prop · GS03170 · 2005-05-31 00:00:00 — Det skäl som talar för en särordning för sistnämnda ärendekategori är att regeringen föreslås bli högsta instans för dessa ärenden även fortsättningsvis. Säkerhetsärenden är till sin natur sådana att de ofta är angeläget med ett snabbt beslut. Att låta de nya reglerna gälla för dessa ärenden skulle bidra till att beslut fördröjs. Målsättningen bör även vara att det vid ikraftträdandet inte skall finnas några icke avgjorda säkerhetsärenden hos regeringen. Undantag från huvudregeln om att icke avgjorda ärenden hos skall överlämnas till migrationsdomstolarna bör göras för de nya ansökningar om uppehållstillstånd enligt 2 kap. 5 b § UtlL som finns kvar hos . har utgående balans av nya ansökningar uppgått till 400700 ärenden. Att föra över den utgående balansen av dessa ärenden till migrationsdomstolarna skulle innebära en ytterligare, visserligen relativt tillfällig, belastning för migrationsdomstolarna. En annan nackdel är att det i dessa fall ibland är fråga om att göra en förstagångsprövning av anförda skäl, något de nya domstolarna helt saknar erfarenhet av. Dessa ärenden är brådskande och skall handläggas med särskild skyndsamhet. För att domstolarna skall kunna ta ställning till dessa ärenden, bl.a. vad gäller bedömningen av om de anförda omständigheterna är nya, torde krävas att yttranden regelmässigt infordras från , något som ytterligare fördröjer handläggningstiden. När den nya instans- och processordningen träder i kraft ankommer det på att pröva om verkställighetshinder föreligger efter ett laga kraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning. Regeringen bedömer att har bättre förutsättningar än migrationsdomstolarna att ta ställning till anförda omständigheter i de nya ansökningarna om uppehållstillstånd med erforderlig skyndsamhet. Dessa icke avgjorda nya ansökningar, som regeringen bedömer kommer stiga i antal fram till reformens ikraftträdande, skall därför överlämnas till och handläggas enligt äldre regler. genom att även ex officio skall beakta om det föreligger verkställighetshinder enligt 12 kap. 18 § NUtlL. Ett avslag på en ny ansökan om uppehållstillstånd skall inte kunna Om en utlänning i ett sådant fall vill få en domstolsprövning av de anförda skälen har han eller hon möjlighet att begära att en ny prövning görs enligt 12 kap. 19 § NUtlL. förutsättningarna för ny prövning enligt denna bestämmelse inte är uppfyllda och följaktligen inte beviljar en ny prövning kan utlänningen överklaga detta beslut till en migrationsdomstol. För de ärenden som vid ikraftträdandet handläggs i allmän förvaltningsdomstol finns det också skäl att föreskriva undantag från den Att tillämpa de nya reglerna för dessa ärenden skulle medföra en förlängd handläggningstid. olämpligt i ärenden som rör tvångsmedel. Regeringen bedömer därför att det inte finns några vägande skäl som talar för att låta de nya reglerna gälla för dessa ärenden som till sitt antal förväntas vara mycket litet. Detta fåtal ärenden bör således handläggas enligt äldre bestämmelser. Formuleringen paragrafen motsvarar nuvarande används i betydelsen att någon ändring i sak inte är avsedd. Formuleringen omfattar således dels de fall där förslaget helt överensstämmer med motsvarande nuvarande bestämmelser, dels de fall då redaktionella eller andra jämkningar gjorts. Lagens innehåll, vissa definitioner och allmänna bestämmelser I detta kapitel finns bestämmelser som anger lagens innehåll, vissa definitioner samt allmänna bestämmelser. Många av bestämmelserna i lagen gäller endast utlänningar som vistas i . För att underlätta bedömningen av när en utlänning skall anses vistas i landet finns i det inledande kapitlet bestämmelser om när en utlänning skall anses ha rest in i och ut ur landet. Dessa bestämmelser saknar motsvarighet utlänningslag. Kapitlet i övrigt motsvarar i huvudsak nuvarande 1 kap. 1 § samt 12 kap. 2 § UtlL. Lagrådet har påpekat att under rubriken m.m. har även tagits in vissa allmänna bestämmelser av materiell innebörd (2 §, 4 § första stycket och 10 §) liksom bestämmelser rörande förfarandet i förvaltningsmyndigheter och domstolar (4 § andra stycket, 6 § andra stycket och 9 § andra stycket). Enligt Lagrådets mening skulle förslaget vinna i tydlighet om de nu berörda materiella bestämmelserna och förfarandebestämmelserna sammanfördes under en särskild rubrik Allmänna bestämmelser i slutet av 1 kap. Kapitlet har utformats i huvudsak enligt Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 1 kap. 1 § första stycket UtlL. Uppräkningen av vad lagen innehåller har dock gjorts i form av en innehållsförteckning i avsikt att underlätta för läsaren att snabbt finna de olika bestämmelserna i lagen. Utlänningslagen innehåller nationella bestämmelser som rör utlänningars rätt att resa in i samt vistas och arbeta i . Den är inte heltäckande när det gäller utlänningars avlägsnande ur landet. En erinran om att utvisning också kan ske enligt den s.k. terroristlagstiftningen (lagen [1991:572] om särskild utlänningskontroll) finns i kapitlet om avvisning och utvisning (8 kap. 15 §). Bestämmelser om utlänningars avlägsnande ur landet på annat sätt än genom avvisning eller utvisning finns också i annan lagstiftning. Det gäller reglerna om utlämning för brott och om överförande av verkställighet av brottmålsdom, om utlämnande för verkställighet av beslut om vård eller behandling och om hemsändande av vårdbehövande i vissa fall. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. I bestämmelsen anges att med barn avses personer . Därmed bortfaller behovet av att varje gång barn nämns definiera vem som skall anses vara barn. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 1 § första stycket UtlL. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag men har en motsvarighet i nuvarande 1 kap. 1 § UtlF. Den definierar begreppen och Schengenstat. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. 1988/89:86 finns ett relativt utförligt resonemang om inresebegreppet (s. 55 ff.). Där anförs att det är naturligt att anse att den som kommer in på svenskt territorium skall anses som inrest i oavsett om det är fråga om land-, sjö- eller luftterritorium. Den huvudprincipen anges i första stycket. Från huvudprincipen måste dock vissa undantag göras. Inom folkrätten finns för vissa fartyg regler om s.k. oskadlig genomfart genom en kuststats territorialhav. Det kan vidare av bl.a. praktiska skäl inte komma i fråga att anse någon som inrest som endast passerar svenskt luftrum. Även när det gäller landterritoriet kan det finnas skäl att göra vissa undantag så att inte alla som befinner sig på svenskt landterritorium skall anses vara inresta. Det kan exempelvis gälla den som befinner sig inom transitområdet på en internationell flygplats. Undantagen från huvudprincipen kan behöva ändras från tid till annan och också beskrivas relativt utförligt. Undantagen bör därför inte anges i lag utan i föreskrifter som regeringen beslutar om. Bemyndigandet för regeringen att meddela föreskrifter om undantag från huvudregeln i paragrafens första stycke finns i andra stycket. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. I likhet med vad som anförts i kommentaren till 7 § i fråga om inresa bör på motsvarande sätt huvudprincipen om när utresa skall anses ha ägt rum läggas fast i lagen. Den principen finns i första stycket. Även när det gäller utresa har regeringen i andra stycket givits ett bemyndigande att meddela föreskrifter om undantag från huvudregeln i paragrafens första stycke. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Den innehåller utlänningslagens definition av begreppet säkerhetsärende. Paragrafen motsvarar nuvarande 1 kap. 1 § andra stycket första meningen UtlL. Paragrafen får betydelse främst vid tillämpningen av bestämmelserna om förvar i 10 och 11 kap. samt ifall bemyndigandet i 22 kap. 3 § att utfärda särskilda bestämmelser vid krig och krigsfara utnyttjas. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Av paragrafen följer att vad som gäller för avvisning och utvisning också gäller för beslut om överförande enligt Dublinförordningen. Paragrafen motsvarar nuvarande 1 kap. 1 § andra stycket sista meningen UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 1 a § UtlL. Genom att bestämmelsen nu flyttas till lagens inledning understryks ytterligare vikten av att artikel 12 i följs. Den artikeln innebär att barn som är i stånd att bilda egna åsikter skall ha rätt att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet, varvid barnets åsikter skall tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Det överlämnas enligt konventionen till staten att avgöra om barnet skall höras direkt eller genom företrädare eller ett lämpligt organ och det skall ske på ett sätt som är förenligt med statens nationella procedurregler. Uttrycket höras används såväl i artikel 12 i som i 16 kap. 19 § fjärde stycket . Det innebär inte samma sak som att barnet skall förhöras. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 1 § andra stycket UtlL. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. I paragrafen föreskrivs att säkerhetsärenden skall handläggas skyndsamt. Den gäller såväl för förvaltningsmyndigheter som för Migrationsöverdomstolen. 2 kap. Villkor för att en utlänning skall få resa in i samt vistas och arbeta i I detta kapitel anges de grundläggande förutsättningarna för att utlänningar skall få resa in i , vistas och arbeta här. Det motsvarar i huvudsak nuvarande 1 kap. 25 §§ och 2 kap. 1 och 2 §§ UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 1 kap. 2 § första stycket UtlL. Här läggs grundprincipen fast att utlänningar som reser in i eller vistas i skall ha pass. Undantag från denna princip finns när det gäller nordiska medborgare vilket framgår av 8 §. Regeringens möjligheter att föreskriva undantag från passkravet anges i 9 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 1 kap. 2 § tredje stycket UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 1 § första stycket och delvis 1 kap. 3 § UtlL. Undantagen från viseringskravet för nordiska medbor- gare och regeringens möjlighet att föreskriva undantag från viseringskravet för andra än nordiska medborgare anges i 8 och 9 §§. Att regeringen har möjlighet att meddela ytterligare föreskrifter om visering följer av 3 kap. 7 §. Paragrafen, som har utformats enligt Lagrådets förslag, motsvarar nuvarande 2 kap. 2 § UtlL. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 1 kap. 4 § UtlL. Undantagen från kravet på uppehållstillstånd för nordiska medborgare och regeringens möjlighet att föreskriva undantag från tillståndskravet för andra än nordiska medborgare anges i 8 och 9 §§. Paragrafen motsvarar nuvarande 1 kap. 4 § andra stycket sista meningen UtlL. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 1 kap. 5 § UtlL. Undantagen från tillståndskravet för nordiska medborgare och regeringens möjlighet att föreskriva undantag från tillståndskravet för andra än nordiska medborgare anges i 8 och 9 §§. Att en utlänning som har permanent uppehållstillstånd är undantagen från kravet på arbetstillstånd anges i 8 § första stycket. Att regeringen har möjlighet att meddela ytterligare föreskrifter om arbetstillstånd följer av 6 kap. 8 §. Paragrafen motsvarar delar av nuvarande 1 kap. 35 §§ UtlL samt 1 kap. 1 a § UtlF. I paragrafens första stycke har de undantag från pass- och tillståndskrav som gäller för nordiska medborgare förts samman. Här anges även att kravet på arbetstillstånd inte gäller för en utlänning som har permanent uppehållstillstånd. I paragrafens andra stycke anges att undantaget från kravet på pass vid inresa förutsätter att inresan skett direkt från någon Schengenstat. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 1 kap. 25 §§ UtlL. Här har samlats de bemyndiganden som behandlar regeringens möjligheter att förordna om ytterligare undantag från kraven på pass, visering, uppehålls- och arbetstillstånd. Bestämmelsen är främst avsedd att även fortsättningsvis ge regeringen möjlighet att meddela närmare föreskrifter för EES-medborgare samt rätten för medborgare i att resa in i samt vistas och arbeta i . Reglerna är, särskilt när det gäller anhöriga till de nämnda kategorierna, relativt invecklade. Det är angeläget att själva lagen inte tyngs med alltför detaljerade bestämmelser. Härtill kommer att EG-rätten kan ändras snabbt. Även om undantagen för EES-medborgare och medborgare i är av stor betydelse bör de därför liksom inte finnas i lag utan i föreskrifter på lägre nivå, som kan behöva ändras bl.a. med hänsyn till de associeringsavtal som EU ingått med andra länder. Den generella ordalydelsen i paragrafen täcker samtliga dessa situationer. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 2 § UtlL. I detta kapitel finns närmare bestämmelser om visering. fanns bestämmelser om visering huvudsakligen i 2 kap. UtlL men även i 2 kap. UtlF. För tydlighetens skull har bestämmelserna nu samlats i ett särskilt kapitel. Lagrådet har lämnat synpunkter på 14 §§ samt kommentarerna till dessa vad gäller hinder mot att bevilja enhetlig respektive nationell visering. Justering har skett med utgångspunkt från Lagrådets synpunkter. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Den innehåller de grundläggande kriterierna för att en enhetlig visering skall kunna beviljas. En sådan visering gäller inom samtliga Schengenstater. Punkterna 1, 2, 4, 5 och 6 överensstämmer i huvudsak med vad som krävs för inresa enligt artikel 5.1 i . De skäl sökanden har för besöket och för att visering skall beviljas kan variera. Det kan vara fråga om turistbesök, besök hos släktingar, affärsbesök eller genomresa. Giltiga skäl är också besök för kulturellt utbyte, deltagande i seminarier eller i idrottsturneringar liksom besök för att genomgå medicinsk behandling som inte kan ges i hemlandet. I artikel 5.1 (d) i anges att utlänningen inte skall finnas registrerad i någon spärrlista. I termen inreseförbud, som används i punkt 5, ingår först och främst personer som har förts in på spärrlistan i Schengensystemet (SIS), dvs. även personer som har meddelats återreseförbud av någon annan Schengenstat. Termen inreseförbud avser dock att täcka även de fall då det kan konstateras att utlänningen t.ex. har återreseförbud enligt beslut om utvisning, men då detta av någon anledning inte har förts in på spärrlistan. I punkten 3 anges att en medicinsk reseförsäkring för vistelsen behövs. Detta gäller enligt ett beslut av Europeiska unionens råd (2004/17/EG; EUT L 5, , s. 79), se avsnitt 9.2. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Paragrafens första stycke har förts över från 2 kap. 1 § UtlF och anger förutsättningarna för att utfärda enhetliga viseringar i enhetlighet med föreskrifterna i Schengenkonvention liksom hur en sådan visering skall utfärdas. Andra stycket är en kodifiering av gällande praxis som innebär att en enhetlig visering inte beviljas om det vid prövningen framstår som sannolikt att sökandens avsikt med vistelsen är att stanna kvar här efter viseringstidens utgång. Detta följer indirekt redan av 1 § punkten 2, av vilken framgår att syftet för vistelsen skall kunna visas. Således skall en samlad bedömning göras av omständigheterna. Vid prövningen görs en bedömning av risken för att sökanden inte skall lämna Schengenområdet efter viseringstidens utgång utifrån vad som är känt om sökandens hemland och i vilken utsträckning det tidigare förekommit att inresande med visering inte har återvänt till det aktuella landet. De riktlinjer för enskilda länder som upprättar för detta ändamål kan här tjäna som en vägledning vid bedömningen. Prövningen måste dock göras utifrån en helhetsbedömning som även omfattar vad som är känt om sökandens personliga situation. Trots att sökanden kommer från ett land för vars medborgare det generellt ansetts finnas en risk för kvarstannande i Schengenområdet efter viseringstidens utgång, kan individuella omständigheter ändå innebära att ett sådant kvarstannande i det enskilda fallet inte framstår som sannolikt, vilket innebär att visering skall beviljas. Så kan t.ex. vara fallet om sökanden har stark anknytning till hemlandet genom att hans eller hennes familj finns kvar där. Andra omständigheter som kan tala för att bevilja ansökan är att sökanden tidigare besökt Schengenområdet och lämnat detsamma vid viseringstidens utgång. Det kan även finnas individuella omständigheter som talar mot att bevilja ansökan, såsom att sökandens resehandlingar inte berättigar till återresa . Rekvisitet framstår som sannolikt får bedömas både utifrån sökandens personliga situation och det uppgivna syftet med besöket. Bedöms risken för kvarstannande vara tillräckligt stark för att bedömas som sannolik, får viseringen utfärdas i form av en nationell visering enligt 4 §. Paragrafen motsvarar, med viss språklig justering, nuvarande 2 kap. 7 a § första stycket UtlL. En definition av finns i 1 kap. 4 §. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Den har efter viss justering förts över från 2 kap. 3 § UtlF. Första stycket sista meningen har dock inte någon direkt motsvarighet i vare sig utlänningslag eller utlänningsförordning. Med stöd av första stycket får en nationell visering beviljas om ett eller flera av villkoren i 1 § och 2 § andra stycket inte är uppfyllda och en enhetlig visering därför inte kan beviljas. En nationell visering kan t.ex. beviljas i undantagsfall även om det framstår som sannolikt att sökanden kommer att stanna i efter viseringstidens utgång, om skälen för att få komma hit ändå är tillräckligt starka. Ju högre sannolikheten är för att sökanden kommer att stanna kvar, desto starkare humanitära skäl bör krävas för att visering skall beviljas. För den som har mycket starka humanitära skäl för sitt besök bör det framstå som uppenbart att sökanden inte har för avsikt att återvända till hemlandet för att visering inte skall beviljas. En generell utgångspunkt är att risken för att sökanden skall stanna kvar i landet efter viseringstidens utgång får vägas mot besökets angelägenhetsgrad. Finns det faktorer som talar för en kvarstannanderisk, kan prövningen falla ut så att en sökande beviljas visering för att besöka en svårt sjuk släkting här, medan ansökan avslås för en sökande med identisk bakgrund men där det angivna syftet med vistelsen bedöms vara mindre angeläget, t.ex. att besöka en mer avlägsen bekant. Vissa besökssyften, utöver svår sjukdom eller dödsfall hos släktingar i landet, kan vara särskilt viktiga. Dessa gäller kulturellt utbyte, deltagande i seminarier och idrottsturneringar samt affärsbesök. Under förutsättning att utbytet framstår som seriöst och att affärsbesöken gäller stora ekonomiska intressen samt att syftet med vistelsen framstår som angeläget för del, kan visering beviljas trots att sökanden kommer från ett land där det visat sig vanligt att återvändandeavsikt saknas. Att en nationell visering får beviljas , dock högst , om det finns särskilda skäl framgår av andra stycket. Särskilda skäl kan exempelvis vara att det rör sig om nära släktingar som önskar vistas här för släktbesök än eller det kan vara fråga om affärsbesök (prop. 1996/97:25 s. 124). Att en utlänning med en sådan s.k. lång visering inte behöver ha uppehållstillstånd framgår av den föreslagna bestämmelsen i 2 kap. 5 §. I tredje stycket anges att övriga Schengenstater skall underrättas när en nationell visering utfärdas. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 7 § första stycket UtlL såvitt gäller visering. Paragrafens första och andra stycke motsvarar nuvarande 2 kap. 7 § andra och tredje styckena UtlL, såvitt gäller visering. Tredje stycket motsvarar 2 kap. 7 a § andra stycket UtlL. Bestämmelsen i tredje stycket är avsedd att göra det möjligt för regeringen att ingå överenskommelse med en annan Schengenstat om att denna stat skall representera vid utfärdande av viseringar i utlandet. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Förutsättningarna för att bevilja enhetliga och nationella viseringar framgår av 14 §§. I 2 kap. 9 § bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om undantag från viseringskravet för andra än nordiska medborgare. De särskilda bestämmelserna om visering för genomresa, nödfallsvisering etc. liksom andra föreskrifter som kan behövas syftar bemyndigandet i denna paragraf att täcka. Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt Kapitlet motsvarar med vissa ändringar nuvarande 3 kap. UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 2 § UtlL. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 3 kap. 3 § UtlL. I första stycket 2 har gjorts en utvidgning av bestämmelsen om väpnad konflikt i förhållande till nuvarande 3 kap. 3 § första stycket 2 UtlL. Syftet är att till denna bestämmelse föra över främst de situationer som enligt lag faller in under den i praxis utvecklade tillståndsgrunden politisk-humanitära skäl. Detta sker genom att komplettera bestämmelsen med en skyddsgrund som inte bara tar hänsyn till väpnad konflikt utan också till andra svåra motsättningar i ett land. Därutöver kommer vissa ytterligare skyddsrelaterade situationer som i praxis kommit att falla in under bestämmelsen om humanitära skäl att omfattas av denna bestämmelse. Någon ändring i sak utöver denna överföring är alltså inte avsedd. Med svåra motsättningar avses bl.a. politisk instabilitet i hemlandet där maktförhållandena är sådana att rättssystemet inte opartiskt värnar befolkningens grundläggande mänskliga rättigheter. Det kan här röra sig om en konflikt mellan olika befolkningsgrupper, mellan en befolkningsgrupp i en del av landet och statsmakten eller mellan å ena sidan staten eller en befolkningsgrupp i landet och å andra sidan en annan stat, som dock inte nått en sådan nivå att en väpnad konflikt kan anses föreligga. Av lagtexten framgår att det skall finnas ett orsakssamband mellan de övergrepp som utlänningen riskerar att utsättas för och de svåra motsättningar som finns i hemlandet. Uttrycket välgrundad fruktan skall tolkas på samma sätt som i flyktingbestämmelsen (1 §) och tortyrbestämmelsen (första stycket 1). Den innehåller såväl ett objektivt som ett subjektivt rekvisit. Möjligheten att ta sin tillflykt till annan del av hemlandet skall beaktas i enlighet med principen om ett internt flyktalternativ, på motsvarande sätt som vid prövning av flyktingskap. När ett sådant alternativ föreligger, finns normalt inte något behov av skydd i . Bestämmelsen avser att ge skydd mot allvarliga övergrepp. Genom uttrycket allvarliga markeras att övergreppen måste vara av svår beskaffenhet. De övergrepp som avses är t.ex. repressalier, rättsövergrepp och trakasserier. Det kan röra sig om såväl godtyckliga som systematiska övergrepp som det till följd av maktförhållandena i landet inte finns möjlighet för den enskilde att skydda sig mot eller få rättelse för. Övergreppen behöver inte nödvändigtvis härröra från en myndighet utan kan lika väl ha begåtts av någon enskild aktör eller en annan stat. Övergreppen kan ha formen av oproportionerligt straff, godtyckligt frihetsberövande, misshandel, sexuella övergrepp, yrkesförbud, social utstötning eller andra trakasserier när de är av stor svårighetsgrad men inte utgör tillräcklig grund för att medge skydd enligt flyktingparagrafen eller tortyrbestämmelsen i punkten 1. Av redaktionella skäl görs bestämmelsen om miljökatastrof till en egen punkt. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 6 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 7 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 5 § UtlL. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 6 § och 3 kap. 7 § UtlL såvitt gäller flyktingförklaring och resedokument. Paragrafen saknar motsvarighet utlänningslag. Den är en upplysning om att särskilda bestämmelser om tillfälligt skydd i en massflyktssituation finns i 21 kap. Lagrådet har i sitt yttrande över lagrådsremissen Uppehållstillstånd för tribunalvittnen, beslutad (UD2005/15652/MAP), kompletterat sitt yttrande över lagrådsremissen Ny instans- och processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden, varvid Lagrådet framfört att 7 § inte systematiskt hör hemma i 4 kap. Lagrådet anser att det möjligen kunde övervägas att ta in upplysningsregeln i 5 kap., vars huvudrubrik är Uppehållstillstånd.