prop · GS03162 · 2005-06-14 00:00:00 — Mellan läsåren 1993/94 och 2002/03 låg andelen nybörjare i forskarutbildningen med arbetarbakgrund relativt , trots en kraftig ökning av antalet nybörjare i forskarutbildningen . Rekryteringen visade endast små variationer med som lägst och som högst forskarnybörjare med arbetar- bakgrund. minskade dock andelen från högre tjänstemannahem något, från , medan gruppen från tjänstemannahem på mellannivå ökade från . En jämförelse med andelen nybörjare med arbetarbakgrund inom högskolans grundutbildning, som ökat /94 från , visar att andelen från arbetarhem minskar vid övergången till forskarutbildningen. Liksom vid övergången från gymnasieskolan till högskolan grundläggs en del av den sociala snedrekryteringen till forskarutbildningen redan vid tidigare val av utbildningsväg. Personer från arbetarhem är under- representerade på högskoleutbildningar som har hög övergångsfrekvens till forskarutbildningen. Det finns också skillnader i övergång från en och samma grundutbildning vid jämförelse av studenternas sociala bakgrund. Forskarutbildningen uppvisar dock inte en så tydlig skiktning mellan olika ämnesområden som den som finns mellan olika ämnesområden och utbildningar inom högskolans grundutbildning. Andelen nybörjare i forskarutbildningen från arbetarhem ligger på mellan beroende på ämnesområde. Det finns också tydliga skillnader mellan olika lärosäten när det gäller den sociala rekryteringen till forskarutbildningen. Vid några av de yngre universiteten, såsom universiteten i , , och , låg den genomsnittliga andelen forskarnybörjare under från arbetar- hem på läsåren 1998/992002/03. Motsvarande siffra för de äldre universiteten i , , och låg mellan nio och . Det bör dock noteras att skillnaden mellan olika lärosäten när det gäller andelen med arbetarbakgrund inom forskarutbildningen beror på flera faktorer, bl.a. utbildningsutbud och den sociala sammansättningen av befolkningen i lärosätets huvudsakliga upptagningsområde. Exempelvis är andelen studenter som går vidare till forskarutbildning, oavsett bakgrund, generellt högre vid lärosäten som erbjuder forskarutbildning, dvs. vid universitet och högskolor med vetenskapsområde. Insatser för att bredda rekryteringen till utbildning på forskarnivå Mot bakgrund av ovan redovisade utveckling bedömer regeringen att det krävs insatser inom högskolan för att uppmuntra studenter från arbetar- hem att i högre utsträckning gå vidare till studier på forskarnivå. Vägen in i forskarutbildningen upplevs alltför ofta som otydlig och baserad på personliga kontakter. Detta bidrar sannolikt till att snedrekryteringen är större i forskarutbildningen än i grundutbildningen. Regeringen anser att utformningen av antagningen till utbildning på forskarnivå är central för att skapa bättre förutsättningar för en breddad rekrytering. Som nämns i avsnitt 8.5 i denna proposition angående antagningsförfarande och urval till forskarutbildningen borde urvals- och bedömningskriterier kunna preciseras och antagningsprocessen kunna utformas tydligare än vad som ofta är fallet . Öppenhet och tydlighet i dessa processer är en viktig förutsättning för att ge lika chanser till alla sökande. skall enligt nuvarande bestämmelser besluta om en antagningsordning för forskarutbildningen. Ledningen för varje lärosäte har därmed ett viktigt ansvar för att de bestämmelser som finns vid lärosätet om ansökan, behörighet, urval och antagningsprocessen i övrigt är utformade på ett tillfredställande sätt och att informationen om dem finns tillgängliga för presumtiva sökande, inklusive sökande från andra lärosäten. Som regeringen framhöll i propositionen Forskning för ett bättre liv (prop. 2004/05:80) är trygga och tydliga villkor avseende bl.a. studie- finansiering och arbetsmiljö viktiga för forskarutbildningens attraktivitet, och kanske särskilt för grupper som traditionellt inte påbörjar forskarstudier i lika stor utsträckning. Regeringen har i regleringsbrev efterfrågat hur de medel som lärosätena avsätter för studie- finansiering i forskarutbildningen fördelas på olika finansieringsformer. Regeringen framhöll i propositionen även vikten av tydliga karriärvägar efter forskarutbildningen. Det behövs även insatser tidigare än vid själva antagningen till forskarutbildningen. Enskilda lärare och handledare identifierar och uppmuntrar ofta lämpliga kandidater till forskarutbildning bland sina studenter. Dessa insatser är positiva och viktiga, men bidrar inte nödvändigtvis till att minska snedrekryteringen om det inte finns en gemensam strategi för och ett medvetet förhållningssätt till en sådan uppmuntran. Uppmuntran av enskilda studenter bör också kompletteras med generella informations- och rekryteringsinsatser som riktar sig till hela studentgrupper. Det behövs också ett nära samarbete mellan lärosäten med och utan examensrätt i forskarutbildningen. Övergången till forskarutbildning är avsevärt lägre för studenter vid högskolor utan examensrätt i forskar- utbildningen än för studenter vid de etablerade universiteten. Att aktivt informera och rekrytera även studenter vid lärosäten utan egen forskar- utbildning kan ha en positiv betydelse för att minska snedrekryteringen med tanke på att dessa lärosäten ofta har en högre andel studenter med arbetarbakgrund. föreslår i betänkandet En Ny Doktors- utbildning kraftsamling för excellens och tillväxt (SOU 2004:27) att en motsvarighet till studera.nu borde skapas för att ge en samlad information om forskarutbildningar och nationellt sökbara kurser inom forskarutbildningen. En sådan funktion skulle vara betydelsefull och kan underlätta för studenter att hitta information om vid vilka lärosäten de kan genomgå forskarutbildning i de ämnen som de är intresserade av och behöriga till. Även för antagna doktorander skulle det vara positivt att kunna söka information om kursutbudet vid andra lärosäten. Arbetet med att utforma sådan information skulle också i sig kunna bidra generellt till att höja profilen för forskarutbildningen och öka medvetenheten i informationens utformning. Regeringen avser att undersöka förutsätt- ningarna för att sådan information skall kunna göras tillgänglig. Regler för tillträde till högre utbildning 8.1.1Tillträdesregler för utbildningar som vänder sig till nybörjare i högskolan Riktlinjer för nuvarande regler för tillträde till högre utbildning angavs i propositionen Tillträde till högre utbildning m.m. (prop. 1995/96:184) som beslutade om (bet. 1995/96:UbU11, rskr. 1995/96:264). Reglerna, som tillämpades första gången vid antagningen , innebar bl.a. att kraven på såväl grundläggande som särskild behörighet skärptes i förhållande till tidigare bestämmelser. Tillträdesreglerna anpassades vidare till den då nya treåriga gymnasie- skolan och det nya betygssystemet med mål- och kunskapsrelaterade betyg som sätts efter varje kurs. Syftet med ändringarna var att skapa ett system som var tydligt, överblickbart och rättssäkert för sökande till universitet och högskolor. Efter reformen 1997 har endast mindre ändringar gjorts i tillträdes- systemet. I propositionen Den öppna högskolan (prop. 2001/02:15) framhölls vikten av att tillträdesreglerna, dvs. reglerna om behörighet, urval och meritvärdering, betraktas i ett sammanhang. Med hänvisning till (U 2000:6) pågående arbete föreslogs endast smärre ändringar av tillträdesreglerna. beslutade i enlighet med förslagen (bet. 2001/02:UbU4, rskr. 2001/02:98). När det gäller internationella överenskommelser är konventionen om erkännande av bevis avseende högre utbildning i inom ramen för och , den s.k. Lissabonkonventionen som ratificerade , av stor betydelse för rörlighet för studenter mellan olika länder. Den omfattar bl.a. erkännande av utbildningsbevis som berättigar till tillträde till högre utbildning (se avsnitt 5.3.4). Som princip gäller att om det inte finns väsentliga skillnader skall den utbildning som ger tillträde till högre utbildning i utbildningslandet även ge tillträde i de andra länderna som har ratificerat konventionen. Gymnasieskolan har förändrats sedan gällande tillträdesregler började tillämpas. Från och med har alla gymnasieprogram en gemensam programstruktur och en omfattning av 2 500 gymnasiepoäng. På gymnasieskolans nationella och specialutformade program läser alla elever samma kärnämneskurser. Kärnämneskursernas omfattning beslutas av . omfattar kärnämneskurserna 750 gymnasie- poäng. På varje program finns dessutom s.k. karaktärsämnen som är gemensamma för alla som läser programmet. Inom de flesta program finns därutöver ett antal inriktningar och dels ett poängutrymme för av skolan valbara kurser, dels ett utrymme för elevens individuella val. Med anledning av propositionen Kunskap och kvalitet elva steg för utvecklingen av gymnasieskolan (prop. 2003/04:140, bet. 2003/04:UbU13, rskr. 2004/05:4) har beslutat om ytterligare förändringar i gymnasieskolan. Reformeringen av gymnasieskolan syftar till att modernisera och förändra inom ramen för dagens program- beslut innebär bl.a. att ämnesbetyg ersätter dagens kursbetyg och att en gymnasieexamen införs. Ett gymnasiearbete med nära koppling till programmålen och till gymnasieexamen ersätter dagens projektarbete. Historia blir ett nytt kärnämne som omfattar 50 gymnasiepoäng, och lokala kurser kvalitetssäkras genom att Statens skol- verk prövar och fastställer dem. Bestämmelserna skall tillämpas på utbildning som påbörjas fr.o.m. . Regeringen tillsatte en särskild utredare med uppdrag att se över och föreslå ändringar i reglerna för tillträde till grundläggande högskoleutbildning (dir. 2003:38). Utgångspunkterna för arbetet var att öka direktövergången från gymnasieskola till högskola, att uppmuntra elevers prestationer i gymnasieskolan, att minska den s.k. konkurrens- kompletteringen och att bredda rekryteringen. Skälen till att se över tillträdesreglerna var bl.a. att föreslagit en ny struktur för gymnasieskolan (SOU 2002:120) och att erfarenheterna av nuvarande tillträdessystem visat att reglerna i vissa avseenden fått oönskade effekter. Möjligheten att höja sitt meritvärde vid ansökan till högskolan genom studier i vuxenutbildning, som bl.a. bidragit till en minskad direktövergång och till att andelen unga nybörjare i högskolan som kompletterat sina betyg i gymnasial vuxenutbildning ökat, var några av de negativa effekter som lyftes fram i direktiven. Utredaren skulle bl.a. lämna förslag till författningsändringar som innebar att bestämmelserna förenklades och förtydligades. Tillträdes- utredningen lämnade förslag till nya regler avseende behörighet, urval och meritvärdering i betänkandet Tre vägar till den öppna högskolan (SOU 2004:29). Betänkandet har remissbehandlats. Regeringen avser att i kommande avsnitt presentera ett tillträdessystem som är enkelt, rättssäkert och rättvist för de sökande och som underlättar för universitet och högskolor i deras arbete med att tillämpa reglerna vid antagning. 8.1.2Tillträdesregler för utbildning på avancerad nivå och forskarnivå Den högre utbildningen är indelad i grundläggande högskole- utbildning och forskarutbildning. När det gäller tillträde till forskar- utbildning ändrades bl.a. den grundläggande och särskilda behörigheten i samband med att den nuvarande högskoleförordningen (1993:100) infördes. Regeringens överväganden i samband med detta framgår av propositionen Universitet och högskolor frihet för kvalitet (prop. 1992/93:1) och innebar bl.a. att kraven på den grundläggande behörig- heten skärptes. Med anledning av budgetpropositionen för (prop. 1997/98:1) skärptes den tidigare bestämmelsen om att fakultetsnämnden endast får anta så många doktorander som kan erbjudas handledning och godtagbara studievillkor i övrigt. Förändringen innebar att fakultetsnämnden bara får anta sökande som kan erbjudas eller har någon form av studiefinansiering som bedöms vara säkrad . Regeringen föreslår i denna proposition i avsnitt 6.2.1 att den högre utbildningen skall ges på tre nivåer: grundnivå, avancerad nivå och forskarnivå. Vidare föreslår regeringen att samtliga examina i bilaga 2 till högskoleförordningen och bilagan till förordningen (1993:221) för Prop. 2004/05:162 , skall tillhöra någon av dessa tre nivåer. Motiven är som regeringen har belyst i denna proposition att göra strukturen för den svenska högre utbildningen tydligare för omvärlden och att underlätta rörlighet såväl nationellt som internationellt men också bidra till en ökad anställningsbarhet och högre kvalitet. Detta föranleder överväganden angående vad som skall gälla för tillträde till studier på avancerad nivå och forskarnivå. En projektgrupp har i departementspromemorian Högre utbildning i utveckling Bolognaprocessen i svensk belysning (Ds 2004:2) lämnat förslag till regler för tillträde till masterprogram och utbildning på forskarnivå. Vidare har lämnat förslag till regler för tillträde till forskarnivå i betänkandet En Ny Doktorsutbildning kraftsamling för excellens och tillväxt (SOU 2004:27). Departements- promemorian och betänkandet är remissbehandlade. Regeringens över- väganden i de avslutande delarna av detta kapitel innebär bl.a. att särskilda tillträdesbestämmelser bör finnas för tillträde till program som leder till generella och konstnärliga examina på avancerad nivå men inte för enstaka kurser på avancerad nivå och att tillträde till forskarnivå bör förutsätta studier på avancerad nivå. 8.2Översikt över nuvarande bestämmelser Av 1 kap. 8 § högskolelagen (1992:1434) framgår att den grundläggande högskoleutbildningen skall väsentligen bygga på de kunskaper som eleverna får på nationella och specialutformade program i gymnasie- skolan eller motsvarande kunskaper. Regeringen får dock medge undan- tag när det gäller konstnärlig utbildning. Vidare framgår att forskar- utbildningen skall bygga på en grundläggande högskoleutbildning. Enligt 4 kap. 2 § samma lag avgör den högskola som anordnar en utbildning vilka behörighetsvillkor som skall gälla för att bli antagen till utbildningen, om inte annat följer av föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Om inte alla behöriga sökande kan tas emot till en utbildning, skall enligt 4 kap. 3 § högskolelagen urval göras bland de sökande. Regeringen har meddelat bestämmelser om tillträde till grundläggande högskoleutbildning i 7 kap. högskoleförordningen (1993:100) och i 5 kap. förordningen (1993:221) för . I 9 kap. högskoleförordningen finns bestämmelser om tillträde till forskar- utbildning. 8.3Tillträde till utbildning på grundnivå I 7 kap. högskoleförordningen (1993:100) finns bestämmelser om grundläggande behörighet. Av 4 § framgår att grundläggande behörighet har den som 1.fått slutbetyg från ett nationellt eller specialutformat program i gymnasieskolan och har lägst betyget Godkänd på kurser som omfattar av de gymnasiepoäng som krävs för ett fullständigt program, 2.fått slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning eller fått samlat betygsdokument från gymnasial vuxenutbildning och har lägst betyget Godkänd på kurser som omfattar av de gymnasiepoäng som krävs för ett slutbetyg, 3.har svensk eller utländsk utbildning som motsvarar kraven i 1 eller 2, 4.genom någon annan verksamhet än utbildning har förvärvat kunskaper som motsvarar dem som utbildningar i 1 eller 2 ger, 5.är bosatt i , , eller och där är behörig till högre utbildning, eller 6.genom svensk eller utländsk utbildning, praktisk erfarenhet eller på grund av någon annan omständighet har förutsättningar att tillgodogöra sig grundläggande högskoleutbildning. Av 5 § framgår att den som har annat modersmål än svenska, danska, färöiska, isländska eller norska skall ha de kunskaper i svenska som behövs. Den som har finska som modersmål och har haft svenska som ämne i finskt gymnasium eller motsvarande finsk skolform eller mer skall dock anses ha de kunskaper i svenska som behövs. Enligt 6 § skall även den anses ha grundläggande behörighet som fyller senast under det kalenderhalvår då utbildningen börjar och har arbetat före det kalenderhalvår då utbildningen börjar eller på något annat sätt har förvärvat motsvarande erfarenhet och har kunskaper i svenska och engelska som motsvarar ett fullföljt nationellt program i gymnasieskolan (den s.k. 25:4-regeln). Enligt 3 § får en högskola, om det finns särskilda skäl, besluta om undantag från något eller några behörighetsvillkor. Vidare framgår att en högskola skall göra undantag från något eller några behörighetsvillkor om sökande har förutsättningar att tillgodogöra sig den sökta utbild- ningen utan att uppfylla behörighetsvillkoren. Enligt 7 kap. 8 § gymnasieförordningen (1992:394) skall elever få slutbetyg när de har gått igenom ett nationellt eller ett specialutformat program och har fått betyg på alla kurser och det projektarbete som ingår i elevens studieväg. Enligt 7 kap. 9 § samma förordning skall den elev som fått betyg på kurser utöver vad som krävs för ett fullständigt program ha rätt att välja vilken eller vilka kurser som skall ingå i slutbetyget. Kurser i kärnämnen och kurser i karaktärsämnen som är gemensamma för ett nationellt program samt kurser som ingår i en nationellt fastställd inriktning skall dock alltid ingå i slutbetyget. Enligt 7 kap. 10 § nämnda förordning skall av slutbetyget framgå 1.vilket program och, i förekommande fall, vilken inriktning som utbildningen avser, 2.vilket antal gymnasiepoäng som fastställts för varje kurs och för projektarbetet, och 3.om eleven har slutfört ett fullständigt, ett utökat eller ett reducerat program. Om en elev har fått betyg på en lokal kurs, skall kursens innehåll och omfattning framgå av slutbetyget. I slutbetyget skall det anges om eleven har haft ett längre studie- uppehåll för studier utomlands och vilken karaktär och omfattning dessa studier i så fall haft. Slutbetyg i gymnasial vuxenutbildning Av 4 kap. 10 § förordningen (2002:1012) om vuxenutbildning framgår att rätt till slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning har den som har 1.betyg i samtliga kärnämneskurser (dvs. samma kärnämnen som återfinns i samtliga nationella program i gymnasieskolan, dock med undantag av Idrott och hälsa samt Estetisk verksamhet), och 2.andra kurser, delkurser eller projektarbete som enligt kursplanerna uppgår till sammanlagt minst 1 750 gymnasiepoäng. Den som har fått betyg i kurser eller delkurser utöver vad som följer av första stycket har rätt att välja vilka kurser eller delkurser utöver kärn- ämneskurserna som skall ingå i slutbetyget. Detsamma gäller för projektarbetet. I slutbetyget skall elevens gymnasiepoäng specificeras. Slutbetyget omfattar 2 350 gymnasiepoäng. Samlat betygsdokument i gymnasial vuxenutbildning Av 4 kap. 8 § förordningen om vuxenutbildning framgår att den som slutfört kurser inom vuxenutbildning har rätt att få ett dokument som visar vilka kurser eller delkurser som deltagaren har slutfört inom utbildningen och vilka betyg som deltagaren har fått på de skilda kurserna (samlat betygsdokument). Den som vill ha ett samlat betygsdokument får själv bestämma vilka kurser eller delkurser som skall ingå i dokumentet. Det som sägs i stycket ovan om kurser gäller också för projektarbete inom gymnasial vuxenutbildning. Grundläggande behörighet för sökande från gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning Regeringens förslag: Grundläggande behörighet har den som -fullföljt ett fullständigt nationellt eller specialutformat program och fått lägst betyget Godkänt i minst 2 250 gymnasiepoäng inklusive betyget Godkänt i gymnasiearbetet, eller -fått slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning och har lägst betyget Godkänt i minst 2 250 gymnasiepoäng. förslag: Kraven för grundläggande behörighet skall utökas med krav på lägst betyget Godkänt i projektarbetet, kärnämnena Svenska/Svenska som andraspråk A och B samt Engelska A. För sökande från gymnasial vuxenutbildning skall samlat betygs- dokument slopas som behörighetsgrundande dokument. Det innebär att samma krav skall ställas för sökande från gymnasial vuxenutbildning som för sökande från gymnasieskolan, dvs. endast den som har ett slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning uppfyller kraven. Sökande som enligt nuvarande bestämmelser uppfyller kraven på grundläggande behörighet genom samlat betygsdokument hänvisas till att få sin grundläggande behörighet bedömd via reell kompetens eller genom att läsa in de kurser som krävs för att få ett slutbetyg. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag om att godkänt betyg i Svenska/Svenska som andraspråk A och B, Engelska A samt gymnasiearbetet skall ingå i kraven på grund- läggande behörighet för sökande från gymnasieskolan. , , , , kommun, och påpekar att kraven på grundläggande behörighet till högskolan bör överensstämma med kraven för en gymnasieexamen. Ett antal remissinstanser anser att krav på godkända betyg i fler kärn- ämnen skall ställas. Exempelvis anser att lägst god- känt resultat på kursen Engelska B skall ingå i den grundläggande behörigheten. Några remissinstanser, bl.a. , , , , , kommun, och kommun anser att grundläggande kunskaper i matematik är en förutsättning för högre studier och föreslår därmed att Matematik A också skall ingå i den grundläggande behörigheten. anser att kraven bör anpassas för sökande med behörighet från folkhögskola, äldre svensk gymnasieutbildning och utländsk gymnasieutbildning. Några remissinstanser motsätter sig eller är tveksamma till förslaget. framhåller att utökade krav kan få konsekvenser för sökande från yrkesinriktade program. och kommun tror att förslaget kan få konsekvenser för sökande med utländsk gymnasieutbildning och sökande med annat modersmål som anländer sent till . innebär att vissa personer med funktionshinder kommer att få det än svårare att gå vidare till högskolan. Av dem som yttrat sig när det gäller grundläggande behörighet för sökande från gymnasial vuxenutbildning är hälften positiva till förslaget att slopa samlat betygsdokument som behörighetsgrundande dokument och hälften är negativa eller tveksamma till förslaget. Verket för högskoleservice, , i , , , , kommun och Lärvux tillstyrker förslaget med motiveringen att samma krav på grundläggande behörighet bör gälla för sökande från såväl gymnasieskolan som vuxenutbildning. Kravet på ett slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning har ett viktigt signalvärde gentemot gymnasieskolan. Verket för högskoleservice framhåller att det varit oförsvarligt tids- och kostnadskrävande att i antagningsarbetet (såväl manuellt som tekniskt) hantera de relativt få sökande med samlat betygsdokument. Några instanser avstyrker förslaget då de anser att det innebär en försämring för de vuxenstuderande. Bland andra , , , kommun, och påpekar att förslaget kommer att innebära att studietiden för vuxna förlängs och att den studerandes skuldsättning kommer att öka, vilket kan få negativa följder för strävandena att bredda rekryteringen till högskolan. Skälen för regeringens förslag Utgångspunkter för grundläggande behörighet I denna proposition i avsnitt 6.2.2 föreslås att utbildning på grundnivå inom högskolan skall väsentligen bygga på de kunskaper som eleverna får på de nationella och specialutformade programmen i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper. På så sätt utgör den grundläggande behörigheten den breda kopplingen mellan gymnasieskola och högskola. Den grundläggande behörigheten för utbildning på grundnivå är densamma för all högskoleutbildning och skall säkerställa att studenten har förutsättningar att klara av en högskoleutbildning. Den grund- läggande behörigheten skall dessutom ge information till presumtiva studenter om vilka förkunskaper som krävs. Informationen riktar sig även till högskolan, som skall ansvara för att högskoleutbildningens startnivå överensstämmer med de behörighetskrav som anges. Gymnasieexamen och grundläggande behörighet Som tidigare redovisats har beslutat att en gymnasieexamen skall införas.