prop · GT0338 · 2005-10-26 00:00:00 — Det gäller inte om bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet objektivt kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att nå målet. Lagen innehåller också ett uttryckligt förbud för högskolan att diskri- minera en student eller en sökande genom att trakassera honom eller henne eller att lämna order eller instruktioner till en arbetstagare om diskriminering av en student eller en sökande. Förbudet mot diskriminering gäller då en högskola beslutar om till- träde till högskoleutbildning. Förbudet gäller i vissa fall även under ut- bildningen. Om kravet är skäligt skall högskolan kunna skapa en likartad situation för en person med funktionshinder som för personer utan sådant funktionshinder genom att göra lokalerna tillgängliga och användbara. En individ får heller inte utsättas för repressalier på grund av att han eller hon har anmält högskolan för diskriminering. Ett beslut fattat av ett universitet eller en högskola får överklagas till om det strider mot diskrimine- ringsförbuden i lagen. Överklagandebestämmelsen är underordnad de bestämmelser om överklagande som föreskrivs i andra författningar. Det är de fyra ombudsmännen , Om- budsmannen mot etnisk diskriminering, Ombudsmannen mot diskrimine- ring på grund av sexuell läggning och som utövar tillsyn över lagens efterlevnad. Högskolan är skyldig att lämna uppgifter om sin verksamhet som är av betydelse för tillsynen på upp- maning av en ombudsman. Skadestånd och delad bevisbörda Huvudmannen för högskolan är skadeståndsskyldig för den kränkning som individen har blivit utsatt för genom att ha åsidosatt diskriminerings- förbuden i lagen. Om det är skäligt kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort. Ombudsmännen får föra den sökandes eller studentens talan i skades- tåndsmål om hon eller han medger det. I samma rättegång får ombuds- mannen även föra annan talan för den sökandes eller för studentens räk- ning. Bevisbördan är delad. Det ligger på den kvinna eller man som anser sig diskriminerad att lägga fram fakta som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier. Därefter är det hög- skolan som skall bevisa att något sådant inte har ägt rum. 6.4.2Lagen om förbud mot diskriminering Lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering tar sikte på samhälls- områden utanför arbetslivet och högskolan. Lagen skall motverka diskriminering som har samband med någon av diskriminerings- grunderna kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder genom förbud angående diskrimi- nering i fråga om: start eller bedrivande av näringsverksamhet, medlemskap, medverkan och medlemsförmåner i arbetstagar- organisationer, arbetsgivarorganisationer eller yrkesorganisationer, och varor, tjänster och bostäder. Därutöver gäller förbud mot diskriminering i fråga om etnisk tillhörig- het, religion eller annan trosuppfattning eller sexuell läggning i fråga om: , färdtjänst, riksfärdtjänst och bostadsanpassnings- bidrag, socialförsäkringen och anslutande bidragssystem, hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet. Förbud mot diskriminering på grund av kön infördes i lagen , se avsnitt 6.4.3. Lagen innehåller vidare bestämmelser om ogiltighet och skadestånd. Den som diskriminerar eller utsätter en individ för repressalier skall betala skadestånd för kränkningen. Om det är en arbetstagare som diskriminerar eller utsätter en person för repressalier är det arbetsgivaren som blir skadeståndsskyldig. Om det är skäligt kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort. Det är ombudsmännen (JämO), Ombuds- mannen mot etnisk diskriminering (DO), Ombudsmannen mot diskrimi- nering på grund av sexuell läggning (HomO) och Handikappombuds- mannen (HO) som skall se till att lagen följs. I en tvist enligt lagen får JämO, DO, HomO eller HO föra talan för en enskild person om han eller hon medger det. 6.4.3Ett utvidgat skydd mot könsdiskriminering Regeringen överlämnade till propositionen Ett utvidgat skydd mot könsdiskriminering (prop. 2004/05:147). Propositio- nen innehöll förslag till ändringar i jämställdhetslagen (1991:433) och lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering. Förslagen innebar att skyddet mot könsdiskriminering i svensk lagstiftning stärks, så att det i princip kommer i nivå med skyddet mot diskriminering som har samband med diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder och sexuell läggning. Förslagen innebar vidare att trakasserier på grund av kön och sexuella trakasserier definieras som två separata företeelser. Ett uttryckligt förbud mot diskriminering i form av dessa trakasserier föreslogs införas i båda lagarna. Med trakasserier på grund av kön avses ett uppträdande i arbetslivet som kränker en arbetssökandes eller arbetstagares värdighet och som har samband med kön. Med sexuella trakasserier avses ett upp- trädande i arbetslivet av sexuell natur som kränker en arbetssökandes eller arbetstagares värdighet. föreslogs ut- öva tillsyn över de nya förbuden mot könsdiskriminering lag. beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 2004/05:AU7, rskr. 2004/05:267). De nya reglerna trädde i kraft , SFS 2005:476 och 480. Internationella åtaganden och EG-rätten Genom internationella överenskommelser om mänskliga rättigheter har åtagit sig att fullfölja olika åtaganden som syftar till likabehand- ling och skydd mot diskriminering. Den värdegrund som gäller för för- skoleverksamheten, skolbarnsomsorgen, grund- och gymnasieskolan samt kommunernas vuxenutbildning uttrycker de demokratiska värdena och respekten för alla människors lika värde som () konventioner om mänskliga rättigheter grundas på. I FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna (1948) deklareras allas rätt till kostnadsfri, obligatorisk undervisning på de elementära grundläggande stadierna (artikel 26). Undervisningen skall främja förståelse, tolerans och vänskap mellan alla nationer, rasgrupper och religiösa grupper samt befordra FN:s verksamhet för fredens bevarande. 7.1FN:s konventioner om mänskliga rättigheter om avskaffande av alla former av rasdiskrimine- ring (rasdiskrimineringskonventionen) Genom konventionen om avskaffande av alla former av rasdiskrimine- ring fördömer konventionsstaterna rasdiskriminering och förbinder sig att med alla lämpliga medel och utan dröjsmål föra en politik som syftar till att avskaffa rasdiskriminering i alla dess former och att främja förståelse mellan alla raser (artikel 2). Med uttrycket rasdiskriminering avses: Varje skillnad, undantag, inskränkning eller företräde på grund av ras, hudfärg, härstamning, eller nationellt eller etniskt ursprung, som har till syfte eller verkan att omintetgöra eller inskränka erkännandet, åtnjutan- det eller utövandet, på lika villkor, av mänskliga rättigheter och grund- läggande friheter på politiska, ekonomiska, sociala, kulturella eller andra områden av det offentliga livet. (artikel 1). Konventionen är emellertid inte tillämplig på sådana skillnader, undan- tag, inskränkningar eller företräden som en konventionsstat gör mellan medborgare och icke-medborgare. Konventionsstaterna förbinder sig att förbjuda och avskaffa rasdiskri- minering i alla dess former och att tillförsäkra varje människa likhet inför lagen utan åtskillnad grundad på ras, hudfärg, nationalitet eller etniskt ursprung (artikel 5). Rättigheter som särskilt bör skyddas mot diskri- minerande åtgärder är rätten till likabehandling inför lagen och vissa medborgerliga ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter som t.ex. rätten till social trygghet samt rätten till undervisning och utbildning. Staterna skall tillförsäkra varje människa dels ett skydd och verk- samma rättsliga medel mot varje rasdiskriminerande handling som står i strid med konventionen, dels rätt att vid domstolar begära rättvis och till- fredsställande gottgörelse eller ersättning för skada till följd diskrimine- ring. Efterlevnaden av konventionen övervakas av skaffande av alla former av rasdiskriminering. konvention om medborgerliga och politiska rättigheter om medborgerliga och politiska rättigheter innehåller bestämmelser avsedda att skydda en människas grundläggande med- borgerliga och politiska rättigheter. Varje konventionsstat skall respek- tera och tillförsäkra alla människor, som befinner sig inom dess område och är underkastad dess lagskipning, dessa rättigheter utan åtskillnad av något slag på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, egendom, börd eller ställning i övrigt (artikel 2). Vidare skall konventionsstaterna säkerställa att varje människa, vars fri- och rättigheter kränkts, skall ha effektiva möjligheter att väcka talan och att få sina rättigheter prövade. Alla är lika inför lagen och har rätt till samma lagliga skydd (artikel 26). Konventionens efterlevnad övervakas av för mänskliga rättigheter. Denna kommitté har fastslagit att konventionen även om- fattar diskriminering på grund av sexuell läggning. om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter Konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter inne- håller bestämmelser som är avsedda att garantera varje människa vissa minimirättigheter i ekonomiskt, socialt och kulturellt hänseende. Konventionen har karaktären av en målsättningskonvention. tionsstaterna åtar sig att fullt ut utnyttja sina tillgängliga resurser för att säkerställa att rättigheterna gradvis förverkligas i sin helhet (artikel 2, moment 1). I första hand skall detta ske genom åtgärder på lagstiftning- Staterna skall garantera att rättigheterna får utövas utan att åtskillnad görs på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt (artikel 2, moment 2). Bland de individuella rättigheter som konventionsstaterna erkänner in- går rätten till utbildning (artikel 13). , sociala och kulturella rättigheter, som övervakar konventionens efterlevnad, har fastslagit att konventionen om- fattar diskriminering på grund av funktionshinder och sexuell läggning. om avskaffande av all slags diskriminering av Konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (konventionen mot kvinnodiskriminering) skapades som ett komplement till de redan existerande konventionerna om mänskliga rättigheter. Konventionen syftar till att säkerställa att kvinnors rättigheter respekteras genom att förtydliga och förstärka förbudet mot diskriminering av Konventionsstaterna är ålagda att vidta ett antal åtgärder på flera olika samhällsområden för att avskaffa diskriminering i alla dess former av Ett grundläggande krav är att konventionsstaterna inför principen om jämställdhet mellan kvinnor och män i sina rättssystem. Detta innebär att konventionsstaterna skall upphäva alla författningar som kan innebära diskriminering av kvinnor och införa lagstiftning som förbjuder sådan diskriminering. Konventionsstaterna skall vidare se till att det finns domstolar eller andra institutioner som kan säkerställa ett effektivt skydd mot diskriminering. De skall även vidta andra lämpliga åtgärder på de politiska, sociala, ekonomiska och kulturella områdena för att säkerställa jämställdhet mellan könen. I en artikel, som tar sikte på utbildningsområdet, skall staterna vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor för att tillförsäkra kvinnor samma rättigheter som män när det gäller utbildning (artikel 10). I artikeln räknas de förhållanden upp som särskilt skall säkerställas, som tillträde till samma studiekurser och examina samt samma möjligheter till stipendier, studiebidrag och återkommande ut- bildning. Stereotypa och traditionella uppfattningar av mans- och kvinnorollen på alla nivåer och inom alla former av utbildning skall avskaffas genom att främja samundervisning och annan sorts undervisning som kan bidra till att diskriminering av kvinnor avskaffas. Konventionen om barnets rättigheter () innehåller olika slag av rättigheter. De medborgerliga och politiska rättigheterna är absoluta och de skall förverkligas omgående av alla stater oavsett ut- vecklingsnivå. Att förverkliga de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna de politiska rättigheterna kan dock få ta olika tid bero- ende på de enskilda staternas resurser. I artikel 1 slås fast att med barn avses varje människa under , om barnet inte blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller för barnet. innehåller fyra grundläggande principer som skall vara styrande för övriga artiklar i konventionen, men som också har en självständig betydelse. Det är principen om icke-diskriminering (artikel 2), principen om barnets bästa (artikel 3), rätten till liv och utveckling (artikel 6) och rätten att få komma till tals och bli respekterad (artikel 12). Enligt artikel 2 (icke-diskrimineringsprincipen) förbinder sig konven- tionsstaterna att respektera och tillförsäkra varje barn de rättigheter som anges utan åtskillnad av barnets eller dess förälders eller vårdnadshavares ras, hudfärg, kön, språk, religion, politiska eller annan åskådning, natio- nella, etniska eller sociala ursprung, egendom, handikapp, börd eller ställning i övrigt. Konventionsstaterna skall vidare vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att barnet skyddas mot alla former av diskri- minering eller bestraffning på grund av föräldrarnas, vårdnadshavarens eller familjemedlemmarnas ställning, verksamhet, uttryckta åsikter eller tro. Staterna förbinder sig vidare att vidta alla lämpliga åtgärder, bl.a. lag- stiftningsåtgärder, för att genomföra de rättigheter som konventionen ger (artikel 4). I fråga om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna skall staterna vidta sådana åtgärder genom att utnyttja sina tillgängliga resurser till det yttersta. Barnets rätt till utbildning erkänns. Konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att disciplinen i skolan upprätthålls på ett sätt som är förenligt med barnets mänskliga värdighet och i över- ensstämmelse med konventionen (artikel 28). Vidare stadgas att inget barn får utsättas för olagliga angrepp på sin heder och sitt anseende (artikel 16). innehåller också särskilda bestämmelser om barn med funktionshinder. Ett barn med fysiskt eller psykiskt handikapp bör ha ett fullvärdigt och anständigt liv under förhållanden som säkerställer värdighet, främjar självförtroende och möjliggör barnets aktiva del- tagande i samhället (artikel 23). övervakar konventionens efterlevnad. I sam- band med granskningen av tredje rapport till kommittén () rekommenderar kommittén staten att fortsätta sina an- strängningar att motverka rasism och främlingsfientlighet. Rekommen- dationerna omfattar också utbildningsområdet. När det gäller mobbning, välkomnade kommittén de ansträngningar som gjorts för att få slut på mobbning genom att införa bestämmelser i skollagen och den genomförda . Kommittén konstaterade emellertid att det återstår en del för att reglerna till fullo skall bli implementerade och att mobbning gentemot barn med funk- tionshinder och med utländsk bakgrund fortsätter att väcka oro. Kommittén rekommenderar därför staten i sina ansträngningar att förebygga och motverka mobbning, ägnar särskild uppmärksamhet åt dessa barn samt ser till att reglerna för att motverka mobbning fullt ut genomförs i alla skolor och andra institutioner där barn berörs. konvention mot diskriminering inom undervisningen En konvention som särskilt tar sikte på utbildningsområdet är konvention mot diskriminering inom undervisningen. Konventionen an- togs . I en inledande artikel i konventionen definieras uttrycken diskriminering och undervisning. Härefter anges vilka fall som inte anses utgöra diskriminering i konventionens bemärkelse om de är tillåtna i en stat. Konkreta åtgärder finns uppräknade som staterna skall vidta för att uppfylla konventionens bestämmelser. Staterna är skyldiga att ändra varje författningsbestämmelse eller förvaltningspraxis som innebär diskriminering inom undervisningen. Med diskriminering avses varje åtskillnad, uteslutning, begränsning eller fördel på grund av ras, färg, kön, språk, religion, politiska eller andra åsikter, nationellt eller socialt ursprung, ekonomiska villkor eller börd, vars syfte eller verkan är att omintetgöra eller inskränka likställighet inom undervisningen. gäller rättigheterna för människor med funktions- hinder och omfattar även skolan. Den initierade ett arbete inom FN i syfte att få till stånd internationella regler om funktionshindrade personers rätt till full delaktighet och jäm- likhet. antog standardregler om grundläggande rättigheter för dessa personer. Reglerna är avsedda att vara normbildande och utgöra en grund för moraliska och politiska beslut i medlemsstaterna. De ger även konkreta förslag till hur en stat kan undanröja hinder för personer med funktions- nedsättningar och för hur ett tillgängligt samhälle kan skapas. reglerna, som är 22 stycken, finns ett antal huvudområden för delaktighet på lika villkor såsom tillgänglighet (regel 5) och utbildning (regel 6). regel 6 fastslås att staterna erkänner principen om lika möjligheter till utbildning för barn och vuxna med funktionshinder och att utbildningen skall vara en integrerad del av den ordinarie undervisningen. undervisning kan i vissa fall övervägas för att tillgodose behovet av ut- bildning, men målet skall vara att förbereda eleverna för undervisning i det ordinarie skolsystemet. Salamancadeklarationen om principer, inriktning och praxis vid under- visning av elever i behov av särskilt stöd antogs av den internationella Deklarationen är en programförklaring av del- tagarna i konferensen och har ingen rättsligt tvingande innebörd. I deklarationen betonas att skolorna skall ge plats för alla barn oavsett deras fysiska, intellektuella, sociala, emotionella, språkliga eller andra Elever i behov av särskilt stöd skall, enligt deklarationen, ha tillgång till ordinarie skolor som sätter barnets behov i centrum och utgår från barnets behov. Skyddet för de mänskliga rättigheterna tillhör kärnområ- Respekten för de mänskliga rättigheterna är en förutsättning för medlemskap i , som består av 46 med- I arbetet spelar för de mänskliga rättig- heterna en avgörande roll. finns en kommissarie för de mänskliga rättigheterna som har till uppdrag att främja utbildning och ökad medvetenhet om mänskliga rättigheter i medlems- konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () är . Den ratificerades av . Konventionen trädde i kraft, även för del, . Europeiska sociala stadgan från (reviderad ) kompletterar när det gäller ekonomiska och sociala mänskliga rättigheter. barns rättigheter, bl.a. undervisning, behandlas i artikel 7 och 17. vakningen av efterlevnaden av artikel 17 har diskrimineringsaspekten Diskriminering, vid tillgång till och med avseende på kvali- teten av undervisningen, på grund av etnisk tillhörighet (romer) och funktionshinder har särskilt uppmärksammats. ratificerade ramkonvention om skydd för De grupper som erkändes i samband med ratifice- ringen är samer, , tornedalingar, romer och judar. tionen trädde i kraft senare . Den europeiska stadgan om landdels- och minoritetsspråk, även kallad minoritetsspråkstadgan eller språkstadgan trädde 1998. Minoritetsspråken i är samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch. 7.3 EU-bestämmelser om diskriminering Med stöd av artikel 13 i EG-fördraget antog direktivet om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (2000/43/EG) och direktivet om inrättande av en allmän ram för likabe- handling i arbetslivet (2000/78/EG), se bilaga 1 och 2. Direktiven utgör en del av ett antidiskrimineringspaket. Paketet består av dessa direktiv och gemenskapens handlingsprogram mot diskriminering för perioden 20012006. Handlingsprogrammet, som antogs , skall på olika sätt komplettera direktiven. 7.3.1 Direktivet mot etnisk diskriminering (2000/43/EG) och arbetslivsdirektivet (2000/78/EG) Direktivet (2000/43/EG) mot etnisk diskriminering har till syfte att fast- ställa en ram för bekämpning av diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung för att genomföra principen om likabehandling i med- lemsstaterna. Syftet med arbetslivsdirektivet (2000/78/EG) är att fast- ställa en allmän ram för bekämpning av diskriminering i arbetslivet på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder och sexuell läggning för att genomföra principen om lika behandling. Båda direktiven innehåller förbud mot direkt och indirekt diskrimine- ring och definitioner av dessa begrepp (artikel 2.1). Direktiven innehåller vidare förbud dels mot trakasserier som har samband med diskrimine- ringsgrunderna ras eller etniskt ursprung respektive religion eller över- tygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning, dels förbud mot att genom föreskrift diskriminera en person på dessa grunder. Trakasserier och föreskrift att diskriminera är diskriminering enligt artikel 2.1. Artikel 3 anger direktivets tillämpningsområde. Skyddet mot diskrimi- nering skall enligt båda direktiven gälla för alla personer, såväl inom den offentliga som inom den privata sektorn, inklusive offentliga organ, i fråga om: villkor för tillträde till anställning, till verksamhet som egen före- tagare och till yrkesutövning, inklusive urvalskriterier och krav för an- ställning inom alla verksamhetsgrenar, på alla nivåer i arbetslivet, inbe- gripet befordran, tillträde till alla typer och alla nivåer av yrkesvägledning, yrkesut- bildning, högre yrkesutbildning och omskolning inklusive yrkespraktik, anställnings- och arbetsvillkor, inklusive avskedande och löner, medlemskap och medverkan i arbetstagar- eller arbetsgivarorganisa- tion eller i andra organisationer vars medlemmar utövar ett visst yrke, inbegripet de förmåner dessa organisationer tillhandahåller. Direktivet mot etnisk diskriminering skall dessutom tillämpas i fråga om: socialt skydd, inklusive social trygghet samt hälso- och sjukvård, tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster som är till- gängliga för allmänheten, inklusive bostäder. Direktiven omfattar inte särbehandling på grund av nationalitet och inte heller bestämmelser och villkor för inresa till eller bosättning i med- lemsländerna för medborgare i länder utanför gemenskapen eller stats- lösa personer. Inte heller påverkar direktivens bestämmelser sådan be- handling som beror på den rättsliga ställning som icke EU-medborgare och statslösa personer har. Arbetslivsdirektivet (artikel 3.3) skall inte tillämpas på utbetalningar från offentliga system eller liknande, däribland offentliga system för trygghet eller socialt skydd. Medlemsstaterna behöver inte tillämpa direktivet på försvarsmakten när det gäller diskriminering på grunderna funktionshinder och ålder (artikel 3.4). Särbehandling är tillåten om en egenskap, som har samband med ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning, utgör ett verkligt och avgörande yrkeskrav på grund av yrkesverksamhetens karaktär eller det sammanhang där verksamheten utförs. Detta förutsätter att målet är legitimt och kravet skäligt. Enligt artikel 4.2 i arbetslivsdirektivet är det tillåtet med viss särbehandling på grunden religion eller övertygelse vid yrkesmässig verksamhet inom kyrkliga och andra offentliga eller enskilda organisationer vilkas etiska grundsyn grundar sig på religion eller övertygelse. Med vissa förbehåll kan det också enligt artikel 6 i arbetslivsdirektivet vara tillåtet med sär- behandling på grund av ålder.