en sekundäretablering, skall gälla för verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring från en sådan etablering. Paragrafen, som är ny, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelserna har sin grund i artikel 20.420.6 i tjänstepensionsdirektivet. Första stycket rör det särskilda meddelandeförfarande som avser inledande av tjänstepensionsverksamhet från en sekundäretablering. Genom bestämmelsen åläggs att, om förutsätt- ningarna i 2 a kap. 2 § andra stycket är uppfyllda, meddela den behöriga myndigheten i det land där sekundäretableringen är upprättad om de uppgifter som försäkringsbolaget har lämnat i sin underrättelse enligt 1 § fjärde stycket. skall, enligt andra stycket, underrätta försäkringsbolaget om att ett meddelande har lämnats. Ett exempel på när bör kunna vägra att vidarebefordra en underrättelse om försäkringsbolaget är att bolaget inte har sådana administrativa rutiner som krävs för att möta de speciella krav som ställs på grund av att en verksamhet bedrivs utomlands, jfr prop. 1994/95:184 s. 254. Av direktivets artikel 20.4 framgår bl.a. uttryckligen att en särskild ledningsprövning skall göras för det fall att institutet avser att bedriva verksamhet i ett annat land inom EES. Som regeln är utformad framgår dock att prövningen endast skall relateras till utlandsverksamheten. Skulle den utfalla till institutets nackdel innebär detta därför inte automa- tiskt ett underkännande av ledningen såvitt avser institutets verksamhet i . Myndigheten i värdlandet kan därefter komma att tillställa inspek- tionen uppgifter om i det landet tillämpliga verksamhetsföreskrifter. Uppgifterna kan, som framgår av tjänstepensionsdirektivets artikel 20.6, röra i det landet tillämplig social- och arbetsmarknadsrätt samt regler om information och placering av tillgångar. Om de begreppen, se kommen- taren till 3 kap. 2 § LUFV. Av tredje stycket framgår att Finans- inspektionen skall underrätta försäkringsbolaget om dessa uppgifter. Vidare föreskrivs i det fjärde stycket att bolaget får påbörja verksamheten vid sekundäretableringen när det har mottagit uppgifterna. För det fall att den utländska myndigheten inte lämnar några uppgifter får verksamheten inledas i varje fall efter det att den myndigheten fått meddelande. Enligt paragrafens sista stycke skall meddela eventuellt beslut om avslag senast efter att inspektionen har tagit emot en underrättelse om att ett försäkringsbolag har åtagit sig ett uppdrag om att meddela tjänstepensionsförsäkring. Bestämmelserna har behandlats närmare i avsnitt 12. 2 a kap. 3 § Paragrafen rör ändring av verksamhet som ett försäkringsbolag bedriver från en sekundäretablering. Av det nya andra stycket, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, framgår att en ändring som innebär att tjänstepensions- verksamhet skall inledas utlöser krav på att de särskilda underrättelse- och meddelandebestämmelserna i 1 och 2 a §§ då skall gälla i stället för bestämmelserna i paragrafens första stycke. Detta följer av kravet att en särskild underrättelse skall lämnas varje gång ett livförsäkringsbolag åtar sig ett nytt uppdrag att meddela tjänstepensionsförsäkring. Vad däremot gäller ändring av ett uppdrag som redan har inletts skall dock bestämmelserna i första och tredje styckena gälla. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 12. 2 a kap. 4 § Paragrafen rör förutsättningarna för ett försäkringsbolag att bedriva gränsöverskridande verksamhet. Enligt de nya andra och tredje styckena skall motsvarande regler avseende särskild underrättelse från försäkringsbolaget gälla som när fråga är om bedrivande av tjänstepensionsverksamhet vid en sekundär- etablering enligt 1 §, se kommentaren till sistnämnda bestämmelse samt avsnitt 12. I övrigt har en redaktionell ändring gjorts i paragrafens sista stycke. 2 a kap. 5 § Paragrafen behandlar underrättelse till annat lands myndighet vid gränsöverskridande verksamhet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innebärande att bestämmelserna om gränsöverskridande verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring har brutits ut och bildar en särskild paragraf (2 a kap. 5 a §, se författnings- kommentaren till den paragrafen). I tredje och fjärde styckena har redaktionella ändringar gjorts. 2 a kap. 5 a § Denna nya paragraf behandlar de särskilda bestämmelser som, i stället för vad som följer av 2 a kap. 5 § i fråga om gränsöverskridande verksamhet, skall gälla för sådan verksamhet avseende tjänstepen- sionsförsäkring. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller bestämmelser om dels meddelandeförfarandet vid gränsöverskridande tjänstepensionsverksamhet när ett försäkringsbolag lämnat underrättelse till härom, dels när verksamheten får inledas. Bestämmelserna motsvarar vad som enligt 2 a § gäller avseende bedrivandet av sådan verksamhet vid sekun- däretablering, se kommentaren till den bestämmelsen samt avsnitt 12. Första stycket rör således det särskilda meddelandeförfarande som gäller för inledande av gränsöverskridande verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring. Genom bestämmelsen åläggs Finansinspek- tionen att, om förutsättningarna i 2 a kap. 2 § andra stycket är uppfyllda, meddela den behöriga myndigheten i det land där den gränsöverskridande verksamheten skall bedrivas om de uppgifter som försäkringsbolaget har lämnat i sin underrättelse enligt 4 §. På motsvarande sätt som i fråga om sekundäretablering skall Finans- inspektionen till sitt meddelande till den behöriga myndigheten i det andra landet foga dels ett intyg om att bolaget har en tillräcklig kapitalbas, dels information om vilka försäkringsklasser som bolagets verksamhetstillstånd omfattar. skall, enligt andra stycket, underrätta försäkringsbolaget om att ett meddelande har lämnats. På samma sätt som i fråga om sekundäretablering kan myndigheten i värdlandet kan därefter komma att tillställa inspektionen uppgifter om i det landet tillämpliga verksamhetsföreskrifter. Av tredje stycket framgår att skall underrätta försäkringsbolaget om dessa uppgifter (jfr kommentaren till 2 a kap. 2 a § tredje stycket). Vidare föreskrivs i det fjärde stycket att bolaget får påbörja den gränsöverskridande verksamheten avseende tjänstepensionsförsäkring när det har mottagit uppgifterna. För det fall att den utländska myndigheten inte lämnar några uppgifter får verksamheten inledas i varje fall efter det att den myndigheten fått meddelande enligt första stycket. Enligt paragrafens sista stycke skall meddela eventuellt beslut om avslag senast efter att inspektionen har tagit emot en underrättelse om att ett försäkringsbolag har åtagit sig ett uppdrag om att meddela tjänstepensionsförsäkring. Bestämmelserna har behandlats närmare i avsnitt 12. 2 a kap. 6 § Paragrafen, som har fått sin slutliga utformning i enlighet med Lagrådets förslag, har justerats för att täcka den särskilda situationen att en ändring av ett försäkringsbolags gränsöverskridande verksamhet avser tjänste- pensionsförsäkringar. Justeringen motsvarar vad som enligt 3 § gäller sådan verksamhet som bedrivs vid sekundäretablering, se kommentaren till den bestämmelsen samt avsnitt 12. 5 kap. 1 § Paragrafen reglerar försäkringsbolagens möjligheter att ta upp eller ta över penninglån (upplåning). I första stycket har en redaktionell ändring gjorts. Genom det nya tredje stycket har tillagts en begränsningsregel för upplåning i ett försäkringsbolag som meddelar tjänstepensionsförsäk- ringar. Upplåning är tillåten i tjänstepensionsverksamhet, oavsett om den utgör hela eller endast en del av försäkringsbolagets totala verksamhet, endast för att tillgodose tillfälliga likviditetsbehov eller för att uppfylla kravet på en tillräcklig kapitalbas. För upplåning i tjänstepen- sionsverksamhet gäller i övrigt samma begränsning som i övrig försäkringsverksamhet, dvs. att den samlade upplåningen är av ringa betydelse med hänsyn till rörelsens omfattning och kapitalbasens storlek. Fjärde stycket har justerats så att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om tillämpningen av bestämmelserna om upplåning även i tjänstepensionsverksamhet. skall också för försäkringsbolags tjänstepensions- verksamhet i enskilda fall kunna besluta om undantag från kravet på att upplåningen skall vara av ringa betydelse. Att så är fallet framgår av ett tillägg till paragrafens sista stycke. Begränsningsregeln för upplåning har behandlats närmare i avsnitt 7 kap. 2 § De nya reglerna i paragrafen är föranledda av tjänstepensionsdirektivets artikel 15 om beräkning av tekniska avsättningar. I ett nytt femte stycke har införts en särregel för beräkningen av livförsäkringsavsättningarna för den ansvarighet som ett bolag har på grund av löpande tjänstepensionsförsäkringar. Som en följd av att den s.k. aktsamhetsprincipen nu införs för tillgångsplaceringen i sådan verksamhet skall även avsättningsberäkningen vila på aktsamma antaganden och innefatta en marknadsmässig värdering av åtagandena. Innebörden av det nya kravet på aktsamma antaganden om dödlighet och andra riskmått, räntesats samt driftskostnader har behandlats i avsnitt Beträffande aktsamhetsprincipen, se kommentaren till 7 kap. 12 § samt avsnitt 11.4. Enligt tjänstepensionsdirektivets krav i artikel 15.3 skall beräkningen av avsättningarna i tjänstepensionsverksamhet utföras minst en gång om året, vilket kommer till uttryck i ett nytt sjätte stycke. avsättningar i den angivna verksamheten således inte endast livförsäk- får dock enligt det nya sjunde stycket i enskilda fall medge avvikelser från det kravet. gränsen är härvid att beräkningen skall utföras , vilket också angetts i den nya bestämmelsen. Sådan dispens får enligt artikel 15.3 lämnas om försäkringsbolaget till rapporterar de justeringar som har gjorts avseende de mellanliggande åren på ett sådant sätt att utvecklingen av avsättningarna och förändringarna av de risker som täcks tydligt framgår. Bestämmelsen hindrar inte Finans- inspektionen att inom ramen för myndighetens stabilitetstillsyn kräva att ett försäkringsbolag beräknar sina avsättningar oftare än en gång . Det nuvarande bemyndigandet i paragrafens sista stycke innebär att det även får meddelas föreskrifter där t.ex. principer för aktsamma antaganden vid beräkning av livförsäkringsavsättningar preciseras. 7 kap. 4 § Paragrafen ger bestämmelser för premieberäkning för bl.a. livförsäkring. Det nya andra stycket är en följdändring av teknisk karaktär och föranleds av att sambandet mellan beräkningen av livförsäkrings- avsättningar och premieberäkningen även fortsättningsvis skall kunna I det nya stycket anges därför att för tjänste- pensionsförsäkringar som huvudregel skall bestämmas på grundval av sådana antaganden som anges i det nya 2 § femte stycket, dvs. antaganden om dödlighet och andra riskmått, räntesats och driftskostnader som var för sig gjorts på ett aktsamt sätt. På samma sätt som för för livförsäkringar enligt första stycket får avvikelser ske från detta krav om avvikelsen är försvarlig med hänsyn till bolagets ekonomiska situation. 7 kap. 9 § Paragrafen behandlar skuldtäckning. I paragrafens första stycke, som föreskriver att försäkringsbolagen skall ha de s.k. skuldtäckningstillgångarna placerade i enlighet med vissa bestämmelser i 7 kap., har införts en hänvisning även till den nya 12 §, vilken innehåller särskilda placeringsregler för tjänstepensionsverksam- heten i ett försäkringsbolag (se kommentaren till den paragrafen). Paragrafen behandlar krav på försäkringsbolag att upprätta, följa och informera om placeringsriktlinjer. Bestämmelsen i första stycket omfattar all verksamhet hos ett försäk- ringsbolag och ansluter därmed redan till artikel 12 i tjänstepensions- direktivet. Tjänstepensionsdirektivet anger i sagda artikel precisa krav på att riktlinjerna för placeringsverksamheten i tjänstepensionsverksamhet skall innehålla i vart fall sådana uppgifter som metoder för att mäta placerings- risker, processer för riskkontroll och den strategiska allokeringen av tillgångar i förhållande till pensionsåtagandenas art och varaktighet. Mot den bakgrunden har i ett nytt tredje stycke samlats dels det befintliga (tidigare i andra stycket intagna) bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldigheten att lämna information och om vilka försäkringar som inte skall omfattas av informationsskyldigheten, dels ett motsvarande bemyndigande att meddela föreskrifter om innehållet i sådana riktlinjer för placeringsverksamheten. Placeringsriktlinjerna skall enligt artikel 11.3 i tjänstepensionsdirek- tivet på begäran göras tillgängliga för medlemmar och förmånstagare eller deras företrädare. Genom ett tillägg i paragrafens andra stycke skall därför även andra ersättningsberättigade på grund av tjänstepensions- försäkringar än livförsäkringstagare och de som erbjuds att teckna en livförsäkring ges information om riktlinjerna. Angivna personer kan på grund av direktivets bestämmelser naturligtvis inte genom föreskrifter i enlighet med bemyndigandet i tredje stycket undantas från informations- skyldigheten i paragrafen. En annan sak är att informationen i vissa fall kan lämnas till företrädare för den ersättningsberättigade. Införandet av den s.k. aktsamhetsprincipen för tillgångsplaceringen i ett livförsäkringsbolags tjänstepensionsverksamhet (se 7 kap. 2 § och författningskommentaren till den paragrafen) kommer att ställa nya krav både på tillsynsmyndigheten och på tjänstepensionsinstituten. Instituten skall därvid själva ha ansvaret för att upprätta metoder för riskhantering och beslutsrutiner som säkerställer att placeringarna sker med Prop. 2004/05:165 iakttagande av de kvalitativa reglerna som anges i lag. inspektionens bedömning av om instituten gjort sig skyldiga till regelöverträdelser kommer därmed att bli mer komplex, eftersom varje enskilt instituts situation och förutsättningar måste tas i beaktande. Bolagens egna placeringsriktlinjer kommer därför att få en central roll i den nya processinriktade tillsynen. Enligt ett nytt sista stycke skall därför för placeringsriktlinjerna tillämpas de regler i 8 a § som gäller för försäkringstekniska riktlinjer för livförsäkring. Detta innebär att livförsäkringsbolag som meddelar tjänstepensionsförsäkringar skall lämna in placeringsriktlinjerna till senast när de börjar användas och när de ändras. Eftersom någon separation inte skall ske avseende riskkapitalet i de försäkringsbolag som meddelar både tjänstepensionsförsäkring och annan försäkring (se författningskommentaren till 1 kap. 3 a §) krävs att dessa bolag till lämnar in placeringsriktlinjer avseende hela den verksamhet som delar det aktuella riskkapitalet. Hänvisningen till 8 a § innebär vidare att det till placeringsriktlinjerna skall fogas en analys av vad riktlinjerna väntas få för konsekvenser för institutet och de ersättningsberättigade. Kraven på placeringsriktlinjer har behandlats i avsnitt 11.5. 7 kap. 11 § Paragrafen behandlar skyldigheten att föra register över skuldtäcknings- gångarna och dessas värde. I första stycket har gjorts ett tillägg som tar sikte på sådana livförsäk- ringsbolag som förenar verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring med annan livförsäkringsrörelse. Sådana bolag måste i fortsättningen föra ett särskilt register över de tillgångar som används för skuldtäckning i tjänstepensionsverksamheten. Bestämmelsen är en följd av separations- kravet i 1 kap. 3 a §, se kommentaren till den bestämmelsen samt avsnitten 9.1 och 2. I andra stycket har en redaktionell ändring gjorts för att visa att ett försäkringsbolag i vissa fall kan ha skyldighet att föra flera register. 7 kap. 11 a § I paragrafens andra stycke har ett förtydligande införts av innebörden att förmånsrätt enligt 4 a § förmånsrättslagen (1970:979) gäller för tillgångar som finns upptagna i de separata register som måste upprättas enligt 11 § om ett försäkringsbolag förenar tjänstepensionsverksamhet med annan livförsäkringsverksamhet. Se vidare kommentaren till den bestämmelsen samt avsnitt 9.2. I sista stycket har ett förtydligande av redaktionell karaktär införts. 7 kap. 12 § Paragrafen är ny och innehåller särbestämmelser för skuldtäckning i ett livförsäkringsbolags tjänstepensionsverksamhet. För sådan verksamhet har i första stycket uppställts ett allmänt krav att placeringarna skall ske på ett aktsamt sätt. Därmed lagfästs den aktsam- hetsprincip (the person rule) som enligt tjänstepensions- direktivets artikel 18.1 skall vara den generella grundsatsen för samtliga kapitalplaceringar i tjänstepensionsverksamhet. Av den grundsatsen följer enligt nämnda artikel uttryckligen bl.a. att tillgångarna skall placeras på det sätt som bäst gagnar de ersätt- ningsberättigades intressen och som tillförsäkrar säkerhet, kvalitet, likviditet och lönsamhet för den samlade portföljen. Vidare medför aktsamhetsprincipen krav på matchning och diversifiering. Den kräver också att tillgångarna till övervägande del skall placeras på reglerade marknader, men ger försäkringsbolaget rätt att placera på riskkapitalmarknader (se artikel 18.5). Aktsamhetsprincipen har behand- lats närmare i avsnitten 6.5 och 11.4. Beträffande placeringsreglernas tillämpningsområde, se kommentaren till 1 kap. 3 a § samt avsnitt 11.4.