prop · GT0331 · 2005-10-20 00:00:00 — Vid bedömningen av om avregistrering skall ske bör i dessa fall de föreslagna reglerna om vad som särskilt skall beaktas för en registrering tillämpas på motsvarande sätt och varje avregistrering skall prövas med utgångspunkt i omständigheterna i det enskilda fallet. Den omständigheten att en person i ett visst fall blivit avregistrerad som deklarationsombud behöver således inte innebära att han eller hon också skall avregistreras från andra uppdrag som deklarationsombud. En avregistrering innebär inte heller att den deklarationsskyldige är förhindrad att anlita denna person som ombud för en begäran om omprövning eller ett överklagande. I dessa fall är det i stället bestämmelserna i förvaltningslagen (1986:223, FL) och förvaltningsprocesslagen (1971:291) om avvisande av ombud som skall tillämpas. Avregistrering av ett deklarationsombud kan således ske om ombudet eller den deklarationsskyldige begär det, om fullmakten inte längre gäller eller om det visat sig att en person inte är lämplig att fullgöra uppdraget som deklarationsombud. I sistnämnda fall är det angeläget att ett beslut om avregistrering av ett deklarationsombud kan få omedelbar verkan och att det inte ges möjligheter att förhala effekterna av avregistreringen. , men även domstolarna, bör mot denna bakgrund ha en möjlighet att vid prövningen av frågor om avregistrering få förordna att beslutet skall gälla . Överklagas ett sådant beslut har domstol möjlighet att förordna om inhibition i enlighet med 28 § Prop. 2005/06:31 förvaltningsprocesslagen (1971:291). Bestämmelser av nu aktuell innebörd har tagits in i 6 § förslaget till lag om deklarationsombud. Underrättelse om avregistrering m.m. En person som blivit avregistrerad som deklarationsombud kan inte längre fullgöra uppgiften att på sin huvudmans vägnar skriva under och lämna skattedeklarationer till . För såväl ombudet som berörda deklarationsskyldiga är det således av största vikt att de snabbt får en underrättelse om att en avregistrering har skett. Att sådan underrättelse skall ske följer dock redan av allmänna förvaltningsrättsliga regler varför någon särskild reglering inte är nödvändig i denna del. Företagarna har i sitt remissyttrande anfört att den deklarationsskyldige måste ges en möjlighet att agera, t.ex. ges en ytterligare frist att lämna deklaration eller kompletterande uppgifter. Systemet med deklarationsombud skall enligt det förslag som regeringen nu lägger fram bara tillämpas såvitt avser vissa skattedeklarationer. Enligt 10 kap. 24 § SBL får , om det finns särskilda skäl, bevilja en deklarationsskyldig anstånd med att lämna skattedeklaration. Redan enligt gällande lagstiftning finns således möjligheter att bevilja anstånd. Den omständigheten att ett deklarationsombud blivit avregistrerat kan enligt regeringen utgöra sådana särskilda skäl som medför att får bevilja anstånd. Vid prövningen av om anstånd skall ges skall givetvis omständigheterna i det enskilda fallet beaktas. Har t.ex. avregistreringen skett på den deklarationsskyldiges begäran, eller på grund av att denne utsett ett nytt ombud, finns i normalfallet ingen anledning att ge anstånd. Även tiden mellan avregistreringen och deklarationstidpunkten är en sådan faktor som är av intresse vid prövningen av om anstånd bör ges. Vidare torde den deklarationsskyldige med stöd av bestämmelserna i 15 kap. 10 § SBL kunna befrias från förseningsavgift om orsaken till förseningen är att deklarationsombudet avregistrerats i nära anslutning till den tidpunkt då deklarationen rätteligen skulle ha lämnats in. Någon särskild lagreglering är således inte heller i denna del nödvändig. Regeringens förslag: En deklarationsskyldig som har skrivit under och lämnat uppgifter genom ett deklarationsombud får föreläggas att personligen eller genom behörig ställföreträdare enligt 23 kap. 5 § skattebetalningslagen (1997:483) bekräfta eller komplettera de lämnade uppgifterna. Promemoriornas förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inte haft något att erinra mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: Enskildas skyldighet att medverka i skatte- och avgiftsutredningar utgör en grundläggande förutsättning för ett rättvist och väl fungerande skattesystem. Skatte- och avgiftsförfattningarna innehåller också formuleringar som vilar på det synsättet att den deklarationsskyldige har en principiell uppgiftsskyldighet gentemot de kontrollerande organen. Genom det nu framlagda förslaget att tillåta att uppgiftsskyldigheten fullgörs genom ett deklarationsombud aktualiseras således frågan om behovet av en möjlighet att få huvudmannen att medverka personligen eller genom behörig ställföreträdare enligt 23 kap. 5 § SBL, t.ex. genom att upprätta och underteckna en handling som bekräftar eller kompletterar av deklarationsombudet redan lämnad uppgift. Enligt 9 § FL skall den som har ombud medverka personligen om myndigheten begär det, och visar ett ombud oskicklighet eller oförstånd eller är han olämplig på något annat sätt får han avvisas som ombud eller biträde i ärendet. Bestämmelsen innefattar inga sanktionsmöjligheter. För finns särskilda bestämmelser om rätt att förelägga den som inte har lämnat föreskriven deklaration eller som har lämnat ofullständig deklaration att lämna eller komplettera deklarationen (17 kap. 1 § lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter, LSK, 3 kap. 5 § taxeringslagen (1990:324, TL) och 10 kap. 27 § och 14 kap. 3 § SBL). En lämplig kompenserande åtgärd när det finns behov av att närmare kunna knyta de av deklarationsombudet lämnande uppgifterna till den deklarationsskyldige är att denne på samma sätt som t.ex. gäller enligt 14 kap. 3 § SBL skall kunna föreläggas att medverka. Ett sådant föreläggande måste dock innefatta att huvudmannen personligen är skyldig att bekräfta eller komplettera av deklarationsombudet lämnade uppgifter. Det kan t.ex. bli aktuellt att i enlighet med det nu sagda förelägga alla eller några huvudmän om det skulle visa sig att skattedeklarationer som lämnats av ett visst deklarationsombud i stor utsträckning innehåller brister eller felaktigheter. Syftet med denna regel är naturligtvis inte att i första hand alltid skall vända sig till huvudmannen när ett deklarationsombud har brustit i något hänseende. Så länge fråga är om sådant uppgiftslämnande som ligger inom ramen för ett deklarationsombuds behörighet är det naturliga i stället att i första hand ta upp frågor om eventuella brister i de lämnade uppgifterna med deklarationsombudet och att ombudet inkommer med eventuella kompletterande uppgifter. Det bör i detta sammanhang framhållas att kommunikation av helt nya uppgifter, t.ex. sådana som inhämtat vid en revision, inte ligger inom ramen för ett deklarationsombuds behörighet och således inte berörs av den föreslagna lagens bestämmelser (se vidare avsnitt 5.4.1). Bestämmelser av ovan angiven innebörd har tagits in i 7 § förslaget till lag om deklarationsombud. Det är dock inte möjligt att med stöd av den nu behandlade bestämmelsen förelägga den deklarationsskyldige att inkomma med handlingar etc. Ett sådant föreläggande skall i stället ske med stöd av bestämmelserna i 14 kap. 3 och 4 §§ SBL, varvid den deklarationsskyldige med stöd av 14 kap. 5 § SBL kan begära att viss handling eller uppgift undantas från föreläggandet. Regeringens förslag: Ett föreläggande att personligen eller genom behörig ställföreträdare bekräfta eller komplettera av ett deklarationsombud lämnad uppgift får förenas med vite. När det finns anledning att anta att den deklarationsskyldige eller dennes ställföreträdare har begått en gärning som är straffbelagd eller kan leda till skattetillägg, får den deklarationsskyldige eller ställföreträdaren inte föreläggas vid vite att medverka i utredningen av en fråga som har samband med den misstänkta gärningen. Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inte haft något att erinra mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: Som ovan nämnts har rätt att förelägga den som inte har lämnat föreskriven deklaration eller som har lämnat ofullständig deklaration att lämna eller komplettera deklarationen. Ett sådant föreläggande får förenas med vite (17 kap. 8 § LSK, 3 kap. 6 § första stycket TL och 23 kap. 2 § SBL). För det fall det kan antas att den deklarationsskyldige inte kommer att följa ett föreläggande att bekräfta eller komplettera av ett deklarationsombud lämnade uppgifter och inkomma med de begärda uppgifterna skall det på motsvarande sätt som t.ex. gäller enligt 23 kap. 2 § SBL vara möjligt att förena ett föreläggande med vite. En skatte- eller avgiftsutredning syftar endast till att få fram ett riktigt beslutsunderlag i beskattningsfrågan. Det är ingen brottsutredning. har uttalat att skatt i sig inte omfattas av artikel 6, men har också slagit fast att skattetillägg omfattas av denna artikel. För skatte- och avgiftsutredningarna innebär det att i den utsträckning utredningen omfattar frågor om skattetillägg måste rättssäkerhetskraven i artikel 6 uppfyllas. Med avseende på den s.k. passivitetsrätten innebär det att bestämmelser som reglerar enskildas skyldighet att medverka i skatte- eller avgiftsutredningar skall utformas på ett sådant sätt att inte åtgärder kan vidtas i utredningen som står i strid med den deklarationsskyldiges eller, om den deklarationsskyldige är en juridisk person, dennes ställföreträdares rätt att inte behöva belasta sig själv när det finns risk för att skattetillägg skall tas ut. Vitesföreläggande är den möjlighet som har att under en skatte- eller avgiftsutredning tvinga den deklarationsskyldige att själv lämna uppgifter. är det emellertid förbjudet att förelägga den deklarationsskyldige vid vite att medverka i en utredning om det finns anledning anta att han eller, om det är en juridisk person, ställföreträdaren för den deklarationsskyldige har begått brott och uppgifterna har samband med den gärning brottsmisstanken avser (prop. 1997/98:10, bet. 1997/98:SkU10, rskr. 1997/98:70). Förbudet att vitesförelägga vid misstanke om brott infördes för att de svenska reglerna bättre skulle stämma överens med de krav som ställs i artikel 6 i . Regeringen föreslår även beträffande skattedeklarationer som lämnats av deklarationsombud att en enskild inte skall få föreläggas vid vite att medverka i utredningen av en beskattningsfråga om det finns anledning att anta att den deklarationsskyldige eller, om det är en juridisk person, Prop. 2005/06:31 ställföreträdaren för den deklarationsskyldige har begått en gärning som är straffbelagd eller kan leda till skattetillägg och föreläggandet avser utredning som har samband med denna gärning. Detta skall gälla föreläggande att lämna uppgift som behövs för kontroll av att uppgifterna i skattedeklarationen är riktiga. Den föreslagna lösningen innebär att initiativet till att inte behöva belasta sig själv inte kommer att ligga hos den enskilde. Bestämmelser av denna innebörd har tagits in i 8 § förslaget till lag om deklarationsombud. Regeringens förslag: beslut enligt lagen om deklarationsombud får överklagas i enlighet med bestämmelserna i 22 kap. 1 a 1 c och 6 §§ skattebetalningslagen (1997:483). Ett överklagande skall ha kommit in till från den dag då klaganden fick del av beslutet. Ett överklagande till kammarrätt får endast prövas om prövningstillstånd meddelats. Prövning av fråga om utdömande av vite skall ske i den ordning och på det sätt som anges i 23 kap. 2 § andra och tredje styckena skattebetalningslagen. Beslut om föreläggande som förenats med vite får inte överklagas. Promemoriornas förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemoriorna innehåller dock inga förslag om besvärstidens längd, avvisning, omprövning eller att vitets lämplighet får prövas i samband med prövning av fråga om utdömande av vite. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft något att erinra mot förslaget. Hovrätten för har ställt frågan vilka deklarationsskyldiga som skall anses berörda av ett ärende om avregistrering och som därför har ett intresse att bevaka i processen. Kammarrätten i anser att med den utformning som förslaget till 9 § första stycket lagen om deklarationsombud har, torde endast den deklarationsskyldige och det tilltänkta ombudet kunna överklaga beslut. Är tanken att också andra, t.ex. en anmälare, skall kunna överklaga krävs enligt kammarrätten ett uttryckligt stadgande härom. Skälen för regeringens förslag: Enligt de i promemoriorna lämnade förslagen skall beslut enligt den föreslagna lagen få överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detta gäller också enligt det nu lämnade förslaget. För att klargöra frågan om rätt forum, få nödvändiga hanteringsregler för avvisning samt regler om omprövning har dock bestämmelsen getts en annan lagteknisk utformning och hänvisar till bestämmelserna i 22 kap. 1 a 1 c och 6 §§ SBL. I samband härmed har i förslaget också uttryckligen angetts att överklaganden skall ha kommit in till från den dag då klaganden fick del av beslutet. I förslaget preciseras inte såsom Hovrätten för och Prop. 2005/06:31 Kammarrätten i påtalat vilka som skall ha rätt att överklaga. Av allmänna förvaltningsrättsliga principer följer dock att ett beslut får överklagas bara av den som beslutet angår, om det gått honom emot. Några skäl att i den föreslagna bestämmelsen uttryckligen ange vilka, dvs. den deklarationsskyldige och ombudet, som får överklaga beslut föreligger således inte. Enligt huvudregeln i 22 a § förvaltningslagen (1986:223) krävs att kammarrätten meddelar prövningstillstånd för att ett mål skall tas upp till prövning. Då ärenden rörande registrering och avregistrering av deklarationsombud inte i egentlig mening rör skatt, finns ingen anledning att avvika från denna huvudregel. För att ett mål skall tas upp av kammarrätten bör det således krävas att domstolen meddelar prövningstillstånd. Ett beslut om att förelägga vid vite bör inte få överklagas. När det gäller frågan om utdömande av vite har i lagförslaget tagits in en hänvisning till 23 kap. 2 § andra och tredje styckena SBL. Denna hänvisning innebär dels att frågan om utdömande av vite i första instans prövas av den länsrätt som är behörig att pröva mål enligt skattebetalningslagen, dels att domstolen vid denna prövning också får pröva vitets lämplighet. Att den som förpliktats att utge vite får överklaga rättens beslut behöver inte anges i den särskilda lagen eftersom det följer av 33 § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Bestämmelser av nu angiven innebörd har tagits in i 9 och 10 §§ förslaget till lag om deklarationsombud. Regeringens förslag: Den föreslagna lagen om deklarationsombud och ändringarna i skattebetalningslagen (1997:483) föreslås träda i kraft . Promemoriornas förslag: I promemoriorna föreslogs att lagen om deklarationsombud skulle träda i kraft den dag regeringen bestämmer samt att ändringen i skattebetalningslagen skulle träda i kraft . Remissinstanserna: Har inte haft något att erinra mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: De föreslagna reglerna om deklarationsombud syftar primärt till att nedbringa de kostnader som sammanhänger med uppgiftslämnandet till . Det är således angeläget att det föreslagna systemet träder i kraft . Med beaktande av att och näringslivet måste ges att vidta förberedande åtgärder anser regeringen att den föreslagna lagen bör träda i kraft . Ändringen i skattebetalningslagen är en konsekvens av den föreslagna lagen om deklarationsombud. Även denna ändring bör träda i kraft . Förslag om detta har införts i ikraftträdandebestämmelserna till respektive lag. Regeringens förslag: Myndigheter skall ges direktåtkomst till sådan information i beskattningsdatabasen som rör myndigheten själv. Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inte haft något att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: För behandlingen av personuppgifter inom verksamhet med beskattning ges de från integritetssynpunkt viktiga ramarna genom lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet (skattedatabaslagen). Enligt 2 kap. 1 § skattedatabaslagen skall det i beskattningsverksamheten finnas en samling uppgifter som kan användas med hjälp av automatiserad behandling (beskattningsdatabas). Om regeringen har meddelat föreskrifter om det, får en enskild ha direktåtkomst till beskattningsdatabasen vad avser sådana uppgifter om sig själv som får lämnas ut till honom (2 kap. 9 § skattedatabaslagen). Sådana föreskrifter har utfärdats och finns i 16 § förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet. När det gäller vilka myndigheter som får ha direktåtkomst till beskattningsdatabasen samt vilka uppgifter som de får ha direktåtkomst till finns en uttömmande uppräkning i 2 kap. 8 § skattedatabaslagen (se även prop. 2000/01:33 s. 115 och 202). Av denna uppräkning framgår att det, förutom , bara är kronofogdemyndigheterna och som har sådan direktåtkomst. Bland de i stadgandet uppräknade uppgifter som omfattas av direktåtkomsten nämns inte, som i bestämmelsen om enskilds rätt, uppgifter om sig själv. Någon rätt för myndigheter till direktåtkomst till uppgifter om sig själv följer inte heller av stadgandet i 2 kap. 9 § skattedatabaslagen då bestämmelsen bara avser enskild. Många kommuner har bl.a. allehanda stöd som krediteras på skattekontot och har därför ett berättigat intresse av att fortlöpande kunna bevaka detta, t.ex. för att kunna begära utbetalning. Att kunna göra denna kontroll via webbplats är också ett ofta uttryckt önskemål från kommuner och andra myndigheter. Samma skäl som åberopats för nuvarande regel om direktåtkomst för enskild till uppgifter om sig själv kan åberopas för att ge en myndighet sådan åtkomst. Uppgifter om myndigheten utgör inte information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet varför det inte är fråga om personuppgifter i personuppgiftslagens (1998:204, PUL) mening. Inte heller aktualiseras de risker som kan vara förenade med att en myndighet i sin ärendehandläggning får åtkomst till uppgifter hos en annan myndighet om en part. Regeringen föreslår därför att enskild i 2 kap. 9 § första stycket skattedatabaslagen ersätts med registrerad och som en konsekvens därav att honom ersätts med den registrerade. När det gäller termen registrerad används den vanligtvis för att från integritetssynpunkt peka ut den som en uppgift avser. Här bör dock en terminologisk fråga beröras. Enligt 1 kap. 3 § skattedatabaslagen skall bestämmelserna i 3 § PUL om definitioner gälla när Prop. 2005/06:31 personuppgifter behandlas enligt skattedatabaslagen eller enligt andra föreskrifter i det ämne som skattedatabaslagen reglerar. Visserligen definieras uttrycket den registrerade i 3 § PUL som den som en personuppgift avser. Eftersom hänvisningen till PUL enligt 1 kap. 3 § skattedatabaslagen endast gäller när personuppgifter behandlas bör termen registrerad i skattedatabaslagen kunna användas även för att innefatta ett privaträttsligt rättssubjekt och en myndighet när dessa ges åtkomst till uppgifter om sig själv. Någon legaldefinition av registrerad behöver enligt regeringen därför inte införas för nu aktuella fall. Regeringens förslag: Ändringen i skattedatabaslagen föreslås träda i kraft . förslag: I promemoria föreslogs att ändringen skulle träda i kraft . Remissinstanserna: Har inte haft något att erinra mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: Den nu föreslagna lagändringen bör träda i kraft . Med beaktande av att måste ges tid för att vidta förberedande åtgärder är det dock inte möjligt att låta ändringen träda i kraft förrän . 7Utländskt skatteregistreringsnummer och medborgarskap Enligt 12 kap. 2 § lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter (LSK) föreligger, vad gäller till begränsad skattskyldig utbetald ersättning m.m. som kan hänföras till inkomstslaget tjänst, en skyldighet att lämna kontrolluppgift med bl.a. uppgift om mottagarens medborgarskap. års taxering skall dessutom utbetalaren ange mottagarens utländska skatteregistreringsnummer eller motsvarande i kontrolluppgiften. Det har uppmärksammats att skyldigheten att lämna uppgift om mottagarens medborgarskap och utländska skatteregistreringsnummer inte omfattar de som har valt att lämna en förenklad skattedeklaration för ersättning eller förmån utbetald till begränsat skattskyldig. Anledningen är att dessa enligt 6 kap. 5 § 4 LSK inte är skyldiga att lämna kontroll- uppgift och att de nu aktuella uppgifterna inte skall lämnas i den för- enklade skattedeklarationen. Möjligheten att lämna förenklad skattedeklaration regleras i 10 kap. 13 a § skattebetalningslagen (1997:483, SBL). En fysisk person eller ett dödsbo som har betalat ut ersättning för arbete till en annan fysisk person får redovisa skatteavdrag och arbetsgivaravgifter i en förenklad skatte- deklaration om ersättningen inte utgör utgift i en av utbetalaren bedriven näringsverksamhet. I skattedeklarationen behöver utbetalaren endast redovisa nödvändiga identifikationsuppgifter för sig och mottagaren, uppgift om den redovisningsperiod för vilken redovisning lämnas, ersättningens storlek samt storleken på skatteavdrag och arbetsgivar- avgifter (10 kap. 17 a § SBL). En förenklad skattedeklaration lämnas för varje mottagare av ersättning för arbete och bara för de redovisnings- perioder som ersättning betalas ut. Den som får lämna en förenklad skattedeklaration behöver dessutom inte lämna kontrolluppgift enligt 6 kap. LSK utan skattedeklarationen används som en kontrolluppgift vid kreditering av den avdragna skatten på betalningsmottagarens skattekonto. Reglerna om förenklad skattedeklaration infördes för att förenkla för privatpersoner som enbart vid något enstaka tillfälle anlitar en annan person för arbete. Regeringen anförde i förarbetena till lagstiftningen att en person som inte bedriver näringsverksamhet normalt inte har sådana kunskaper om redovisning och betalning av skatter och avgifter som samhället kräver av en näringsidkare. För en privatperson kan det vara svårt att sätta sig in i ett omfattande regelsystem som endast i vissa begränsade delar berör honom (prop. 2000/01:7 s. 21). 7.2.2Kontrolluppgiftsskyldighet avseende fysiska personer som är begränsat skattskyldiga Kontrolluppgifter enligt 6 kap. och 8 kap. 1 6 §§ LSK skall enligt 12 kap. 2 § LSK lämnas även för fysiska personer som är begränsat I kontrolluppgiften skall, utöver de uppgifter som anges i 6 och 8 kap. LSK, uppgift lämnas om mottagarens utländska skatte- 6 kap. LSK om mottagarens medborgarskap. uppgift om mottagarens medborgarskap och utländska skatte- registreringsnummer gäller såsom bestämmelsen är utformad endast de som är skyldiga att lämna vissa kontrolluppgifter och inte de som valt att lämna en förenklad skattedeklaration för ersättning eller förmån utbetald till en begränsat skattskyldig. Skyldigheten att lämna uppgift om mottagarens medborgarskap till- kom för att kunna uppfylla internationella åtaganden (prop. s. 125). skatteregistreringsnummer eller motsvarande i kontrolluppgifter vad gäller uppgifter om intäkter i inkomstslaget tjänst är att i en rekommendation fastställd (C(97)29) konstaterat att det finns ett behov skatteinformationsutbytet för att undvika skatteundandragande. 2005/06:31 har därför rekommenderat medlemsstaterna att införa en skyldighet att ange utländskt skatteregistreringsnummer vid utlandsbetalningar. Införandet av en skyldighet att ange utländska skatteregistreringsnummer är en förutsättning för att informationsutbytet skall fungera effektivt inom EU och . har agerat pådrivande i det avseendet (prop. 2001/02:25 s. 126 och 127). Regeringens förslag: Den som lämnar förenklad skattedeklaration skall, om betalningsmottagaren är begränsat skattskyldig, ange även mottagarens utländska skatteregistreringsnummer eller motsvarande samt mottagarens medborgarskap i deklarationen.