prop · GS03144 · 2005-04-04 00:00:00 — Närmare överväganden om rättslig hjälp genom tekniskt bistånd i görs i avsnitt 6.10.1 och 6.10.2 och om rättslig hjälp med sådant bistånd utomlands i avsnitt 6.10.4. Vissa frågor som rör bevarande och förstöring av upptagningar och uppteckningar vid rättslig hjälp på traditionellt sätt tas upp i avsnitt 6.10.3. Även bestämmelserna i artikel 19 om teleavlyssning av satellit- förmedlade meddelanden m.m. via en nätport innebär en nyordning, vilken har presenterats i avsnitt 5.1.17. Det är här inte fråga om rättslig hjälp i brottmål där myndigheter i en anmodad stat bistår myndigheter i en ansökande stat utan i stället om ett sätt att möjliggöra verkställighet av utländska tvångsmedelsbeslut i vissa speciella situationer. Såsom fram- går av redogörelsen i avsnitt 5.1.17 föranleder artikel 19 överväganden beträffande förutsättningarna för att i möjliggöra fjärråtkomst till system som hanterar telemeddelanden med hjälp av en nätport och att installera utrustning för fjärråtkomst till motsvarande utländska system, allt under de villkor som ställs upp i konventionen. Vissa ändringar i lagen om elektronisk kommunikation torde behövas för att åstadkomma detta. En förutsättning för svensk tillämpning av artikelns bestämmelser är dock att det finns en nätport eller fjärrkontroll av aktuellt slag i . Något krav på att installation av sådan utrustning följer inte av konventionen. Det finns emellertid ingen sådan nätport i drift i och inte heller någon utrustning för fjärråtkomst till någon motsvarande utländsk nätport. Någon behov av lagändringar med anledning av artikel 19 finns därmed inte för att skall kunna tillträda konventionen. De närmare överväganden som krävs för att kunna tillämpa artikel 19 beträffande eventuella svenska nätportsbaserade system eller fjärrkontroller bör i stället göras i ett annat sammanhang. Inga förändringar med anledning av artikel 19 bör därför föreslås i detta ärende. I artikel 20 finns föreskrifter som gör det möjligt att genomföra hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning av någon som befinner sig i en annan stat utan medverkan av den statens myndigheter vid genom- förandet. Enligt bestämmelserna om sådana gränsöverskridande åtgärder, vilka har redovisats i avsnitt 5.1.18, krävs det tillstånd från den stat där den person som åtgärden avser finns. Denna form av tillståndsgivning bör ses som en ny form av rättslig hjälp i brottmål och ställer krav på särskilda regler. Lagstiftningsbehovet avser såväl utländska ansökningar om svenskt tillstånd som svenska ansökningar om utländskt tillstånd. Förslag lämnas i avsnitt 6.10.5. Vissa artiklar i konventionen innebär en utveckling av Schengen- regelverket och skall därmed även gälla i förhållande till och , se avsnitt 5.3.1. Det gäller artiklarna 3 och 58, artiklarna såvitt avser kontrollerade leveranser och artikel 23. De befintliga svenska regler som uppfyller krav som dessa artiklar ställer är tillämpliga för och . Nya föreskrifter med anledning av dessa artiklar måste, oavsett om de införs i lag eller annan författning, också gälla för dessa stater. Beträffande några artiklar bör tillämpningsföreskrifter av praktisk natur införas. Dessa föreskrifter är av sådant slag att de lämpligen bör ges i förordning. Det gäller t.ex. det meddelande som enligt artikel 5 skall lämnas till mottagaren vid delgivning. De frågor som kan regleras i form av förordningsföreskrifter behandlas inte vidare . Härtill föranleder konventionen ett nytt tillkännagivande av överenskommelser som avses i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Även när det gäller tilläggsprotokollet uppfyller svensk rätt de flesta krav som ställs. När det gäller information om bankkonton (artikel 1) och om banktransaktioner (artikel 2) innebär de regler om uppgiftsskyldighet för finansiella företag som trätt i kraft , se avsnitt 5.2.2, att de bankuppgifter som avses är tillgängliga också vid internationell rättslig hjälp i brottmål. Övervakning av bankkonton enligt artikel 3 är en ny åtgärd inom ramen för det rättsliga samarbetet i brottmål. Det saknas möjligheter att i övervaka bankkonton i realtid. Den övervakning som är möjlig omfattas därför av de nya reglerna om uppgiftslämnande i brottsutredningar eller i ärenden om rättslig hjälp i brottmål. Svenska åklagare kan lämna rättslig hjälp med dessa åtgärder, vilket framgår av 1 kap. 2 § andra stycket lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Såsom närmare har redovisats i avsnitt 5.2.25.2.4 krävs det inte några lagändringar med anledning av dessa artiklar. I anslutning till den rättsliga hjälp som avser bankkonton och banktransaktioner innehåller artikel 4 en bestämmelse som medför krav på lagregler om meddelandeförbud, se avsnitt 5.2.5. I detta sammanhang bör också övervägas om ett meddelandeförbud bör straffsanktioneras, något som dock inte krävs enligt tilläggsprotokollet. Dessa frågor tas upp i avsnitt 6.11. Tilläggsprotokollet innehåller även vissa bestämmelser som är avsedda att gälla generellt och alltså inte är begränsade att avse någon särskild form av rättslig hjälp. Det gäller artiklarna 5 och 6 om informationsskyldighet för myndigheter i den anmodade staten så att ytterligare åtgärder kan vidtas av den ansökande myndigheten och om kompletterande (förenklade) ansökningar om rättslig hjälp, se avsnitt 5.2.6. De nuvarande reglerna i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål om ansökningar och om kontakter mellan svenska och utländska myndigheter ger utrymme för stor flexibilitet och får anses uppfylla också de nya reglerna i artikel 6. Däremot behövs det kompletterande bestämmelser om underrättelser enligt artikel 5 som är avsedda att utgöra underlag för kompletterande ansökningar om rättslig hjälp eller andra åtgärder i den ansökande staten. Närmare överväganden görs i avsnitt 6.2. Andra bestämmelser som är avsedda att tillämpas generellt är de begränsningar av vissa traditionella vägransgrunder som föreskrivs i artiklarna 79 (banksekretess, fiskaliska brott och politiska brott). Artikel 8 om fiskaliska brott skall via också tillämpas för och . Som framgår av redogörelsen för gällande i rätt i avsnitt 5.2.7 påkallar dessa artiklar inte några lagändringar. Detsamma gäller för artikel 10 om information till rådet och till Eurojust, se avsnitt 5.2.8. När det gäller information till rådet om avslagsbeslut som svenska domstolar eller åklagare har fattat bör dock föreskrifter införas, vilket kan ske i förordning. påtalade ändringar behandlas dock inte ytterligare i detta ärende. Avtalet mellan och och Genom att tillträda avtalet mellan och och blir de materiella bestämmelser i konventionen och tilläggsprotokollet som inte är en utveckling av också tillämpliga i förhållande Det gäller konventionens regler om tillfälligt överförande av frihetsberövade personer (artikel 9), videokonferens och telefonförhör (artiklarna ), gemensamma utredningsgrupper (artikel 13), hemliga utredningar (artikel 14), straff- och civilrättsligt ansvar för utländska tjänstemän såvitt avser gemensamma utrednings- grupper och hemliga utredningar (artiklarna ) samt avlyssning av telemeddelanden (artiklarna ). Så är också fallet beträffande bestämmelserna i tilläggsprotokollet angående information om bank- konton och banktransaktioner (artiklarna 12), övervakning av banktransaktioner (artikel 3), sekretess (artikel 4), informations- skyldighet och kompletterande ansökningar (artiklarna 56) och vissa vägransgrunder (artiklarna 7 och 9). Detta har redovisats i avsnitt 5.3.2. Även i förhållande till nu aktuella bestämmelser behandlar gällande svenska regler och på samma sätt som medlemsstater i EU. Ett undantag är dock lagen (2003:1174) om gemensamma utrednings- grupper för brottsutredningar som inte gäller i förhållande till och och som därför måste ändras. Övriga författningsändringar som krävs med anledning av de nu nämnda artiklarna måste också gälla för och . I fråga om dessa artiklar finns det inga regler nordiska överenskommelse om inbördes rättshjälp eller bevis- upptagning som är mer förmånliga och som därför skall ha företräde. Andra lagändringar beträffande det internationella samarbetet i brottmål har framfört vissa förslag till förändringar i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål som bygger på erfarenheter från lagens tillämpning och syftar till att förbättra det internationella samarbetet. Det gäller förändrade bestämmelser om utländsk sökande, ett förenklat förfarande för överlämnande till en annan stat av bevisföremål som uppenbart saknar värde och en generell möjlighet att inhämta svensk domstols tillstånd till en åtgärd när ett sådant tillstånd krävs av den anmodade staten. Dessa förslag har emellertid inte något direkt samband med de frågor som tas upp i detta ärende och det saknas ett tillräckligt underlag för att behandla dem . Förslagen får i stället bli föremål för överväganden i senare sammanhang. 6.1Sveriges tillträde till överenskommelserna Regeringens förslag: godkänner konventionen av om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater, protokollet av till konventionen av om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater, och avtalet av mellan Europeiska unionen och och om tillämpningen av vissa bestämmelser i konventionen av om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater och protokoll till denna. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker promemo- rians förslag om tillträde till överenskommelserna. anför dock att beredningen av vissa inhemska lagstiftningsärenden borde avvaktas. Angående frågan om rättslig hjälp beträffande brott som faller inom det grundlagsskyddade området instämmer Justitiekanslern i den bedöm- ning som görs, men påpekar härtill att problemen inte skall överdrivas då grundlagarna är begränsade i sin geografiska tillämplighet. Förhållandet mellan rättslig hjälp och grundlagsreglerade brott berörs också av Tryck- och yttrandefrihetsberedningen i ett yttrande över promemorian. Skälen för regeringens förslag Det rättsliga samarbetet med andra stater har blivit allt intensivare och nya former av samarbete har tillkommit. Det gäller såväl traditionella former av rättslig hjälp som samverkan mellan polis- och tullmyndigheter. Detta har skett mot bakgrund av nya former av brottslighet som ofta är organiserad och av allvarligt slag. har även terroristbrott motiverat ett utvecklat samarbete. Landgränser kan allvarligt begränsa möjligheterna att på ett effektivt sätt bekämpa brottslighet som är gränsöverskridande. Den fria rörligheten innebär också att samarbete mellan rättsliga myndigheter i olika stater behövs, t.ex. för hjälp med att höra vittnen eller vidta andra åtgärder i en annan stat än den där brottet utreds och lagförs. Samarbete av detta slag är ett relativt vanligt och ofta nödvändigt, ibland avgörande, inslag för en effektiv, brottsbekämpande verksamhet. Sedan gammalt lämnar rättslig hjälp i brottmål och med lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål och andra författningar finns nu ett modernt regelverk. Bakom regleringen finns i allmänhet internatio- nella överenskommelser. Ett ökat samarbete ger upphov till större förtroende och därmed större utrymme för nya och förenklade former av samverkan. har intagit en aktiv roll i detta utvecklingsarbete. Den nu aktuella konventionen och dess tilläggsprotokoll innebär en ytterligare utveckling mot ett effektivt samarbete mellan EU:s medlems- stater. Såsom framgått av redogörelsen i avsnitt 5 regleras nya former av samarbete och traditionella samarbetsformer förbättras och förenklas. Det bör dock framhållas att många av de samarbetsformer som regleras i ett internationellt instrument i praktiken förekommer . Vidare bör uppmärksammas att gränserna mellan traditionellt rättsligt samarbete mellan åklagare och domstolar i olika länder och vad som kan betecknas polissamarbete är lika tydliga och överenskommel- serna innehåller bestämmelser som är hänförliga till båda kategorierna. Dessutom finns det föreskrifter om tekniskt samarbete som inte tillhör någon av dessa kategorier utan snarare är åtgärder av rent praktisk natur för att möjliggöra för brottsutredande myndigheter i en stat att nyttja tekniska resurser i en annan stat. Allt detta återspeglar bl.a. behovet av att ha ett fungerande, nära och koordinerat samarbete mellan olika myndig- heter som har olika uppgifter i processen för att bekämpa brott. Det ligger i intresse att ingå överenskommelser med andra stater som innebär förbättrade möjligheter att begära och lämna rättslig hjälp i brottmål samt delta i annat brottsbekämpande samarbete. bör därmed tillträda och dess tilläggsprotokoll. För att åstadkomma en så långt möjligt enhetlig reglering bör också godkänna det avtal mellan och och som innebär att konventionen och tilläggsprotokollet i dess helhet också kommer att gälla för samarbetet mellan samtliga nordiska stater. Ikraftträdandet och genomförandet av överenskommelserna i de berörda staterna kan förväntas leda till ett mer effektivt samarbete på brottmålsområdet. Behovet av ett väl fungerande samarbete på detta område är påtagligt och svenska myndigheters möjligheter att medverka bör inte onödigtvis skjutas upp. har också markerat det angelägna i att konventionen och tilläggsprotokollet snabbt skall börja tillämpas. Däri gällande hinder mot reservationer bidrar till ett förbättrat samarbete men begränsar utrymmet för att anstå med genom- förandet i någon viss del som är föremål för överväganden i ett annat lagstiftningsärende. I detta ärende kan video- och telefon- konferenser samt kontrollerade leveranser anföras som exempel. Den ordning som gäller för beredningen av ett lagstiftningsärende innebär emellertid att annat pågående förändringsarbete beaktas och så har även skett i detta fall. Det är vår bedömning att de bestämmelser som behövs för ett tillträde till nu aktuella överenskommelser kan införas även om motsvarande eller näraliggande frågor också bereds i annat sammanhang och härvid ändå tillgodose det allmänna önskemålet om enhetliga regler, så långt det är möjligt, för internationellt samarbete respektive för rent inhemska förfaranden. Det finns alltså inte anledning att avvakta med ett tillträde och genomförande av dessa överenskommelser. bör således tillträda dessa överenskommelser i dess helhet. De möjligheter till reservationer och förklaringar som finns i konventionen och protokollet, och som innebär att en stat inte behöver blir bunden av vissa bestämmelser behöver därför inte utnyttjas. Av redogörelsen i avsnitt 5 för de åtaganden som ett tillträde innebär och för gällande svenska regler framgår att svensk rätt till mycket stor del uppfyller de krav som ställs. Endast i några avseenden ger bestämmelserna upphov till ett behov av nya lagregler. Vissa tillämpningsföreskrifter kan ges i förordning. Förslag till lagändringar som påkallas av dessa instrument lämnas i detta ärende. En närmare redogörelse för de olika förslagen lämnas i följande delar av avsnitt 6. De förklaringar som bör lämnas i samband med ett svenskt tillträde till överenskommelserna redovisas i avsnitt 6.12. Konventionen och tilläggsprotokollet har upprättats med stöd av artikel 34 i Fördraget om Europeiska unionen och utgör alltså en del av EU:s mellanstatliga samarbete. Ett tillträde till dessa två överenskommelser kräver ratifikation. För svensk del krävs godkännande eftersom ett tillträde förutsätter lagändringar. Detsamma gäller för avtalet mellan och och . Beträffande vissa former av samarbete som regleras i konventionen uppstår frågan om tjänstemän från en annan medlemsstat eller, med stöd av avtalet med , från eller får utföra uppgifter i inom ramen för samarbetet. Det gäller framförallt beträffande kontrollerade leveranser (artikel 12), gemensamma utredningsgrupper (artikel 13) och s.k. hemliga utredningar, dvs. utredningsåtgärder som vidtas under en skyddsidentitet (artikel 14). För verksamhet som avses i dessa artiklar finns även bestämmelser om straffrättsligt ansvar och skydd för utländska tjänstemän (artikel 15). Såsom framgått av redo- görelsen i avsnitt 5.1.115.1.14 kräver inte konventionen att utländska tjänstemän skall utföra uppgifter som enligt svensk rätt vore att anse som myndighetsutövning. Det finns därmed inte skäl att beröra de särskilda bestämmelserna om överlåtelse av myndighetsutövning i 10 kap. 5 § regeringsformen Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål är inte tillämplig på det grundlagsreglerade tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området (se prop. 1999/2000:61 s. 73). Det innebär att inte kan lämna rättslig hjälp i fråga om brott som faller inom det grundlags- skyddade området (se prop. 2001/02:74 s. 92 f.). Det kan därmed före- komma att en framställning om rättslig hjälp måste avslås med hänvis- ning till bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihets- grundlagen, dvs. med hänvisning till svenska allmänna rättsprinciper. Avslag på denna grund är tillåtna enligt Europarådskonvention och de nya instrumenten, som är avsedda att komplettera denna konvention, medför ingen ändring i detta avseende. Detsamma gäller beträffande internationellt straffrättsligt samarbete som regleras i andra lagar eller som är oreglerat i svensk rätt. Samma begränsningar i fråga om tryck- och yttrandefrihetsbrott gäller därmed också, vilket Tryck- och yttrandefrihetsberedningen särskilt har fram- hållit, för det internationella samarbetet med kontrollerade leveranser. Svenska myndigheter medverkar i sådant samarbete och ett tillträde till samt införande av grundläggande regler för samarbetet (se avsnitt 6.6) förändrar inte nu anförda begränsningar eller möjligheterna att avslå en framställning om svenskt biträde med en kontrollerad leverans. Såsom regeringen har konstaterat i prop. 2001/02:74 har dock den Prop. 2004/05:144 svenska hållningen till rättslig hjälp beträffande brott av nu aktuellt slag inte alltid mötts av förståelse från andra länder. Mot bakgrund av de problem som vårt tryck- och yttrandefrihetsrättsliga system skapar för det internationella, brottsbekämpande samarbetet har Tryck- och yttrande- frihetsberedning fått uppdraget att överväga om möjligheterna att ge internationell rättslig hjälp och liknande internationellt rättsligt bistånd inom detta område bör utökas. En översyn av den gällande ordningen och förslag till förändrade regler har redovisats i delbetänkandet Vissa tryck- och yttrandefrihetsrättsliga frågor (SOU 2004:114). Betänkandet är nu föremål för beredning inom . Dessa frågeställningar bör övervägas i ett sammanhang och inga ytterligare ställningstaganden bör göras . I sitt yttrande över promemorian har Tryck- och yttrandefrihets- beredningen också tagit upp förhållandet mellan ett meddelandeförbud för banker m.fl. som påkallas av tilläggsprotokollet (se avsnitt 5.2.5) och den grundlagsskyddade meddelarfriheten enligt 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen. Regeringen vill dock framhålla att det inte aktuellt att genom ett tillägg till bestämmelserna i 16 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) göra undantag för meddelandefriheten med anledning av det meddelarförbud som är i fråga. Därmed kan det uppstå situationer då meddelande- förbudet, och en därtill knuten straffbestämmelse (se avsnitt 6.11), inte får tillämpas på grund av att förutsättningarna för meddelarfrihet är uppfyllda. På samma sätt som i fråga om andra föreskrifter om meddelandeförbud är detta en fråga för rättstillämpningen. Ansökningar och allmänna förfaranderegler Regeringens förslag: Den åklagare som handlägger ett ärende om rättslig hjälp skall underrätta den ansökande staten om att det kan vara lämpligt att vidta ytterligare utredningsåtgärder än som begärts. Vissa bestämmelser i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål anpassas till förändringarna av åklagarväsendets organisation. Promemorians förslag: Promemorians förslag om underrättelser till den ansökande utländska myndigheten överensstämmer i huvudsak med Promemorian innehåller inget förslag om anpassning av bestämmelser i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål med anledning av förändringarna inom åklagarväsendet. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. universitet är det dock inte givet att en begränsning till åklagare har stöd i föreslår att bestämmelserna i 2 kap. 7 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål anpassas till den nya åklagar- Skälen för regeringens förslag: De nuvarande bestämmelserna i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål uppfyller i allt väsentligt reglerna om ansökningar och förfaranden och Närmare bedömningar har gjorts i avsnitt 5. Av redogörelsen i avsnitt 5.2.6 framgår dock att en föreskrift om informa- tionsskyldighet enligt artikel 5 i tilläggsprotokollet saknar motsvarighet i lagen. Avsikten med bestämmelsen är att myndigheterna i den anmodade staten skall lämna information till den ansökande statens myndigheter för att bl.a. möjliggöra nya eller kompletterade ansökningar om rättslig hjälp i såväl den anmodade staten som en annan stat. Den är avsedd att vara generellt tillämplig. Såsom särskilt har framhållit kommer en bestämmelse av detta slag med stor sannolikhet att göra det möjligt att snabbare än kunna hämta in ett mer fullständigt material. Bestämmelserna om underrättelser till den utländska myndigheten i 2 kap. 8 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål tar inte sikte på sådan information som skall lämnas enligt artikel 5 i tilläggsprotokollet. Artikelns reglering har den fördelen att förutsättningarna förbättras för den brottsutredande myndigheten att snabbt få information om ytterligare åtgärder som kan behöva vidtas. Det bör därför tas in en särskild före- skrift om uppgiftslämnande till den ansökande myndigheten angående andra utredningsåtgärder som skulle kunna vidtas. Bestämmelsen bör vara begränsad till sådan information som framkommer under hand- läggningen av ärendet. Det är alltså inte fråga om att ålägga någon ytterligare utredningsskyldighet utöver vad handläggningen av den ursprungliga ansökan kräver. Den ansökande myndigheten har därefter möjlighet att komplettera sin tidigare ansökan med en begäran om ytterligare hjälp som kan ske i förenklad form enligt artikel 6 i protokollet (se avsnitt 5.2.6) eller föranleda åtgärder i det egna landet eller en ansökan om rättslig hjälp i en annan stat. Det är naturligt att en svensk åklagare som handlägger en ansökan om rättslig hjälp skall lämna sådana underrättelser. Det skulle kunna hävdas att åklagare kan lämna över sådan information som artikel 5 avser. Bestämmelsens syfte är att klargöra att sådan information också skall överlämnas när det lämpligen kan ske. En sådan lämplighets- bedömning förutsätts också i artikel 5. Även domstolar handlägger ansökningar om rättslig hjälp. Den svenska domstolens roll i brottmålsprocessen är dock sådan att det vore olämpligt att domstolen lämnar underrättelser av det slag som avses i artikel 5. Förhållandet kan vara annorlunda i andra länder, t.ex. där det förekommer undersökningsdomare. En svensk domstols möjlighet att lämna information är mera begränsad och underrättelser kan t.ex. avse uppenbara felaktigheter, vilket omfattas av de nuvarande reglerna i 2 kap. 9 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Den lämplighetsprövning i det enskilda fallet som förutsätts i artikeln skulle i praktiken hindra underrättelser som där avses. De nya föreskrifterna med anledning av artikel 5 bör därmed endast avse åklagare, vilket enligt regeringens mening är förenligt med konventionsåtagandet. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål bör alltså kompletteras med en bestämmelse om att åklagaren skall underrätta den ansökande staten om ytterligare utredningsåtgärder som lämpligen kan vidtas. har en ny myndighet