prop · GS03128 · 2005-03-15 00:00:00 — Om någon anmälan om motsättande inte inkommer, skall verket bifalla ansökan och utfärda ett sådant intyg som anges i artikel 8.8. Regeringen har i propositionen Ny aktiebolagslag lämnat förslag till en ny aktiebolagslag som föreslås ersätta den nuvarande aktiebolagslagen (se prop. 2004/05:85). Den nya lagen föreslås träda i kraft . De nuvarande bestämmelserna om fusion mellan aktiebolag före- slås föras över i huvudsak oförändrade till den nya lagen. I aktiebolagslagens fusionsregler görs vissa undantag från skyldigheten att underrätta bolagets borgenärer (se 14 kap. 13 § andra stycket aktiebo- lagslagen; jfr 23 kap. 19 § andra stycket förslaget till ny aktiebolagslag). Sålunda krävs inte någon underrättelse till bl.a. borgenärer vilkas anspråk avser en fordran på lön eller annan ersättning som har förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen (1970:979) eller en fordran på pension som har förmånsrätt enligt 12 eller 13 § samma lag. Dessa fordringar omfattas Prop. 2004/05:128 enligt lönegarantilagen (1992:497) av statlig lönegaranti. ny aktiebolagslag hänvisas direkt till lönegarantilagen. Att dessa borge- närer också saknar rätt att motsätta sig att fusionsplanen verkställs fram- går av 14 kap. 16 § första stycket aktiebolagslagen (jfr 23 kap. 22 § för- slaget till ny aktiebolagslag). Vid tillkomsten av borgenärsskyddsreglerna i lagen om europabolag övervägde lagstiftaren om det nu nämnda undantaget för löne- och pen- sionsborgenärer i aktiebolagslagens fusionsregler borde gälla också när ett europabolag med säte i flyttar sitt säte till en annan medlems- stat. I förarbetena uttalades bl.a. följande (prop. 2003/04:112 s. 59 f.): Det undantag som enligt aktiebolagslagens fusionsbestämmelser gäller för borgenärer med fordringar som omfattas av lönegarantilagen har sin grund i att sådana borgenärer anses ha betryggande säkerhet för sina fordringar redan genom lönegarantibestämmel- serna (se prop. 1993/94:196 s. 101). Frågan är om det finns anledning att bedöma saken annorlunda när det gäller den situationen att ett europabolag flyttar sitt säte från till ett annat land. I promemorian föreslogs att löneborgenärer skulle likställas med andra borgenärer och alltså ha rätt att motsätta sig flyttning av säte. Det kan konstateras att en sådan ord- ning, såsom har varit inne på, skulle kunna leda till olägenhe- ter för europabolag som önskar flytta sitt säte från till ett annat land. Handlägg- ningen vid och domstol skulle riskera att bli praktiskt svårhanterlig sär- skilt för företag med många anställda. Vidare skulle krav på betalning eller säkerhet kunna leda till likviditetsproblem för vissa företag. Till saken hör också att någon mot- svarande möjlighet för löntagarna inte kommer att finnas i den snarlika situation som uppkommer då ett svenskt aktiebolag deltar i bildandet av ett utländskt europabolag genom fusion. I dessa fall hänvisar nämligen SE-förordningen direkt till nationella fu- sionsbestämmelser. Det huvudsakliga skälet för att det i promemorian ändå föreslogs att löntagare skulle omfattas av borgenärsskyddsreglerna var den osäkerhet som ansågs råda kring lönega- rantireglernas tillämpning i transnationella situationer. Med dagens regler skulle det vara osäkert om de som arbetar i för ett europabolag med säte i en annan med- lemsstat har en ovillkorlig rätt till ersättning ur den svenska lönegarantin. Det EG- direktiv som reglerar lönegaranti (Rådets direktiv /987/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid ar- betsgivarens insolvens) är ett minimidirektiv. De risker för arbetstagarna som framhölls i promemorian är emellertid övergående. beslutades om ändringar i lönegarantidirektivet (och rådets direktiv /74/EG av om ändring av rådets direktiv /987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetsta- garna vid arbetsgivarens insolvens) av innebörd att arbetstagarna fr.o.m. skall ha rätt att kräva ut sin lönegaranti i det land där arbetet utförs. De skäl som åberopades i promemorian för att ge löntagarna en rätt att motsätta sig flyttning av säte kommer således inte att göra sig gällande längre. Det är därför en- ligt vår mening rimligt att det införs ett undantag för löneborgenärerna av det slag som gäller vid nationella fusioner. Med hänsyn till frågans nära koppling till lönegaranti- reglerna bör emellertid införandet av ett sådant undantag anstå till dess att de nämnda ändringarna i lönegarantidirektivet skall genomföras i svensk rätt. Vi föreslår därför inte något sådant undantag i denna proposition, men avser att återkomma i frågan. Något undantag för löne- eller pensionsborgenärer infördes alltså inte i lagen om europabolag. Det innebär att också sådana borgenärer för när- varande har en rätt att motsätta sig flyttning av europabolagets säte. Som framhölls i förarbetena till lagen om europabolag, liksom i pro- memorian, talar starka skäl för att löne- eller pensionsborgenärer skall undantas från rätten att motsätta sig en flyttning av europabolagets säte. Det huvudsakliga skälet för att ändå ge dessa borgenärer samma rätt som andra borgenärer har varit att det fram till nu har rått osäkerhet om löne- garantins räckvidd för en arbetstagare i ett europabolag med säte utanför . De nu aktuella ändringarna i lönegarantidirektivet innebär att en arbetstagare får rätt att kräva ut sin lönegaranti enligt lönegarantireglerna i det land där arbetet utförs. Genomförandet av direktivändringarna med- för således att en arbetstagare som utför arbetet i , men som är anställd i ett europabolag med säte i en annan stat, kommer att åtnjuta samma rätt till lönegaranti avseende uppkomna löne- och pensionsford- ringar som en arbetstagare i ett svenskt aktiebolag. Mot denna bakgrund konstaterades i promemorian att det inte längre fanns något särskilt skyddsbehov för löne- och pensionsborgenärer i eu- ropabolag. Det föreslogs därför att borgenärer med löne- och pensions- fordringar skulle undantas från såväl kravet på underrättelse som rätten att motsätta sig en flyttning. Reglerna föreslogs motsvara undantagsbe- stämmelserna i aktiebolagslagens fusionsregler. Mot promemorians förslag har LO och TCO invänt att det trots de nu aktuella förändringarna i lönegarantin kommer att vara svårt för en lön- tagare att i praktiken tillvarata sin rätt om arbetsgivaren har säte i en an- nan stat. LO och TCO har därvid pekat på att det krävs att ett insolvens- förfarande har inletts i den medlemsstat där arbetsgivaren har sitt säte för att lönegaranti skall kunna aktualiseras. Insolvensförfarandet måste vida- re ha inletts senast från det att en ostridig lönefordran har intjänats. Enligt LO och TCO innebär det en olägenhet att löntagare i kan bli tvungna att aktivt bevaka att ett insolvensförfarande har inletts eller pågår i ett annat land. I enstaka fall kan löntagaren dessutom själv behöva ta initiativ till att ansöka om att europabolaget försätts i konkurs för att få rätt till ersättning genom lönegarantin. Den ordning som därvid gäller för konkursförfarande eller motsvarande i en annan medlemsstat kan ofta antas vara helt obekant för löntagaren. LO och TCO har på de nu redovisade skälen avstyrkt att promemorians förslag genomförs. Som anförts tidigare kan löneborgenärernas rätt att motsätta sig en flyttning få stora praktiska och ekonomiska konsekvenser. Skyddet kan i praktiken innebära att flyttningar omöjliggörs trots det skydd som löne- garantin erbjuder. Mot den bakgrunden kan det ifrågasättas om skulle anses leva upp till SE-förordningens krav om löneborgenärerna även fortsättningsvis kommer att omfattas av borgenärsskyddet. Det bör vidare understrykas att kravet på att ett insolvensförfarande skall ha inletts för att rätt till ersättning ur lönegarantin skall utgå gäller också i de situationer då arbetsgivaren är ett bolag med säte i . De praktiska olägenheter som LO och TCO har tagit upp hänför sig alltså uteslutande till den omständigheten att en löntagare kan behöva skaffa sig information om, och delta i, ett förfarande som pågår i ett annat land än . De svårigheter som detta kan innebära för löneborgenärerna skall visserligen inte underskattas. Här finns det emellertid anledning att peka på de uppgifter som tillsynsmyndigheterna skall ha i detta samman- hang. Enligt 21 § lönegarantilagen skall löneborgenären ansöka om utbe- talning av lönegarantin hos tillsynsmyndigheten i det län där han eller hon vistas. I samband med en sådan ansökan skall tillsynsmyndigheten enligt den nu föreslagna 21 a § samma lag hämta in relevant information om löneborgenärens utestående fordringar från den behöriga myndighe- Prop. 2004/05:128 ten i den medlemsstat där arbetsgivaren har sitt säte. Det kan här också vara fråga om inhämtande av uppgifter om huruvida insolvensförfarande har inletts eller uppgifter om det utländska insolvensförfarandet i allmän- het. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får därutöver meddela närmare föreskrifter om utbyte av relevant information mellan tillsynsmyndigheten och behöriga myndigheter i andra medlemsstater. Det nu sagda innebär att en svensk löneborgenär som vill tillvarata sin rätt enligt lönegarantin i förhållande till en arbetsgivare med säte utanför kan räkna med ett inte obetydligt stöd från svenska myndigheter. Synpunkterna från LO och TCO har mot den bakgrunden enligt reger- ingens mening inte sådan tyngd att löneborgenärerna även bör ha rätt att motsätta sig en flytt. Förslaget om att undanta löneborgenärer- na från de nu aktuella borgenärsskyddsreglerna bör därför i enlighet med vad som anfördes i förarbetena till lagen om europabolag genom- föras. När det gäller den lagtekniska lösningen har TCO invänt att det inte är lämpligt att avgränsa gruppen av löntagare genom att i författningstexten hänvisa till 12 § förmånsrättslagen. Mot denna bakgrund och med be- aktande av utformningen av reglerna om fusion i förslaget till ny aktiebo- lagslag bör bestämmelserna utformas så att borgenärer vars fordringar omfattas av lönegaranti enligt lönegarantilagen undantas från rätten till att motsätta sig flytt av ett europabolags säte. Regeringens förslag: Ändringarna i lönegarantilagen och europabo- lagslagen träder i kraft . Ändringarna i lönegaranti- lagen tillämpas på insolvensförfaranden som inletts därefter. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Enligt ändringsdirektivet till lönegarantidirektiv skall medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet före . Regeringen föreslår därför att ändringarna i lönegarantilagen skall träda i kraft . Ändringarna i lagen om europabolag är motiverade av de föreslagna ändringarna i lönegarantilagen och föreslås därför träda i kraft . Av artikel 2.1 i ändringsdirektivet till lönegarantidirektiv framgår att medlemsstaterna skall tillämpa de nationella bestämmelser som föranleds av ändringsdirektivet på alla former av insolvens som drabbar en arbetsgivare efter den dag då dessa bestämmelser har trätt i kraft. Som Lagrådet förordat bör mot denna bakgrund ikraftträdandebe- stämmelsen såvitt gäller lönegarantilagen kompletteras med orden och tillämpas på insolvensförfaranden som inletts därefter. De ändringar i lönegarantilagen som föreslås måste till följd av ändring- arna i lönegarantidirektivet i princip genomföras oavsett vilka stats- finansiella och andra konsekvenser ändringarna medför. direktivet är ett minimidirektiv och det är således inte möjligt att ge ar- betstagare ett sämre skydd i de situationer som behandlas i direktivet än I fråga om de statsfinansiella konsekvenserna av förslaget står klart att åtaganden i lönegarantihänseende ökar genom lagändringarna eftersom även insolvensförfaranden i andra länder än och övriga nordiska länder kan medföra krav på ersättning från den svenska lönega- Å andra sidan kommer som en konsekvens av ändringsdirektivet ersättning enligt lönegarantisystemen i andra EU-länder att lämnas för insolvensförfaranden som sker i , vilket i stället medför en lättnad i lönegarantihänseende som åtminstone teoretiskt får antas väga upp de ökade kostnaderna för ersättning i fall av insolvensförfaranden i andra delar promemorians bedömning att de statsfinansiel- la konsekvenserna av ändringarna i lönegarantilagen är svårbedömda men anser att eventuella ökningar av kostnaderna för hanteringen av lö- negarantiärenden bör kunna hanteras inom nuvarande resurstilldelning. betonar emellertid att detta förutsätter en rationellt organise- När det gäller administrationskostnader m.m. blir det med stor sanno- likhet fråga om en ökad hantering av lönegarantiärenden för kronofogde- Hur stor ökningen av antalet gränsöverskridande fall av lönegarantiärenden blir är dock svårt att uttala sig om i detta skede. storiskt sett förefaller antalet ärenden med nordisk anknytning ha varit Föreningen gör bedömningen att antalet fall som aktualiseras genom ändringarna i lönegarantilagen inte heller kom- mer att bli särskilt stort. Regeringen delar bedömningen att de ökade kostnaderna får antas kunna hanteras inom nuvarande resurstilldelning. Detsamma gäller länsstyrelserna vars arbetsbelastning inte antas öka på ett sådant sätt att det medför ett ökat resursbehov. Även konsekvenserna för de allmänna domstolarna är svårbedömda i detta skede men en viss ökning av antalet mål blir naturligtvis följden av att även andra gränsöverskridande lönegarantiärenden än de nordiska kan överklagas hos tingsrätten. Den ökade kostnaden för domstolsväsendet får dock såvitt nu kan bedömas antas bli marginell. pabolagslagen leder i stället förmodligen till minskade kostnader för domstolsväsendet eftersom vissa borgenärer som tidigare kunde motsätta sig en flyttning av ett europabolags säte och därvid få till stånd ett dom- stolsförfarande efter lagändringarna undantas från denna rätt. get medför lagändringarna med stor sannolikhet åtminstone inte högre kostnader för de allmänna domstolarna. Ändringarna i lönegarantilagen medför i övrigt enbart konsekvenser för de arbetstagare som drabbas av att en arbetsgivare blir insolvent i en annan medlemsstat än den där arbetstagaren huvudsakligen utför sitt ar- Några konsekvenser för exempelvis småföretag har förslagen inte. Ändringarna i europabolagslagen medför att det sannolikt blir enklare för ett bolag att flytta sitt säte till ett annat EU-land än vad som är fallet, vilket även gynnar småföretag som utgör europabolag. Förslagen är könsneutrala och förväntas inte medföra konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. 10.1Förslaget till lag om ändring i lönegarantilagen (1992:497) I paragrafen, som anger lagens tillämpningsområde, har en ny tredje punkt införts samt vissa redaktionella ändringar gjorts. Bestämmelsen innebär att betalning av en arbetstagares fordran enligt den svenska löne- garantin kan bli aktuell även när en arbetsgivare i ett annat medlemsland i Europeiska unionen (EU-land) eller i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-land) än är föremål för ett sådant insolvensförfarande som avses i artikel 2.1 lönegarantidirektivet. Vilka insolvensförfaranden i de olika EU- eller EES-länderna som omfat- tas av direktivet kommer att offentliggöras i Europeiska unionens offici- ella tidning. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.1. Den har fått sin lydelse ef- ter förslag från Lagrådet. Paragrafen, som är ny, behandlar lönegaranti vid gränsöverskridande situationer i Europeiska unionen eller inom EES. I första stycket behandlas vad som krävs för att en arbetstagare i Sveri- ge skall ha rätt till svensk lönegaranti när arbetsgivaren är föremål för ett insolvensförfarande i ett annat EU- eller EES-land. Betalning enligt ga- rantin lämnas när arbetstagaren för arbetsgivarens räkning utför eller ut- förde sitt arbete främst i . När anknytningskravet är uppfyllt får avgöras från fall till fall. Helt oproblematiskt är det fallet att arbetstaga- ren uteslutande eller näst intill uteslutande arbetar i för en ar- betsgivare från ett annat EU- eller EES-land. Svårare att bedöma är det fallet att en arbetstagare arbetar eller har arbetat i ungefär samma omfatt- ning i som i ett annat EU- eller EES-land. I ett sådant fall kan beaktas andra faktorer såsom i vilket land arbetstagaren är bosatt och har erlagt inkomstskatt och även var arbetsgivaren är etablerad och har erlagt sociala avgifter för arbetstagaren. Kravet motsvarar det som följer av artikel 8a.1 lönegarantidirektivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet. Att ersättning enligt den svenska lönegarantin i denna situation endast lämnas när arbetsgivaren är insolvent i den mening som avses i artikel 2.1 lönegarantidirektivet följer av 1 §. I andra stycket behandlas den omvända situationen att arbetsgivaren har försatts i konkurs i och har arbetstagare i andra EU- eller EES-länder. En arbetstagare som utför eller utförde arbetet främst i ett sådant land har inte rätt till betalning enligt den svenska garantin. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.1. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen, som är ny, innebär att vad som i lönegarantilagen sägs i fråga om konkurs och konkursbeslut skall gälla även vid betalning enligt ga- rantin när förutsättningarna i 1 § 3 är uppfyllda. Bestämmelsen motiveras av att staten, om arbetstagaren har rätt till betalning enligt garantin på grund av att arbetsgivaren är insolvent i ett annat EU- eller EES-land än , enligt lönegarantidirektivet i dess lydelse enligt ändrings- direktivet skall svara för betalning av arbetstagares fordran enligt löne- garantilagen under samma villkor och förutsättningar som om det rörde sig om en konkurs i . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.1. Den har fått sin lydelse ef- ter förslag från Lagrådet. Paragrafen behandlar arbetstagarens upplysningsskyldighet. I första stycket har en ny sista mening införts som behandlar upplys- ningsskyldigheten vid sådana gränsöverskridande situationer som avses i 21 §. Arbetstagaren har samma upplysningsskyldighet gentemot tillsyns- myndigheten i fråga om inkomster som han eller hon skulle ha haft gent- emot en konkursförvaltare om det rört sig om lönegaranti till följd av en konkurs i . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.2. Paragrafen behandlar lönegaranti vid gränsöverskridande situationer, dvs. vid konkurser i ett annat nordiskt land eller när en arbetsgivare är insolvent i den mening som avses i 1 § 3 i ett annat EU- eller EES-land än . I dessa fall skall den arbetstagare som gör gällande att garantin skall ersätta en fordran ansöka om betalning av garantibelopp hos tillsyns- myndigheten, dvs. kronofogdemyndigheten, för det län i vilket arbetsta- garen vistas, på samma sätt som gäller vid konkurser i annat nor- diskt land. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.2. Den har fått sin lydelse ef- ter förslag från Lagrådet. Paragrafen, som är ny, behandlar utbyte av information mellan admini- strativa myndigheter och/eller garantiinstitutioner i de olika EU- eller EES-länderna. I första stycket behandlas situationen att betalning enligt garantin skall lämnas i då arbetsgivaren är insolvent i ett annat EU- eller EES- land. skall hos den behöriga garantinstitutionen i det landet inhämta information rörande arbetstagares utestående ford- ringar hos arbetsgivaren. Det kan t.ex. vara fråga om uppgifter som rör insolvensförfarandet, uppgifter om vilka fordringar en viss arbetstagare . 2004/05:128 har mot en arbetsgivare i det andra landet samt uppgifter om arbetstaga- ren redan ansökt om och blivit beviljad lönegaranti. I andra stycket behandlas situationen att arbetsgivaren har försatts i konkurs i och att det från behörig administrativ garantiinstitution i ett annat EU- eller EES-land har gjorts en förfrågan om information. skall därvid lämna information som rör arbets- tagarens utestående fordringar och konkursen. Av tredje stycket framgår att regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om utbyte av infor- mation mellan tillsynsmyndigheten och behöriga garantiinstitutioner i andra länder. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.2. Den har fått sin lydelse efter synpunkter från Lagrådet. 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2004: 575) om europabolag Det nya tredje stycket, som delvis motsvarar vad som föreskrivs i 14 kap. 13 § andra stycket aktiebolagslagen (1975:1385), innebär att det inte är nödvändigt att underrätta löne- eller pensionsborgenärer, vilkas anspråk avser en fordran på lön eller annan ersättning som omfattas av lönegaran- ti enligt lönegarantilagen (1992:497), om europabolagets beslut att flytta sitt säte till en annan stat. Av vad som sägs i 12 och 13 §§ följer att såda- na borgenärer inte heller har rätt att motsätta sig flyttningen av säte. När det gäller den lagtekniska utformningen, jfr 23 kap. 19 § förslaget till ny aktiebolagslag (prop. 2004/05:85). Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7. Ändringen i första stycket, som delvis motsvarar vad som föreskrivs i 14 kap. 16 § första stycket aktiebolagslagen, innebär att inte skall kalla löne- eller pensionsborgenärer vilkas anspråk avser en fordran på lön eller annan ersättning som omfattas av lönegaranti enligt lönegarantilagen (1992:497) när verket handlägger ett tillståndsärende enligt 11 §. Av 13 § framgår att skall överlämna ett ärende enligt 11 § till allmän domstol, om någon borgenär har motsatt sig flytt- ningen. Detta gäller dock endast de borgenärer som har kallat. Av detta följer att de nu nämnda löne- eller pensionsborgenärerna är undantagna från rätten att motsätta sig flyttning av europabolagets säte. Beträffande den lagtekniska utformningen, jfr 23 kap. 22 § förslaget till ny aktiebolagslag. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7. Europeiska gemenskapernas officiella tidning Nr L 283/30 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens in- solvens (80/987/EEG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta, med beaktande av kommissionens förslag 1, med beaktande av yttrande 2, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande3 , och med beaktande av följande: Det är nödvändigt att skydd upprättas för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens, särskilt för att garantera betalning av deras utestående fordringar, som hänsyn måste tas till behovet av en välbalanserad ekonomisk och social utveckling inom gemenskapen. Det finns fortfarande skillnader mellan medlemsstaterna beträffande omfattningen av skyddet för arbetstagarna i detta avseende och ansträngningar bör göras för att minska dessa skillnader som kan ha direkt kan betydelse för den gemensam- ma marknadens funktion. Tillnärmningen av lagstiftningen på detta område bör därför främjas som det sker en fortlöpande förbättring i enlighet med artikel 117 i fördraget. På grund av det geografiska läget och näringsverksamhetens struktur i området avviker arbetsmarknaden på fundamentalt från övriga områden inom gemenskapen. När blir medlem av den Euro- peiska ekonomiska gemenskapen i enlighet med akten om anslutningsvillkoren för och anpassningen till fördragen, är det lämpligt att i bilagan till detta direktiv under rubriken uppta de kategorier av arbetstagare vars krav får uteslutas i enlighet med artikel 1.2 i detta direktiv. 1EGT nr C 135, , s. 2. 2EGT nr C 39, , s. 26. 3EGT nr C 105, 26.4.1979, s. 15. Europeiska gemenskapernas officiella tidning Nr L 283/31 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.Detta direktiv skall tillämpas på arbetstagares fordringar på grund av anställningsavtal eller anställningsförhållanden gentemot arbetsgivare som är att anse som insolventa enligt artikel 2.1.