prop · GS0362 · 2005-03-01 00:00:00 — Den svenska översättningen i direktivet är också missvisande på denna punkt. Den engelska termen är system operator eller på svenska systemoperatör, vilket är den term som används i internationella sam- manhang för den aktör som behandlas i paragrafen. Regeringen avstår därför från att införa termen systemansvarig i den aktuella paragrafen. Juridisk och personell åtskillnad 2 § Ett företag som bedriver överföring av naturgas får inte bedriva handel med naturgas. I ett företag som innehar koncession för naturgasledning får inte en styrelseledamot, verkställande direktör eller firmatecknare vara styrelseledamot, verkställande direktör eller firmatecknare i ett företag som bedriver handel med naturgas. Paragrafen saknar motsvarighet i gamla naturgaslagen och motsvarar 1 § i lagrådsremissen. Innebörden av första stycket är att ett företag som bedriver överföring av naturgas inte får bedriva handel med naturgas. Bestämmelsen gäller både innehavare av transmissionsledningar och innehavare av distributionsledningar. Däremot gäller inte bestämmelsen för innehavare av interna nät eftersom de inte bedriver överföring av naturgas enligt definitionen i 1 kap. 7 §, dvs. deras överföring sker inte för annans räkning utan för egen räkning. Däremot får överföring av naturgas bedrivas tillsammans med annan verksamhet än handel med naturgas. Om så sker måste överföringsverk- samheten redovisas särskilt enligt 2 §. Själva driften av överföringssystemet kräver energi. driften av mät- och reglerstationer. För denna drift används ofta naturgas, som alltså köps in av ledningsinnehavaren. Eftersom sådana inköp sker för egen förbrukning kan de inte betraktas som handel, varför dessa inköp är tillåtna. I andra stycket förstärks kravet på åtskillnad mellan överföringsverk- samhet och handel med naturgas. Eftersom kraven i tredje stycket, i mot- sats till bestämmelsen i första stycket, enbart omfattar innehavare av koncessionpliktiga ledningar omfattas inte innehavare av distributions- ledningar av det strängare kravet om åtskillnad. För tydlighets skull bör följande uppmärksammas. Om en person inne- har någon av de tre angivna funktionerna i ett företag som bedriver över- föring av naturgas får han inte inneha någon av de angivna funktionerna i ett företag som bedriver handel med naturgas. Förbudet gäller alltså inte bara motsvarande funktion i det andra företaget. Redovisning av överföring av naturgas 3 § Verksamhet som rör överföring av naturgas skall ekonomiskt redo- visas skilt från annan verksamhet. Därvid skall överföring på trans- missionsledningar och överföring på distributionsledningar redovisas var Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndig- heten får meddela närmare föreskrifter om redovisning av verksamhet som rör överföring av naturgas samt om skyldighet att ge in redovis- ningshandlingar till tillsynsmyndigheten. Paragrafen motsvarar i stort 4 kap. 1 § i gamla naturgaslagen i den del den avser överföring av naturgas samt 2 § i lagrådsremissen. Naturgasföretag är underkastade sedvanliga regler om redovisning av Viktigast i detta hänseende är bokföringslagen (1999:1078) och årsredovisningslagen (1995:1554). De företagsformer som kan bli aktuella för naturgasföretag är aktiebo- lag, ekonomiska föreningar och kommunala verk. Juridiska personer, däribland aktiebolag och ekonomiska föreningar, är, med vissa undantag som i det här sammanhanget saknar betydelse, bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen, vilket framgår av 2 kap. 1 §. Kommuner är däremot inte bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen, vilket föreskrivs i 2 kap. 5 §. Föreskrifter om kommuners bokförings- skyldighet finns i 8 kap. kommunallagen (1991:900) och i 2 kap. lagen Prop. 2004/05:62 (1997:614) om redovisning. Aktiebolag och ekonomiska föreningar är skyldiga att upprätta och offentliggöra en årsredovisning enligt årsredovisningslagen, vilket före- skrivs i 1 kap. 1 § årsredovisningslagen och 6 kap. 1 § bokföringslagen. Föreskrifter om kommuners skyldighet att upprätta årsredovisning finns i 8 kap. kommunallagen och 38 kap. lagen om redovis- ning. De föreskrifter som meddelas i den aktuella paragrafen gäller alltså utöver nämnda föreskrifter. I första stycket stadgas att verksamhet som rör överföring av naturgas skall redovisas skilt från annan verksamhet. Dessutom skall överföring på transmissionsledningar respektive distributionsledningar redovisas var för sig. Om ett överföringföretag dessutom bedriver verksamhet vid en lagringsanläggning eller en förgasningsanläggning skall även dessa verk- samheter redovisas skilt från överföringsverksamhet, vilket framgår av 4 kap. 3 § första stycket. I lagrådsremissen användes termen överföringsledning i stället för transmissionsledning. Som har påpekats i författningskommentaren till 1 kap. 6 § ansåg Lagrådet att överföringsledning är ett oegentligt begrepp. I den nu aktuella paragrafen har därför Lagrådet föreslagit att man använder termerna stamledning och grenledningar, som omfattas av begreppet överföringsledning. Lagrådet har dessutom föreslagit att man, i stället för distributionsledning, använder termerna fördelningsledning, distributionsledning och servisledning, vilka omfattas av begreppet dis- tributionsledning. Som regeringen framhållit i författningskommentaren till 1 kap. 6 § har termen överföringsledning övergivits till förmån för transmissionsled- ning. Det finns därmed inte anledning att i den aktuella paragrafen göra den uppdelning som Lagrådet föreslagit. Även termen distributionsled- ning är ett väl inarbetat begrepp i naturgasbranschen, varför några miss- förstånd kring termen inte skall behöva uppstå. Regeringen avstår därför från att göra den uppdelning som Lagrådet även här har föreslagit. I andra stycket bemyndigas regeringen eller, efter regeringens bemyn- digande, tillsynsmyndigheten att meddela närmare föreskrifter om redo- visning av verksamhet som rör överföring av naturgas och om skyldighet att till tillsynsmyndigheten ge in redovisningshandlingar. Sådana före- skrifter har meddelats i förordningen (2000:671) om redovisning och revision av överföring av naturgas och lagring av naturgas för annans räkning. Eftersom innehavare av interna nät inte bedriver överföring av natur- gas omfattas de inte av bestämmelserna i denna paragraf. 4 § En revisor i ett företag som bedriver överföring av naturgas skall göra en särskild granskning av redovisningen av denna verksamhet. Revisorn skall i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om redovisningen av verksamheten skett enligt gällande bestämmelser. Företaget skall lämna in intyget till tillsynsmyndigheten. Regeringen får meddela närmare föreskrifter om revisionen. Paragrafen motsvarar 4 kap. 2 § i gamla naturgaslagen, med den skillna- den att den numera endast omfattar överföring av naturgas och inte lag- ring av naturgas. Den motsvarar 3 § i lagrådsremissen. I första stycket anges att en revisor i ett naturgasföretag som bedriver överföring av naturgas skall granska den särskilda redovisningen av Den särskilda granskningen syftar till att kontrollera att redovisningen har skett i överensstämmelse med föreskrifterna i 3 § första stycket och i överensstämmelse med föreskrifter som har medde- lats med stöd av 3 § andra stycket. Enligt andra stycket skall revisorn upprätta ett särskilt intyg som skall innehålla ett utlåtande i frågan om redovisningen skett i överensstäm- melse med nämnda föreskrifter. Detta intyg skall företaget lämna in till tillsynsmyndigheten. I tredje stycket finns ett bemyndigande för regeringen att meddela närmare föreskrifter om revision av överföring av naturgas. skrifter har meddelats i förordningen (2000:671) om redovisning och revision av överföring av naturgas och lagring av naturgas för annans Anslutning av naturgasledning m.m. 5 § Den som innehar en naturgasledning är skyldig att på skäliga villkor ansluta andra naturgasledningar samt lagringsanläggningar och för- Detsamma gäller vid återinkoppling av en befint- lig naturgasledning, ändring av den avtalade kapaciteten i anslutnings- punkten samt ändring av tiden för överföringen. Skyldighet föreligger inte om den först nämnda ledningen saknar kapacitet för den begärda åtgärden eller om det annars finns särskilda skäl. Skyldigheten gäller inte den som innehar en naturgasledning som uteslutande används för egen räkning. Paragrafen motsvarar 3 kap. 1 § gamla naturgaslagen och 3 kap. 4 § i Första stycket andra meningen motsvarar dock 1 kap. 8 § gamla naturgaslagen och 1 kap. 6 § i lagrådsremissen. formats enligt Lagrådets förslag. I första stycket regleras anslutningsskyldigheten för den som innehar Som har framhållits i författningskommentaren till 2 kap. 1 § avses med ledningens innehavare den som svarar för driften av ledningen oavsett om detta grundar sig på äganderätt eller nyttjanderätt. Anslutningsskyldigheten gäller innehavare av såväl transmissionsled- ningar som distributionsledningar. Anslutningsskyldigheten gäller gentemot tre typer av anläggningar, nämligen naturgasledningar, lagringsanläggningar och förgasningsan- Av lagtexten framgår att anslutning skall ske på skäliga villkor. skrifter om sådana villkor finns i 6 kap. 1 §. Undantag från anslutningsskyldigheten föreligger, enligt andra stycket, om naturgasledningen saknar kapacitet för den begärda anslutningen. Naturgasledningen måste nämligen fysiskt, utöver befintlig överföring, kunna klara den ökade överföring som blir följden av en ny anslutning. Härvid måste bedömas inte bara den tillkommande mängden naturgas som skall överföras utan också den tid under vilken överföringen skall ske. Överföring av naturgas varierar nämligen till sin omfattning . Den är större och mindre under sommarhalv- året. Denna kapacitetsprövning måste inte bara göras då det gäller en ny an- slutning. Även i det fallet att en ansluten ledning, som varit bortkopplad, skall återanslutas ökar behovet av överföringskapacitet i huvudledningen. Samma situation uppstår i ytterligare ett fall. Då någon begär att bli ansluten till en naturgasledning måste han uppge hur mycket naturgas per tidsenhet som skall överföras till den anslutna led- ningen och denna överföring skall ske. Utifrån den upp- giften prövar innehavaren av huvudledningen om han har tillräcklig ka- pacitet för den begärda överföringen. Om anslutning medges avtalar par- terna om kapacitet i den aktuella anslutningspunkten och om den tid under vilken överföringen skall ske. Den som redan är ansluten till en ledning kan begära att kapaciteten i hans anslutningspunkt skall ändras eller att överföringen skall ske än den avtalade. I en sådan situation måste innehavaren av hu- vudledningen göra en förnyad kapacitetsprövning. Enligt första stycket andra meningen skall de nu nämnda situationerna behandlas på samma sätt som en begäran om ny anslutning. Om det inte finns ledig kapacitet föreligger inte anslutningsskyldighet. En innehavare av en naturgasledning får inte särbehandla den koncern där han eventuellt ingår. Innehavaren får alltså inte med hänvisning till koncernens framtida behov av överföringskapacitet vägra att ansluta andra kunder. Å andra sidan behöver innehavaren inte inskränka pågå- ende överföring för att frigöra kapacitet åt andra kunder. Anslutningsskyldighet föreligger inte heller om det finns särskilda skäl Som exempel kan nämnas situationer då det med fog kan befaras bli svårt att få betalt av motparten. Det kan också, i vissa fall, vara skäligt att kräva garantier eller säkerhet som förutsättning för anslutning. Dessutom måste den ledning som skall anslutas ha en sådan teknisk konstruktion att den kan anslutas. Man kan alltså inte kräva att innehava- ren av huvudledningen skall bygga om sin ledning för att kunna ansluta andra ledningar. Vad gäller ledningars kapacitet bör också följande uppmärksammas. När en ledningsinnehavare får en begäran om att bli ansluten till hans ledning måste han, som nämnts, pröva om hans ledning har tillräck- lig kapacitet för att klara den utökade överföringen. Om han finner att så är fallet måste han därutöver kontakta innehavaren av den s.k. överlig- gande naturgasledningen, dvs. den ledning genom vilken gasen överförs till hans egen ledning. Det finns alltid en överenskommelse mellan inne- havarna av två anknutna naturgasledningar angående kapaciteten i an- slutningspunkten mellan de två ledningarna. Om en ledningsinnehavare avser att öka överföringen i sin ledning måste han kontrollera att den överliggande ledningen har kapacitet att klara den utökade överföringen till anslutningspunkten. Till följd av dessa förhållanden vet den som blir ansluten till en led- ning, att det finns kapacitet för just hans överföring, inte bara i den aktu- ella ledningen utan också i de överliggande ledningarna. Innebörden av detta är att den anslutna kunden därmed har tillgång till hela det svenska gasnätet och att han därmed kan köpa gas från vilken aktör som helst på Prop. 2004/05:62 den svenska gasmarknaden. Detta i sin tur leder till att handeln på den avreglerade naturgasmarknaden underlättas. I tredje stycket anges ett undantag från anslutningsskyldigheten enligt första stycket. Det gäller innehavare av interna ledningsnät. I dessa led- ningar sker överföringen uteslutande för egen räkning och anslutning av andra kunder skall därför inte äga rum. Det bör uppmärksammas att innehavare av interna nät köper gas för att förbruka den inom sitt område. Eftersom förbrukningen inte sker för hushållsändamål är innehavare av sådana nät berättigade kunder och har alltså rätt att bli anslutna till ledningsnät där överföring av naturgas äger rum. Som bestämmelsen i första stycket är utformad gäller anslutningsskyl- digheten gentemot alla kunder på naturgasmarknaden. Av punkten 3 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna framgår emellertid att före denna skyldighet inte gäller gentemot hushållskunder. Skälen för detta är följande. Enligt artikel 2.28 i gasmarknadsdirektivet avses med berättigade kun- der de kunder som fritt kan välja gasleverantör i den mening som avses i artikel 23 i direktivet. I artikel 23.1 anges vilka kunder som skall vara berättigade enligt följande. Senast skall samtliga icke-hushållskunder vara berättigade och senast skall samtliga kunder vara berättigade. För att en berättigad kund fritt skall kunna välja gasleverantör krävs dels att innehavare av naturgasledningar är skyldiga att ansluta dessa kunder till sitt ledningsnät, dels att innehavare av naturgasledningar är skyldiga att överföra gas för dessa kunders räkning. Hushållskunder är, som nämnts, inte berättigade enligt direktivet och detsamma gäller enligt den nu föreslagna naturgaslagen. Därför gäller anslutningsskyldigheten enligt den aktuella paragrafen fram till inte gentemot dessa kunder. Därefter blir även hushålls- kunder berättigade. Med den nya utformningen av bestämmelserna om berättigade kunder ökar antalet berättigade kunder väsentligt. Enligt gamla naturgaslagen var den årliga förbrukningsnivån, nämligen naturgas, avgörande för om man var berättigad eller ej. införs i stället kategoritillhörigheten som kriterium. Följden blir att samtliga icke-hus- hållskunder blir berättigade. 6 § Den som innehar en naturgasledning är skyldig att på skäliga villkor överföra naturgas. Skyldigheten gäller inte den som innehar en naturgasledning som uteslutande används för egen räkning. Paragrafen motsvarar 3 kap. 2 § i gamla naturgaslagen och är oförändrad i förhållande till den med bortseende från en redaktionell ändring. Den motsvarar 5 § i lagrådsremissen. Bestämmelsen i första stycket är en av de bärande principerna på den avreglerade naturgasmarknaden. Det är denna överföringsskyldighet för ledningsinnehavarna som möjliggör den handel på marknaden mellan Prop. 2004/05:62 naturgasföretagen och gasförbrukarna som eftersträvas. En ledningsinnehavares överföring av naturgas sker i praktiken till två kategorier kunder. Den första kategorien är en annan ledningsinnehavare vars ledning är ansluten till den förste innehavarens ledning. Den andra kategorien är förbrukare av naturgas. Skyldigheten gäller för innehavare av såväl transmissions- som distri- butionsledningar. Frågan om ledningsnätet har den kapacitet som krävs för att överfö- ringen skall kunna genomföras skall, som nämnts i kommentaren till 3 kap. 5 §, prövas i samband med att naturgasföretag eller gasförbrukare begär anslutning till ledningsnätet. Sedan anslutning väl skett kan alltså ledningsinnehavaren inte, under åberopande av bristande kapacitet, vägra utföra en överföring. I motsats till anslutningsskyldigheten, som regleras i 5 §, gäller överfö- ringsskyldigheten även gentemot hushållskunder. En sådan kund har, som nämnts, ingen rätt att bli ansluten till ledningsnätet. Men om en sådan kund är ansluten har han rätt att få naturgas överförd till sig. Som nämnts i författningskommentaren till föregående paragraf är en hushållskund inte en berättigad kund, vilket innebär att en hushållskund inte fritt kan välja gasleverantör. Detta framgår av punkten 4 i ikraftträ- dande- och övergångsbestämmelserna där det föreskrivs att en gasleve- rantör före , då även hushållskunder blir berättigade kun- der, inte får överta leveranserna till en hushållskund. Om en hushålls- kund i strid mot detta förbud skulle ingå ett leveransavtal med en annan gasleverantör än den som är hans gasleverantör då den nya naturgaslagen träder i kraft, ligger det i sakens natur att ledningsinnehavaren inte är skyldig att överföra gas på grundval av det nya leveransavtalet. Som nämnts i författningskommentaren till 1 kap. 2 § kan en led- ningsinnehavare i ett visst fall vägra att genomföra en viss överföring. Detta blir fallet om den gas som begärs överförd inte uppfyller de kvali- tetskrav som uppställs i 1 kap. 2 §. Formellt sett är det då inte fråga om en vägrad överföring utan den bristfälliga gasen är inte naturgas enligt definitionen varför någon rätt att få gasen överförd över huvud taget inte föreligger. Överföringen skall ske på skäliga villkor. Bestämmelser om skäliga villkor finns i 6 kap. 2 §. I andra stycket anges ett undantag från överföringsskyldigheten enligt första stycket. Det gäller innehavare av s.k. interna ledningsnät som alltså inte är skyldiga att överföra naturgas, dvs. för annans räkning. Detta är en naturlig följd av att de inte heller har någon anslutningskyldighet enligt 5 §. Mätning och rapportering av överförd naturgas 7 § Den som bedriver överföring av naturgas är skyldig att utföra mätning av överförd naturgas och att rapportera resultaten av dessa mätningar i enlighet med de närmare föreskrifter som meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndigheten. Paragrafen motsvarar 4 § första stycket i gamla naturgaslagen, 7 § i ut- redningens förslag samt 6 § i lagrådsremissen. Den är oförändrad i för- hållande till gamla naturgaslagen med bortseende från vissa redaktionella Prop. 2004/05:62 ändringar. Före avregleringen av naturgasmarknaden berörde frågan om mätning av mängden överförd naturgas bara förhållandet mellan dels lednings- innehavaren och de förbrukare som var anslutna till hans ledningsnät, dels innehavarna av ledningar som anslöt till varandra. Dessa frågor reglerades därför i avtal mellan berörda parter. På den avreglerade gasmarknaden blir däremot ledningsinnehavaren tvungen att mäta och rapportera för handelsföretags och förbrukares räkning, aktörer med vilka han inte har något avtalsförhållande vad gäller den levererade gasen. Därför måste föreskrifter meddelas om denna mät- ning och rapportering. Detta föreskrivs i paragrafen. Där bemyndigas också regeringen och tillsynsmyndigheten att meddela närmare före- skrifter i detta hänseende. Regeringen har i 16 § naturgasförordningen (2000:673) bemyndigat att meddela sådana föreskrifter. Anskaffande av energi för drift av naturgasledningar 8 § Den som innehar en koncessionspliktig naturgasledning skall på ett öppet, icke-diskriminerande och marknadsorienterat sätt anskaffa den naturgas som behövs för att bedriva överföring av naturgas. Paragrafen, som saknar motsvarighet i gamla naturgaslagen, motsvarar 8 § i utredningens förslag och 7 § i lagrådsremissen. Som framgår av 3 kap. 2 § första stycket får en ledningsinnehavare inte bedriva handel med naturgas. I författningskommentaren till den paragra- fen framhålls att en ledningsinnehavare får köpa den naturgas som be- hövs för att bedriva överföringen eftersom sådana inköp inte kan betrak- tas som handel med naturgas. I den aktuella paragrafen regleras hur inköp av denna gas skall gå till. Kravet riktar sig endast till innehavare av koncessionspliktiga led- ningar, dvs. omfattas därför inte av detta krav. Om någon annan energikälla används vid driften av systemet är inte paragrafen tillämplig. Kravet på öppenhet betyder att koncessionshavaren måste vända sig till marknaden vid inköp av naturgas. Några regler om hur detta skall gå till ges dock inte men bestämmelsen innebär att koncessionshavaren inte får träffa avtal under hand med någon säljare utan att först genom kontakter på marknaden ha tillkännagivit sin avsikt att inköpa naturgas. Något krav på upphandling i formell mening finns inte. Anskaffandet måste ske på ett icke-diskriminerande sätt, vilket innebär att anbuden måste bedömas på samma sätt och att ingen diskriminerade åtskillnad får ske t.ex. till förmån för närstående företag. Kravet på att anskaffandet av naturgas skall ske på ett marknadsorien- terat sätt innebär att koncessionshavaren måste undersöka vilka ekono- miska villkor som kan erhållas på marknaden och sedan träffa avtal utifrån rationella överväganden beträffande pris och övriga villkor. 9 § Den som bedriver överföring av naturgas skall upprätta en över- vakningsplan och se till att övervakningsplanen följs. Av övervakningsplanen skall det framgå vilka åtgärder som skall vid- tas för att motverka diskriminerande beteende gentemot övriga aktörer på naturgasmarknaden. I planen skall dessutom anges de särskilda skyldig- heter som de anställda har för att detta mål skall uppnås. Den som bedriver överföring av naturgas skall upprätta en rapport över de åtgärder som vidtagits. Rapporten skall ges in till till- synsmyndigheten och i samband därmed offentliggöras av ingivaren. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndig- heten får meddela närmare föreskrifter om innehållet i övervaknings- planen och om offentliggörandet av den årliga rapporten. Paragrafen, som saknar motsvarighet i gamla naturgaslagen, motsvarar 9 § i utredningens förslag och 8 § i lagrådsremissen. Skyldigheter för innehavare av lagrings- och förgasningsanläggningar 1 § Den som innehar en lagringsanläggning eller en förgasnings- anläggning ansvarar för driften av anläggningen och för att den är säker, tillförlitlig och effektiv. Paragrafen saknar motsvarighet i gamla naturgaslagen, utredningens för- slag och lagrådsremissen. Den har införts på förslag av Lagrådet och i huvudsak utformats enligt Lagrådets förslag. Den motsvarar den nya bestämmelsen i 3 kap. 1 §. Paragrafen är ut- formad efter mönster av artikel 2.10, 2.12 och 8.1. Juridisk och personell åtskillnad 2 § Ett företag som innehar en lagringsanläggning eller en förgasnings- anläggning får inte bedriva handel med naturgas. I ett sådant företag får inte en styrelseledamot, verkställande direktör eller firmatecknare vara styrelseledamot, verkställande direktör eller firmatecknare i ett företag som bedriver handel med naturgas. Paragrafen saknar motsvarighet i gamla naturgaslagen. 4 kap. 1 § i lagrådsremissen och innehåller samma sakliga reglering som 3 kap. 2 §. Innebörden av första stycket är att ett företag som innehar en lagrings- anläggning eller en förgasningsanläggning inte får bedriva handel med Däremot får sådan verksamhet bedrivas tillsammans med annan verksamhet än handel med naturgas. Om så sker måste verksamheten redovisas särskilt enligt 3 §. På samma sätt som för driften av överföringssystemet kräver även