prop · GS03110d2 · 2005-03-17 00:00:00 — Där anges nu att paragrafen inte ger rätt att framställa exemplar av ett verk när det exemplar som är den egentliga förlagan framställts eller gjorts tillgängligt för allmänheten i strid med 2 § URL. Lovliga förlagor är till att börja med sådana som framställts och/eller gjorts tillgängliga för allmänheten med rättighetshavarens samtycke. Även utan sådant samtycke kan dock förlagan vara lovlig om den framställts eller gjorts tillgänglig med stöd av en inskränkning i 2 kap. URL. Ett exempel på ett sådant fall är när den relevanta förlagan är ett citat som gjorts med stöd av 22 § URL. Det är den egentliga förlagan som måste vara lovlig. Det innebär att t.ex. sådana tillfälliga kopior som uppstår i ett nätverk, t.ex. på Internet, för att underlätta överföringen av ett verk (jfr 11 a § URL) inte är relevanta vid bedömningen. Den förlaga som är relevant är den eller de som ursprungligen lagts ut på nätverket. Den som bryter mot kravet på lovlig förlaga kan på vanligt sätt straffas för upphovsrättsintrång om uppsåt eller grov oaktsamhet föreligger. Om man inte alls känner till att förlagan var olovlig och inte heller agerat grovt vårdslöst, t.ex. underlåtit att kontrollera om förlagan var lovlig trots att omständigheterna indikerat motsatsen, blir straffansvar förstås inte aktuellt. Till skillnad från vad som annars gäller vid upphovsrättsintrång behöver man i en situation då man inte haft uppsåt eller varit oaktsam inte heller utge skälig ersättning för intrånget. Detta framgår av 54 § fjärde stycket. Framställning och spridning av exemplar inom vissa arkiv och bibliotek De arkiv och bibliotek som avses i tredje och fjärde styckena har rätt att framställa exemplar av verk, dock inte datorprogram, 1.för bevarande-, kompletterings- eller forskningsändamål, 2.för att tillgodose lånesökandes önskemål om enskilda artiklar eller korta avsnitt eller av material som av säkerhetsskäl inte bör lämnas ut i original, eller 3.för användning i läsapparater. Exemplar som framställs på papper med stöd av första stycket 2 får spridas till lånesökande. Bestämmelser om avtalslicens för spridning av exemplar till allmänheten i andra fall och för överföring av verk till allmänheten finns i 42 d §. Rätt till exemplarframställning och spridning enligt denna paragraf har 1.de statliga och kommunala arkivmyndigheterna, 2.Statens ljud- och bildarkiv, 3.de vetenskapliga bibliotek och fackbibliotek som drivs av det allmänna samt Regeringen får i enskilda fall besluta att vissa andra arkiv och bibliotek än de som anges i tredje stycket skall ha rätt till exemplarframställning enligt denna paragraf. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.9, behandlar den exemplarframställning som får ske inom vissa bibliotek och arkiv. Ändringarna är inte direkt föranledda av direktivet. Artikel 5.2.c i direktivet anger dock ramen för bestämmelserna. Andra stycket har upphävts, vilket innebär att bibliotek och arkiv får framställa exemplar även i digital form för de syften som anges i första stycket 2 och 3. Möjligheten att framställa exemplar även i digital form för de syften som anges i första stycket 1 kvarstår oförändrad. I första stycket 2 har en ändring gjorts som innebär att bestämmelsen i den delen nu endast reglerar exemplarframställning och inte, som tidigare, även spridning av det kopierade materialet till lånesökande. I stället har i det nya andra stycket föreskrivits att exemplar som framställs på papper av det material som får kopieras med stöd av första stycket 2 också får spridas till lånesökande. I och med att andra stycket av bestämmelsen har upphävts kan ett bibliotek t.ex. i ett enskilt fall skanna in en artikel i en databas. På begäran av ett annat bibliotek kan sända artikeln per e-post till det . Enligt 2 § URL får emellertid material inte sändas till eller hållas tillgängligt för en så vid krets av bibliotek att det blir fråga om en överföring till allmänheten från det sändande sida. Det mottagande får endast sprida materialet till en lånesökande i pappersform. Detta kan t.ex. ske genom att datafilen skrivs ut och utskriften lämnas ut till den lånesökande. I andra stycket finns en hänvisning till en ny avtalslicens i 42 d §. Enligt avtalslicensen möjliggörs för bibliotek och arkiv att på ett enklare sätt kunna träffa avtal om överföring eller spridning av material i annan form än på papper till allmänheten vad gäller enskilda artiklar, korta avsnitt eller material som av säkerhetsskäl inte bör lämnas ut i original, t.ex. via e-post eller genom diskett (se avsnitt 9.4).Det blir till följd av ändringen också möjligt att framställa digitala kopior för användning i läsapparater. Detta möjliggör användning av läsapparater med digital teknik. När det gäller spridning och överföring till lånesökande kan erinras om att i många fall kan ett arkiv eller ett bibliotek framställa exemplar för lånesökandes räkning med stöd av 12 § URL. Framställning av exemplar m.m. till personer med funktionshinder Var och en får på annat sätt än genom ljudupptagning framställa sådana exemplar av offentliggjorda litterära och musikaliska verk samt av offentliggjorda alster av bildkonst, som personer med funktionshinder behöver för att kunna ta del av verken. Exemplaren får också spridas till dessa personer. De bibliotek och organisationer som regeringen beslutar i enskilda fall får även 1.överföra exemplar av de verk som avses i första stycket till personer med funktionshinder som behöver exemplaren för att kunna ta del av verken, 2.genom ljudupptagning framställa sådana exemplar av offentliggjorda litterära verk som personer med funktionshinder behöver för att kunna ta del av verken, samt sprida och överföra ljudupptagningarna till dessa personer, och 3. framställa sådana exemplar av verk som sänds ut i ljudradio eller television och av filmverk som döva eller hörselskadade behöver för att kunna ta del av verken, samt sprida och överföra exemplar av verken till dessa personer. Framställning av exemplar, spridning av exemplar och överföring till allmänheten av exemplar med stöd av denna paragraf får inte ske i förvärvssyfte. Exemplaren får inte heller användas för andra ändamål än som avses i paragrafen. När bibliotek och organisationer sprider exemplar eller överför exemplar av verk till personer med funktionshinder på ett sådant sätt att dessa personer får behålla ett exemplar av verket, har upphovsmannen rätt till ersättning. Detsamma gäller om någon med stöd av första stycket andra meningen överlåter fler än några få exemplar till personer med funktionshinder. Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.10 i den allmänna motiveringen. Den innehåller bestämmelser om användningen av vissa typer av skyddade verk till förmån för personer med funktionshinder som behöver särskilda exemplar för att kunna ta del av verken. Artikel 5.3 b i direktivet drar upp ramarna för bestämmelserna men flertalet ändringar i paragrafen är inte direkt föranledda av direktivet. Första stycket behandlade tidigare rätt att framställa exemplar i blindskrift av utgivna litterära och musikaliska verk. Bestämmelsen har i denna del utvidgats vad gäller sättet för framställningen. I första stycket anges nu att var och en under vissa i bestämmelsen närmare angivna förutsättningar får framställa sådana exemplar av litterära och musikaliska verk samt alster av bildkonst som personer med funktionshinder behöver för att kunna ta del av verken. Undantaget är dock framställning genom ljudupptagning, dvs. Någon begränsning i den teknik som får användas vid exemplarframställningen görs inte utöver begränsningen vad gäller ljudupptagningar. Förutom den redan tidigare tillåtna tekniken, framställning i blindskrift, omfattas såväl reprografiska förfaranden som framställning av exemplar med digital teknik av bestämmelsen. Exempelvis är det möjligt att med stöd av bestämmelsen genom tryckteknik framställa taktila bilder, dvs. bilder man kan känna. Det är också möjligt att skanna in en digital kopia av ett verk till personer med funktionshinder som behöver exemplaret för att kunna ta del av verket. Bestämmelsen ger också möjlighet att framställa en kopia i digital form av en förlaga i digital form till en person med funktionshinder som behöver ett sådant exemplar för att kunna ta del av ett verk. Även en återgivning av ett litterärt verk eller alster av bildkonst genom användning av teckenspråk omfattas av bestämmelsen. Det är således t.ex. möjligt att framställa ett exemplar genom att filma någon som med användning av teckenspråk återger litterära eller musikaliska verk eller alster av bildkonst. Det verk som kopieras måste vara offentliggjort. Vad som avses med det framgår av 8 § första stycket URL. Genom valet av uttrycket offentliggjort ges möjlighet till exemplarframställning även av litterära verk som t.ex. upphovsmannen valt att endast publicera på Internet. Någon utgivning av papperskopior av verket behöver alltså inte ha ägt rum. Med uttrycket funktionshinder avses som regel förvärvade eller medfödda fysiska, psykiska eller begåvningsmässiga begränsningar av funktionsförmågan på grund av sjukdom eller skada (jfr prop. 1992/93:159 s. 55). Exemplarframställning får dock enligt bestämmelsen ske endast om den funktionshindrade personen behöver exemplaret för att kunna ta del av verket. Av detta följer att ett förfogande, t.ex. digitalisering för att den funktionshindrade skall kunna använda ett förstoringsprogram eller en talsyntes, med verket måste ske för att göra det lämpat för de särskilda behov personen med funktionshinder har för att kunna ta del av verket. Inga särskilda kategorier av funktionshinder undantas från bestämmelsens tillämpningsområde. Vilka personer som omfattas av bestämmelsen i första stycket blir i stället en bedömningsfråga utifrån behovet av särskilt anpassade exemplar. Detta innebär att exempelvis vissa dyslektiker kan komma att omfattas av den kategori som kan dra förmån av bestämmelsen. Det avgörande är om personen med funktionshinder inte alls, eller endast med orimliga insatser, kan ta del av verket utan den särskilda anpassningen. Av bestämmelsen följer vidare att framställda exemplar får spridas till de personer för vilka exemplaren har framställts. Med detta avses endast ett förfogande över just det fysiska exemplar som framställts med stöd av paragrafen. Det kan t.ex. vara fråga om ett exemplar i blindskrift eller den CD-skiva som en e-bok finns nedlagd på. Förfoganden i form av en överföring, t.ex. via ett datornätverk, omfattas alltså inte. I ordalydelsen ligger att förfogandena endast får ske till förmån för personer med funktionshinder som behöver exemplaren för att kunna ta del av verket. Om t.ex. digitala exemplar framställs får de alltså inte spridas till andra. Det ankommer på den som gör förfogandet, t.ex. ett bibliotek som framställer en CD-skiva, att se till att exemplar endast framställs och sprids till dem som är berättigade, dvs. personer med funktionshinder som behöver exemplaren för att kunna ta del av verken. I andra stycket finns bestämmelser om de förfoganden som bibliotek och organisationer får göra i de fall de givits tillstånd av regeringen. I andra stycket 1 har införts en ny möjlighet för sådana bibliotek och organisationer att överföra exemplar av de verk som anges i första stycket till personer med funktionshinder som behöver exemplaren för att kunna ta del av verken. Bestämmelsen utgör alltså i denna del en inskränkning i rätten till överföring till allmänheten, se 2 § tredje stycket 1 URL. Själva överföringen i sig behöver inte utgöra en förutsättning för att en person med funktionshinder skall kunna ta del av ett verk. Det kan mycket väl vara så att denne kan ta del av verket på andra sätt, exempelvis genom att en CD-skiva sänds per post till denne. Det avgörande är behovet av ett anpassat exemplar, exempelvis ett digitalt exemplar. De bibliotek och organisationer som givits tillstånd av regeringen skall vidare, liksom , ha möjlighet att framställa ljudupptagningar av litterära verk. Denna bestämmelse återfinns nu i andra stycket 2. Kravet på att verket skall vara utgivet har dock, i enlighet med vad som föreslagits beträffande verkstyper som omfattas av första stycket, bytts mot ett krav på att det skall vara offentliggjort. Vad som avses med detta krav framgår av 8 § första stycket URL. De ljudupptagningar som framställs får spridas, t.ex. överlåtas eller lånas ut, eller överföras till personer med funktionshinder som behöver exemplaren för att kunna ta del av verken. Det kommer alltså vara möjligt att exempelvis sända en CD-skiva med vanlig post liksom att sända en talbok t.ex. via e-post direkt till personer med funktionshinder, även om detta skulle vara att anse som en överföring till allmänheten. Självfallet ankommer det på det bibliotek eller den organisation som har tillståndet att se till att exemplar inte sprids eller överförs till andra än de personer med funktionshinder som är berättigade enligt bestämmelsen. I andra stycket 3 har införts en ny möjlighet att framställa exemplar av verk som sänds ut i radio eller television och av filmverk, för användning av hörselskadade och döva. De exemplar som får framställas är endast sådana som döva eller hörselskadade behöver för att kunna ta del av verken. Det måste alltså vara fråga om någon form av bearbetning av verket så att det kan användas av döva eller hörselskadade. Det kan gälla exempelvis situationer där ett filmverk måste förses med text eller då ljudet med hjälp av teckenspråk återges genom en infälld bildruta. De framställda exemplaren får även spridas och överföras till de berättigade personerna (dvs. döva eller hörselskadade som behöver exemplaren för att kunna ta del av verken). I det nya tredje stycket anges att de förfoganden som paragrafen tillåter inte får ske i förvärvssyfte. Det är den som ansvarar för själva förfogandet som inte får göra förfogandet i förvärvssyfte. De relevanta aktörerna är således den som framställer exemplar och sprider dessa enligt första stycket eller de bibliotek och organisationer som efter tillstånd från regeringen framställer exemplar, sprider exemplar eller överför verk till allmänheten med stöd av någon av bestämmelserna i andra stycket. Bestämmelsen hindrar inte att dessa aktörer anlitar någon utomstående (det kan vara exempelvis en författare, en skådespelare eller ett bolag) för att t.ex. utföra inläsningen av ett litterärt verk även om den som gör inläsningen tar betalt för denna. Varken personer som utför förfoganden med stöd av första stycket eller bibliotek och organisationer som förfogar över verk med stöd av andra stycket får däremot överlåta eller överföra exemplar i förvärvssyfte. Begreppet innebär bl.a. att vinstdrivande bolag inte kan komma i fråga för ett tillstånd enligt paragrafens andra stycke annat än i undantagsfall. För att kunna komma i fråga måste de visa att just de förfoganden det är fråga om sker utan förvärvssyfte. Kravet på att förfogandet inte skall ske i förvärvssyfte innebär dock inte att inskränkningen inte kan utnyttjas för att framställa exemplar m.m. som personer med funktionshinder har nytta av i sin förvärvsverksamhet. Om personen med funktionshinder själv gör förfogandet, t.ex. framställer ett digitalt exemplar av ett verk som han eller hon behöver i sitt arbete för att kunna ta del av verket via ett hjälpmedel, sker ju inte just detta förfogande i förvärvssyfte. Om någon annan framställer exemplaret, t.ex. ett bibliotek eller en organisation, är det relevanta att eller organisationen inte gör förfogandet i förvärvssyfte. I tredje stycket slås vidare fast att de framställda exemplaren inte får användas för andra ändamål än som följer av första och andra styckena. Detta innebär att exemplar inte får spridas eller överföras till andra än personer med funktionshinder som behöver exemplaren för att kunna ta del av verket. Den som fått ett exemplar får alltså inte i sin tur överlåta det vidare eller låna ut det till någon som inte är berättigad till användning av detsamma enligt paragrafen. T.ex. får en talbok inte på något sätt göras tillgänglig för en person som inte har ett sådant funktionshinder som berättigar till användning av talboken. I det nya fjärde och avslutande stycket föreskrivs att upphovsmannen har rätt till ersättning i de fall exemplar sprids eller verk överförs till personer med funktionshinder på ett sådant sätt att dessa personer får behålla ett exemplar av verket. För sådana bibliotek och organisationer som givits ett särskilt tillstånd av regeringen gäller denna ersättningsskyldighet oavsett hur stor mängd exemplar som överlåts eller överförs. För andra som med stöd av första stycket har framställt och överlåtit exemplar gäller att ersättning skall betalas i det fall fler än några få exemplar överlåts. Detta innebär att det endast är i undantagsfall som ersättning inte skall betalas. Om någon exempelvis framställer och överlåter ett exemplar vardera till flera personer innebär det att fler än några få exemplar har framställts, och ersättning skall därför betalas. Ersättningen är av samma typ som den som gäller enligt bl.a. 18 § första stycket och 26 a § första stycket URL. Ersättningen skall bestämmas till ett skäligt belopp. Faktorer som har betydelse vid skälighetsbedömningen kan t.ex. vara upplagans storlek, verkets art, vilken typ av användning det är fråga om (om det är en mer eller mindre ingripande användning) samt om det finns någon närliggande avtalspraxis. Kan inte någon överenskommelse om ersättningens storlek träffas mellan parterna kan frågan bli föremål för prövning i domstol. Behörig domstol är , se 58 § URL. Framställning av samlingsverk för användning vid undervisning Den som framställer ett samlingsverk, sammanställt ur verk från ett större antal upphovsmän, för användning vid undervisning, får återge mindre delar av litterära och musikaliska verk och sådana verk av litet omfång, om det har gått då verken gavs ut. Konstverk får återges i anslutning till texten, om det har gått då verket offentliggjordes. Upphovsmännen har rätt till ersättning. Första stycket gäller inte sådana verk som har skapats för att användas vid undervisning och ger inte rätt att i förvärvssyfte framställa samlingsverk. Ändringar har gjorts i paragrafen för att anpassa bestämmelsen till artikel 5.3.a i direktivet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.7 i den allmänna motiveringen. I tredje stycket har förts in en regel om att samlingsverk inte med stöd av paragrafen får framställas i förvärvssyfte. Vid bedömningen av om förvärvssyfte föreligger skall framställarens verksamhet som sådan beaktas (jfr stycke 42 i ingressen). Är den som framställer eller låter framställa (t.ex. beställer) ett samlingsverk en skola eller en annan enhet inom undervisningsområdet skall därvid själva verksamhetens inriktning vara avgörande. Om denna bedrivs i privat eller offentlig regi är däremot utan betydelse. Det saknar betydelse om någon utomstående, exempelvis ett förlag, som anlitas av t.ex. en grundskola eller ett universitet för att producera ett samlingsverk som skall användas vid skolan eller har ett förvärvssyfte. Rent kommersiella företag utanför undervisningsområdet kommer däremot inte att kunna stödja sig på bestämmelsen när det gäller egen produktion, utan föregående beställning, av skolantologier. Dessa kommer i fortsättningen att vara tvungna att inhämta tillstånd från de berörda upphovsmännen. När ett exemplar av ett verk med upphovsmannens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, får exemplaret spridas vidare. Första stycket ger inte rätt att tillhandahålla allmänheten 1.exemplar av verk, utom byggnader och brukskonst, genom uthyrning eller andra jämförliga rättshandlingar, eller 2.exemplar av datorprogram i maskinläsbar form eller filmverk genom utlåning. Genom ändringarna i paragrafens första stycke genomförs artikel 4.2 i direktivet. De har behandlats i avsnitt 8.11. I jämförelse med den nuvarande lydelsen av 19 § första stycket har den principiellt viktiga ändringen gjorts att regional (EES-vid) konsumtion avseende spridningsrätten nu införts för samtliga typer av upphovsrättsligt skyddade verk. Spridning är tillåten sedan exemplaret med upphovsmannens samtycke har överlåtits inom EES. Den nya konsumtionsprincipen gäller alltså för alla typer av verk. Således gäller principen nu även för filmverk och sceniska verk. har spridningsrätten för dessa typer av verk inte alls varit föremål för konsumtion. Effekten av konsumtionsbestämmelsen blir dock begränsad för såväl filmverk som sceniska verk genom undantaget i 19 § andra stycket 1. Undantaget innebär att upphovsmän till dessa typer av verk behåller en ensamrätt till uthyrning av verket. Till följd av att filmverk nu kommer att omfattas av konsumtionsbestämmelsen har i andra stycket 2 införts ett undantag från konsumtionsprincipen när det gäller utlåning av filmverk. Undantaget innebär att en upphovsman har ensamrätt till utlåning till allmänheten av exemplar av filmverk. När ett verk har utgivits får de exemplar som omfattas av utgivningen visas offentligt. Motsvarande gäller när upphovsmannen har överlåtit exemplar av ett konstverk. Paragrafen innehåller en bestämmelse om konsumtion av ensamrätten till offentlig visning, den s.k. visningsrätten. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.12 i den allmänna motiveringen. Den ändring som har skett i paragrafen är att dess andra stycke har upphävts. Bakgrunden till detta är den ändring som gjorts i 2 § i fråga om visningsrättens innebörd. Den ändringen innebär att begreppet visning i fortsättningen endast kommer att avse s.k. direkt visning, dvs. visning där allmänheten kan närvara och som sker utan användande av tekniska hjälpmedel. Exempel på direkt visning är när ett konstverk ställs ut eller en uppslagen bok eller ett annat verk förevisas i ett skyltfönster. Exempel på förfoganden som tidigare utgjort s.k. indirekt visning och som fortsättningsvis inte kommer att utgöra visning är tillgängliggörande av konstverk via en diabildsprojektor eller overheadapparat eller tillgängliggörande av konstverk genom film eller television. Dessa förfoganden blir fortsättningsvis att bedöma som offentligt framförande, om det inte är fråga om distansöverföring och som överföring till allmänheten, till den del det är fråga om distansöverföring. Det upphävda andra stycket i 20 § avsåg vissa former av indirekt visning och har därför tagits bort ur denna paragraf. En ny bestämmelse avseende bl.a. de situationerna har införts i 20 a §. Som framgår av resonemanget ovan är en följd av den ändrade innebörden av begreppet visning att 20 § fortsättningsvis endast kan åberopas vid det som tidigare brukade kallas direkt visning av verk. Sådana förfoganden som tidigare brukade kallas indirekt visning (dvs. nu överföring till allmänheten eller offentligt framförande) och som kunde ske med stöd av 20 § kommer fortsättningsvis att kräva upphovsmannens tillstånd, om inte någon annan inskränkningsbestämmelse i 2 kap. är tillämplig. Konstverk som ingår i en film, ett televisionsprogram eller en bild Var och en får genom film eller televisionsprogram framställa och sprida exemplar av konstverk, framföra konstverk offentligt och överföra konstverk till allmänheten, om förfogandet är av underordnad betydelse med hänsyn till filmens eller televisionsprogrammets innehåll. Motsvarande förfoganden får göras vad gäller konstverk som förekommer i bakgrunden av eller annars ingår som en oväsentlig del av en bild. Förfoganden enligt första stycket får dock endast ske om förlagan till det exemplar som framställs när konstverket tas in i filmen, televisionsprogrammet eller bilden är ett exemplar som omfattas av en utgivning av konstverket eller ett exemplar som överlåtits av upphovsmannen. Om någon exemplarframställning inte sker, gäller motsvarande det exemplar som direkt överförs till allmänheten genom televisionsprogrammet.