prop · GT0329 · 2005-10-18 00:00:00 — Av paragra- fens andra stycke framgår dock bl.a. att begränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle samt att begränsningarna aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett dem. Genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna gäller som lag i . av DNA-tekniken inom brottsbekämpningen är främst artiklarna 6 och 8 Prop. 2005/06:29 av intresse. I artikel 6 anges att var och en som blivit anklagad för brott skall be- traktas som oskyldig till dess hans skuld lagligen fastställts. Enligt arti- kelns ordalydelse gäller detta endast den som blivit anklagad för brott, men kommissionen har menat att artikeln rent allmänt skall skydda med- borgarna mot att av myndigheter utpekas som brottslingar innan det finns grund för detta genom ett domstolsavgörande (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2 u. 2002, s. 234 f.). Av artikel 8 framgår dels att var och en har rätt till respekt för sitt pri- vat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens (punkten 1), dels att denna rättighet inte får inskränkas av offentlig myndighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekono- miska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter (punkten 2). Under denna artikel hänför sig skyddet för den personliga integriteten i de fall en kränkning av denna inte är en sådan allvarlig kränkning att den omfattas av artikel 3 (som avser skydd mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling). Exempel på ingrepp som faller in under artikel 8 är blodprovstagning i samband med nykterhetskontroll vid bilkörning eller för fastställande av faderskap (, a.a. s. 265). Också tagande av DNA-prov för fastställande av DNA-profil torde falla in under denna artikel. Tagande av DNA-prov omfattas av bestämmelserna om kroppsbesiktning i 28 kap. . I 28 kap. 12 § första stycket anges att den som skäli- gen kan misstänkas för brott på vilket fängelse kan följa får kroppsbesik- tigas för ändamål som anges i 11 §, dvs. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller för att utröna omständigheter som kan vara av bety- delse för utredning om brottet. I andra stycket samma paragraf anges att med kroppsbesiktning avses en undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov. En kroppsbesiktning får inte utföras så att den som un- dersöks riskerar framtida ohälsa eller skada. Beslut om kroppsbesiktning får enligt 13 § första stycket jämförd med 3 a § endast fattas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Ett sådant beslut fattas enligt 13 § första stycket jämförd med 4 § av undersökningsledare, åklagare eller rätten. Om det är fara i dröjsmål, får beslutet dock fattas av polisman. I 13 § andra och tredje styckena finns närmare bestämmelser om verk- ställandet av kroppsbesiktning. Kroppsbesiktning skall verkställas inom- hus och i ett avskilt rum. Om annan än läkare utför kroppsbesiktningen, skall om möjligt ett trovärdigt vittne närvara. Blodprov får inte tas av någon annan än en läkare eller legitimerad sjuksköterska mera ingående undersökning får utföras endast av läkare. en kvinna får inte verkställas och bevittnas av någon annan än en kvinna, . 2005/06:29 läkare eller sjuksköterska såvida inte kroppsbesiktningen avser endast tagande av blodprov eller alkoholutandningsprov. 4.3.4Polisdatalagen (1998:622) I 2228 §§ polisdatalagen finns bestämmelser om register med uppgifter om DNA-analyser i brottmål. Enligt 22 § får uppgifter om resultat av DNA-analyser behandlas endast för att underlätta identifiering av perso- ner i samband med utredning om brott. Enligt samma paragraf får Riks- polisstyrelsen föra dels ett DNA-register, dels ett spårregister över de uppgifter som behandlas. Sådana uppgifter får även behandlas i förun- dersökningar och särskilda undersökningar. får enligt 23 § innehålla uppgifter om resultatet av DNA-analyser som har gjorts under utredning om ett brott och som avser personer som har dömts för 1.ett sådant brott mot en persons liv eller hälsa, personliga integritet eller säkerhet som avses i 3, 4, 6, 8, 12 eller 17 kap. om brottet kan leda till fängelse , 2.ett allmänfarligt brott enligt 13 kap. om brottet kan leda till fängelse , eller 3.försök, förberedelse, stämpling, anstiftan eller medhjälp till ett så- dant brott som avses i punkterna 1 och 2. Enligt 24 § första stycket skall registreringen av analysresultatet be- gränsas till uppgifter som ger information om den registrerades identitet. Resultat som kan ge upplysning om personliga egenskaper får inte regi- streras. Av andra stycket framgår att utöver ovanstående uppgifter endast får innehålla upplysning som visar i vilket ärende analy- sen har gjorts och vem analysen avser. Uppgifterna i skall enligt 27 § första stycket gallras se- nast när uppgifterna om den registrerade personen gallras ur belastnings- registret. I lagen (1998:620) om belastningsregister finns bestämmelser om gallring i 1618 §§. Av 16 § i den lagen framgår bl.a. att uppgifter skall gallras om den registrerade har frikänts från den åtalade gärningen eller avlidit. Vidare skall enligt 17 § samma lag som huvudregel uppgift om fängelsestraff gallras efter frigivningen och uppgift om skydds- tillsyn eller villkorlig dom gallras efter domen eller beslutet. Upp- gift om sluten ungdomsvård skall gallras efter det att påföljden helt har verkställts, medan uppgift om överlämnande till rättspsykiatrisk vård skall gallras efter utskrivningen. Om det inom den tid som anges i 17 § förekommer ny anteckning i belastningsregistret, skall enligt 18 § första stycket ingen av anteckningarna gallras så länge någon av dem skall finnas kvar i registret. Enligt andra stycket samma paragraf skall dock uppgifterna gallras om de inte avser uppgift om fäng- elsestraff eller överlämnande till rättspsykiatrisk vård. I dessa fall krävs att de tidsfrister som gäller för dessa anteckningar gått ut. får enligt 25 § polisdatalagen innehålla uppgifter om DNA-analyser som har gjorts under utredning av brott och som inte kan hänföras till en identifierbar person. Utöver uppgifter om analysresultat får spårregistret endast innehålla upplysningar som visar i vilket ärende Prop. 2005/06:29 analysen har gjorts. Uppgifterna i spårregistret får enligt 26 § endast jämföras med analys- resultat som inte kan hänföras till en identifierbar person, som finns i eller som kan hänföras till en person som är misstänkt för brott. Uppgifterna i spårregistret skall enligt 27 § andra stycket gallras senast efter registreringen. Av 28 § framgår att om det i samband med utredning av ett brott har tagits ett prov för DNA-analys från en person som inte är misstänkt för brottet, får detta prov inte användas för något annat ändamål än det för vilket det togs. Ett sådant prov får inte heller sparas efter det att målet slutligt avgjorts. 4.3.5Europarådets rekommendation No. R (92) 1 om använd- ningen av DNA-analys inom ramen för det straffrättsliga systemet Av punkten 4 i rekommendationen följer att provtagning i syfte att utföra en DNA-analys får göras endast under de förutsättningar som anges i na- tionell lagstiftning. I de fall lagstiftningen medger att prov tas utan att samtycke har inhämtats från den misstänkte får sådana prov tas endast om det är befogat med hänsyn till omständigheterna i fallet. Punkten 8 behandlar hur prover och analyser skall få bevaras. Huvud- regeln är att prover som tagits för DNA-analys inte skall finnas kvar efter det att ärendet för vilket det tagits slutligt har avgjorts. Vidare skall ett resultat av en DNA-analys gallras när det är nödvändigt att behålla det för det ändamål för vilket provet har tagits. Emellertid anges att i de fall DNA-analysen avser en person som fällts för allvarligt brott mot någons liv, integritet eller säkerhet till person får informationen spa- ras under viss, i nationell lag angiven, tid. Om personen kräver det eller ett prov inte kan knytas till en viss individ, får provet eller analysbesked från provet sparas . Om det gäller en nations säker- het, får nationell lag medge att prover och analysresultat från DNA- prover sparas även om den misstänkta personen inte har åtalats eller fällts för brott. Nationell lag skall i sådana fall ange provet eller analysbeskedet skall få sparas. Förutsättningarna för att ta DNA-prov Regeringens förslag: Var och en som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa skall vara skyldig att lämna prov för DNA-analys i syfte att registrera resultatet av analysen, dvs. Det skall vidare vara möjligt att ta prov för DNA-analys på annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet, om syftet är att underlätta identifiering vid utredning av brott på vilket fängelse kan följa och det finns synnerlig anledning att anta att det är av betydelse för utredningen av brottet. Regeringens bedömning: Tagande av DNA-prov bör även fortsätt- ningsvis omfattas av bestämmelserna om kroppsbesiktning i 28 kap. . Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. I promemorian föreslås att tagande av DNA-prov genom provtag- ning från kroppens yttre samt genom saliv- eller blodprov inte skall om- fattas av kroppsbesiktningsbegreppet samt att speciella bestämmelser som reglerar förutsättningarna för tagande av dessa prov införs. Prome- förslag innebär vidare att ett sådant DNA-prov skall få tas från den som är anhållen, häktad eller skäligen misstänkt för brott på vilket fängelse kan följa samt från annan person om det krävs för utredningen av visst brott på vilket fängelse kan följa. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har tillstyrkt promemorians förslag eller inte haft några invändningar mot det. advokatsam- fund, vid och har dock avstyrkt förslaget. Även Hovrätten över och och har invänt mot att kretsen per- soner på vilka DNA-prov får tas utvidgas. Hovrätten, liksom Datain- spektionen, har även menat att det bör framgå av lagen att DNA-prov får tas enbart i syfte att underlätta identifiering. ombudsman (JO) har ansett att tagande av DNA-prov bör omfattas av begreppet kroppsbesiktning. Även och Säkerhetspolisen har anfört att tagande av DNA-prov alltjämt bör anses vara en form av kroppsbesiktning. Hovrätten för Nedre , och har ansett att proportio- nalitetsprincipen i 28 kap. 3 a § bör gälla även vid prov- tagning för DNA-analys. Vad gäller förslaget att DNA-prov skall få tas från annan än den som är anhållen, häktad eller skäligen misstänkt för brott på vilket fängelse kan följa har JO ansett att det bör uppställas krav på att provet är av sär- skild vikt för utredningen av ett brott som kan ge fängelse. Kammar- rätten i har ansett att provtagning bör få ske endast efter samtycke alternativt att provtagning mot personens vilja endast bör få genomföras vid mycket allvarliga brott. Hovrätten för Nedre , , och Juridiska fa- kultetsstyrelsen vid har ansett att villkoren för provtag- ning bör preciseras och skärpas i förhållande till förslaget i promemorian. har förordat att tagande av DNA-prov i dessa fall bara skall få ske när det är av synnerlig vikt för utredningen av ett brott. Datainspektionen har efterlyst en precisering i lagstiftningen angående Prop. 2005/06:29 ändamålet med provtagningen på så sätt att sådan endast får ske för att underlätta identifiering av personer i samband med utredning om brott. har efterlyst regler om överklagande, medan Hov- rätten över och har betonat vikten av att skälen för ta- gande av DNA-prov redovisas för den som provtagningen avser. Skälen för regeringens förslag och bedömning Tagande av DNA-prov skall fortfarande utgöra en form av kroppsbesiktning DNA-prov får tas inom ramen för bestämmelser om kroppsbesiktning (28 kap. 12 §). Någon specialreglering som gäller för tagande av DNA-prov finns inte. Kroppsbesiktning får utföras på den som är skäligen misstänkt för brott på vilket fängelse kan följa om det behövs för att utröna omständigheter kring brottet och åtgärden är pro- Att ta prov från andra personer än de som är skäligen miss- tänkta för brott på vilket fängelse kan följa saknar uttryckligt stöd i lag. I promemorian föreslås nya bestämmelser om tagande av DNA-prov. Såsom promemorieförslaget är utformat kommer regleringen av DNA- provtagning att lyftas ut ur bestämmelsen i 28 kap. 12 § och därmed inte att omfattas av kroppsbesiktningsbegreppet. slagna bestämmelserna har i stället utformats med bestämmelserna om tagande av fingeravtryck som förebild. Mot detta har flera remissin- JO, haft invändningar. Flera andra remissinstanser har påpekat att även tagande av DNA-prov bör omfattas av den proportiona- litetsprincip som kommer till uttryck i 28 kap. 3 a § . Några remissinstanser har påpekat att det vid kroppsbesiktning får förekomma viss användning av tvång men att promemorian inte ger besked om vad som i detta avseende skall gälla vid DNA-provtagning. Enligt 28 kap. 12 § andra stycket avses med kropps- besiktning undersökning av människokroppens yttre och inre samt ta- gande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov. DNA-provtagning i enlighet med promemorians förslag innebär just detta; provtagning från kroppens yttre eller inre samt undersökning av Begreppsmässigt framstår alltså tagande av DNA-prov som hänförligt till kroppsbesiktning. Systematiska skäl talar därför för att, så- som , anse tagande av DNA-prov som en form av kroppsbesikt- Det gäller i synnerhet när DNA-provet, likt annan kroppsbesikt- ning, tas i syfte att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning av brottet. Att som föreslås i promemorian undanta tagande av DNA-prov från kroppsbesiktning innebär också, som en del remissinstanser har påpekat, att proportionalitetsprincipen i 28 kap. 3 a § inte utan vidare blir tillämplig. Inte heller bestämmelserna om polisens möjligheter att besluta om tvångsmedel för genomförandet av provtagningen blir Också detta talar för att tagande av DNA-prov även fortsätt- ningsvis behandlas som en form av kroppsbesiktning. En omständighet som kan synas tala i motsatt riktning är att tagande av fingeravtryck i inte behandlas som en form av kropps- Det finns flera likheter mellan tagande av DNA-prov och tagande av fingeravtryck. Såväl tagande av fingeravtryck som tagande av DNA-prov syftar till att fastställa en persons identitet. liksom den DNA-profil som de brottsutredande myndigheterna tar fram, ger inte möjlighet att utläsa mer om en person än personens identitet. finns emellertid även vissa skillnader. Den kanske viktigaste skillnaden är att DNA-provet innehåller biologiskt material som, om det blir före- mål för andra analysmetoder, kan ge mera information om den under- sökte personen än vad som kan utläsas av ett fingeravtryck. Sammantaget anser regeringen därför att övervägande skäl talar för att alltjämt låta DNA-provtagning omfattas av begreppet kroppsbesiktning. Regeringen återkommer i följande avsnitt till frågan om huruvida möj- ligheterna att ta DNA-prov bör utvidgas i förhållande till nuvarande be- Allmänt om regeringsformen, och förutsättningarna för tagande av DNA-prov Som framgått av avsnitt 4.3.1 uppställer regeringsformen ett skydd mot påtvingade kroppsliga ingrepp. Tagande av DNA-prov mot den enskildes vilja får anses som ett sådant kroppsligt ingrepp. nen skyddar den personliga integriteten mot påtvingade kroppsliga Regeringsformens skydd mot kroppsliga ingrepp är inte absolut men får åsidosättas endast med stöd av lag och under vissa andra i 2 kap. 12 § regeringsformen angivna förutsättningar. En första förutsättning för att tagande av DNA-prov skall vara fören- ligt med regeringsformen är därför att förutsättningarna för sådan prov- tagning mot den enskildes vilja regleras i lag. En andra förutsättning är att åtgärden är nödvändig för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle (se 2 kap. 12 § Förebyggande och bekämpning av brott utgör enligt regeringens mening ett sådant ändamål. Tagandet av DNA-prov i sam- band med brottsutredningar eller annars i syfte att bekämpa brott upp- fyller alltså den angivna förutsättningen. En tredje förutsättning är att åtgärden inte går utöver det ändamål som har föranlett den och att den står i rimlig proportion till vad som står att vinna med den (den s.k. proportionalitetsprincipen). I den delen gör re- geringen följande bedömning. Brottsligheten även mängdbrottslighet såsom snatteri, stöld och till- grepp av fortskaffningsmedel medför lidande för enskilda och orsakar såväl samhället som enskilda stora kostnader. Redan detta gör det givet- vis angeläget att brottsligheten kan upp . detta kommer att en stor del av alla brott begås av personer som redan tidigare begått brott och att kriminaliteten har gått allt längre ned i åld- Det är vanligt att ungdomar börjar med att begå snatteri och via tillgrepp av fortskaffningsmedel och inbrottsstölder går vidare till grövre En högre uppklarningsprocent i fråga om mängdbrottslighet förbättrar möjligheterna att avbryta lagöverträdares brottskarriärer. Användningen av DNA-teknik kan här vara av stor betydelse. möjligheter att klara upp mängdbrottsligheten med konventionella me- toder är begränsade. Med en alltmer utvecklad och allt säkrare DNA- teknik förbättras möjligheterna väsentligt. I , där man har Prop. 2005/06:29 byggt upp ett omfattande DNA-register som omfattar i princip samtliga aktivt kriminella, har antalet uppklarade fall av mängdbrottslighet och våldsbrott med från början okänd gärningsman ökat markant. Det finns inte anledning att se annorlunda på den svenska polisens möjligheter att klara upp brott med hjälp av DNA-tekniken. En omfattande användning av DNA-teknik bör alltså leda till att flera brott upp och att upp- klarningen sker snabbare. Mot de nu angivna fördelarna med tagandet av DNA-prover inom brottsbekämpningen skall vägas olägenheterna för den enskilde. En så- dan olägenhet är själva provtagningen. DNA-prover tas emellertid re- gelmässigt genom enkla blod- eller salivprov och provtagningen framstår därmed som ett förhållandevis harmlöst ingrepp. Ett annat förhållande som kan upplevas som negativt för den enskilde är att myndigheterna ge- nom provtagningen får tillgång till biologiskt material ur vilket det kan tas fram olika slag av information om den enskilde. Olägenheten av detta är dock i praktiken ganska begränsad, eftersom de DNA-prover som det här är fråga om används enbart för att ta fram DNA-profiler som kan ut- nyttjas enbart för identifiering. Det torde därför inte råda något tvivel om att de nuvarande möjlighe- terna att ta DNA-prov i syfte att utreda brott är förenliga med proportio- nalitetsprincipen i regeringsformen. En annan fråga är hur tagande av DNA-prov i brottsutredningssyfte förhåller sig till . Som framgått av avsnitt 4.3.2 får artikel 8 punkten 2, som innehåller bestämmelser om bl.a. privatlivet och därmed den personliga integriteten, inskränkas av en offentlig myndighet om det sker med lagstöd, och det är nödvändigt i ett demokratiskt sam- hälle med hänsyn bl.a. till den allmänna säkerheten och förebyggande av brott. Mot den bakgrunden får den nuvarande svenska regleringen även anses stå i överensstämmelse med . Enligt regeringens mening ger regeringsformen och Europakonventio- nen även utrymme för en mera långtgående användning av DNA-teknik inom brottsbekämpningen, däribland en utbyggnad av polisens DNA- register. Här måste emellertid intresset av en effektiv brottsbekämpning noga vägas mot integritetsskyddsintresset. Regeringen återkommer till det i det följande. Möjligheterna att i utredningssyfte ta DNA-prov på personer som är skäli- gen misstänkta för brott Som framgått av avsnittet ovan anser regeringen att tagande av DNA- prov alltjämt skall omfattas av begreppet kroppsbesiktning. Enligt gäl- lande ordning får den kroppsbesiktigas som är skäligen misstänkt för brott som kan ge fängelse, om det behövs för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning av ett brott. Enligt regeringens mening är nuvarande bestämmelser om möjligheterna att ta DNA-prov av personer som är skäligen misstänkta för brott som ett led i brotts- utredningen tillfredsställande utformade. I den delen finns alltså inte skäl för någon ändring. Möjligheterna att i syfte att registrera DNA-profilen ta DNA-prov på perso- ner som är skäligen misstänkta för brott De DNA-profiler som enligt vad som har sagts tas fram i utred- ningssyfte registreras i viss utsträckning i när personen i fråga har dömts för vissa brott. Detta har naturligtvis ett sär- skilt värde från brottsbekämpningsperspektiv, eftersom registreringen underlättar uppklarandet av andra brott än det som den ursprungliga misstanken gällde. Regeringen anser därför, vilket kommer att utvecklas närmare i avsnitt 4.6, att bör göras mera omfattande än det är och att ett särskilt utredningsregister med DNA-profiler från skäligen misstänkta personer bör upprättas. Omständigheterna kring ett brott kan dock vara sådana att den person som sedermera döms för brottet aldrig har lämnat något DNA-prov under utredningen av brottet. Det kan ha funnits annan bevisning, exempelvis erkännande eller vittnesuppgifter av sådant slag att det inte har funnits något behov av DNA-prov. Det kan också vara så att det inte lämnats något biologiskt spår på brottsplatsen. Därmed finns det inte heller någon DNA-profil att registrera, trots att intresset av sådan registrering kan vara lika stort som i de fall där DNA-prov tas. I promemorian föreslås, vilket det redogjorts för, att förutsätt- ningarna för tagande av DNA-prov på den som är misstänkt för brott skall utformas på i stort sett samma sätt som gäller för tagande av finger- avtryck. Enligt förslaget skall sålunda ett sådant prov få tas på den som är anhållen eller häktad för brott eller på den som är skäligen misstänkt för brott på vilket fängelse kan följa. För fingeravtryck gäller redan att sådana alltid skall lämnas av den som har häktats som misstänkt för brott och, under vissa förutsättningar, av den som har anhållits som misstänkt för brott eller som annars är skäligen misstänkt för brott på vilket fäng- else kan följa (se 28 kap. 14 § och 2 § förordningen [1992:82] om fingeravtryck m.m.). Fingeravtrycken kan givetvis ha konkret betydelse för jämförelse med spår på brottsplatsen i den aktuella brottsutredningen. De har emellertid också kunnat användas för att bygga upp ett omfattande fingeravtrycksregister. Därmed har det skapats ett värdefullt verktyg för de brottsbekämpande myndigheterna. Uppgifterna i fingeravtrycksregistret gallras som huvudregel om förundersökningen eller åtalet mot den misstänkte läggs ned eller åtalet ogillas (31 § första stycket polisdatalagen). Om den misstänkte döms, kan uppgifterna be- hållas i registret . Frågan är om en liknande ordning är motiverad när det gäller tagande av prov för DNA-analys. Regeringen gör i den delen följande bedöm- ning. I det föregående har det brittiska berörts. Det registret omfattar i princip alla kriminellt aktiva personer. Uppbyggandet av registret har lett till en kraftig ökning av uppklarningen av mängdbrotts- lighet och våldsbrott med okänd gärningsman. De brittiska erfarenhe- terna ger stöd för uppfattningen att ett väl utbyggt DNA-register som omfattar merparten av samtliga aktivt kriminella i landet skulle utgöra ett effektivt redskap för polisen i den brottsbekämpande verksamheten. Skapandet av ett sådant register förutsätter uppenbarligen att DNA-prov kan tas även när det inte är nödvändigt för utredningen i en viss förun-