prop · GS0369 · 2005-01-26 00:00:00 — Utredningen har under denna del av sitt arbete haft till uppdrag att göra en allmän översyn av bestämmelserna i 11 kap. om brotten mot borgenärer m.m. Några av de frågor som enligt direktiven därvid har ansetts böra ägnas särskilt intresse är att -utreda förutsättningarna för att ersätta nuvarande obeståndsrekvisit med ett annat mera lättillämpbart rekvisit -överväga vilka ändringar av bestämmelserna som erfordras för att straffansvaret skall få en ändamålsenlig utformning -överväga om det kriminaliserade området är väl avgränsat liksom om straffskalorna för brotten är väl avvägda och om de står i rimligt för- hållande till varandra och -att göra en språklig översyn av straffbestämmelserna. Utredningen har därutöver haft att överväga om det bör införas en straffbestämmelse om försvårande av konkursutredning och därvid se över bestämmelserna i 6 kap. konkurslagen om gäldenären skyldigheter m.m. Utredningen har funnit att det inte skulle vara någon framkomlig väg att på nytt föra fram tanken att överge obeståndsrekvisitet och övergå till en konstruktion som bygger på ett insufficiensbegrepp. Som utredningen ser det är det ganska klart att det torde vara förenat med lika stora problem att påvisa insufficiens som insolvens. I själva verket torde svårigheterna ofta bli större. Med hänsyn härtill har utredningen för sin del svårt att se annat än att man även i fortsättningen bör använda obestånd och fara för obestånd som begrepp i straffbestämmelserna om borgenärsbrott. När det gäller oredlighet mot borgenärer föreslår utredningen emellertid att rekvisiten kompletteras på visst sätt så att de fall som vållat de brottsbekämpande myndigheterna störst problem täcks in av straffbarheten. Huvudfallet av oredlighet mot borgenärer är när någon förstör eller ge- nom gåva eller någon liknande åtgärd avhänder sig egendom av betydan- de värde när han befinner sig i en obeståndssituation. För att vara straff- bar skall den förmögenhetsförsämrande åtgärden antingen företas när obestånd eller påtaglig fara härför föreligger eller framkalla ett sådant tillstånd. En väsentlig anledning till att obeståndsrekvisitet i dessa sammanhang vållat stora problem för de brottsbekämpande myndigheterna har angetts vara att de misstänkta ofta saknar bokföring eller att bokföringen är yt- terst bristfällig. I de flesta fall av detta slag torde visserligen ansvar för bokföringsbrott kunna ådömas. Det kan emellertid synas irrationellt att den som, kanske kort före sin konkurs, har exempelvis skänkt bort egendom av betydande värde till närstående person eller företag undgår ansvar för oredlighet därför att han genom en straffbelagd försummelse har åstadkommit att tillräckligt underlag för bedömning av den ekonomiska ställningen sak- nas. I sådana fall då en bokföringsskyldig gäldenär saknar den överblick över den ekonomiska ställningen som bokföringen är avsedd att medföra bör man enligt utredningens mening rent allmänt sett kunna kräva av gäldenären att han av hänsyn till borgenärerna avstår från att genom av- händande eller på annat sätt försämra sin ekonomiska ställning i mera avsevärd mån. Utredningen föreslår att det för oredlighet mot borgenärer vid gåvor, förstörande av egendom och liknande åtgärder uppställs en alternativ straffbarhetsförutsättning av det innehållet att bokföringen har åsidosatts på sådant sätt att tillräckligt underlag saknas för en bedömning av om den tilltalade var på obestånd eller ej för den förmögen- hetsförsämrande åtgärden. Straffansvar förutsätter inte bara att tillräckligt underlag för en sådan bedömning saknades för den tilltalade när han vid- tog åtgärden utan också att domstolen saknar sådant underlag vid tid- punkten för domen. Med en sådan konstruktion undanröjs till stor del föreliggande bevis- problem utan att kriminaliseringen för den skull blir alltför långtgående. Utredningen föreslår vidare att straffansvaret för oredlighet mot borge- närer utsträcks så att kriminaliseringen omfattar underlåtenhet att i kon- kurs medverka till att tillgångar ställs till konkursförvaltningens förfo- gande. Helt undantagslöst kan straffansvaret dock inte utformas på denna punkt. Det kan ju tänkas förekomma fall då gäldenären saknar faktisk möjlighet att ställa medel i utlandet till den svenska konkursförvaltning- ens förfogande. Med hänsyn till bl.a. sådana situationer föreslås att straffansvaret begränsas till sådana fall då konkursgäldenärens underlå- tenhet att medverka får anses otillbörlig. Straffansvaret för oriktiga uppgifter vid exekutiva förfaranden begrän- sas till att gälla vid konkurs. Ansvaret i dessa fall utvidgas emellertid till att i princip avse den uppgiftsskyldighet som enligt konkurslagen åvilar konkursgäldenären. En förutsättning för straffbarhet är dock att åsidosät- tandet har väsentlig betydelse för förfarandet. Genom att bestämmelsen utformas på detta sätt behöver edgång inte längre bibehållas som straff- barhetsförutsättning. Härigenom kommer man ifrån den lagtekniskt mindre tillfredsställande ordningen att beedigandet av bouppteckningen i flertalet fall formellt sett utgör både en brottsförutsättning och en kvalifi- kationsgrund för att bedöma oredlighetsbrottet som grovt. Genom att brottet enligt den föreslagna konstruktionen kan vara att anse som full- bordat redan före edgångssammanträdet uppnår man även den fördelen att konkursgäldenären för att undgå straffansvar tvingas att medverka i ett tidigare skede av konkursutredningen. För att vidmakthålla den tanke som ligger bakom den nuvarande regeln om ansvarsfrihet vid rättelse att beriktigande skall löna sig och att kon- kursgäldenären inte av straffhotet skall tvingas att hålla fast vid en oriktig uppgift som han upptäckt är felaktig föreslås som en ytterligare straff- barhetsförutsättning att rättelse inte sker inom skälig tid. Straffbestämmelsen om vårdslöshet mot borgenärer är konstruerad med ett uppsåtskrav i förhållande till själva handlingsrekvisitet men med endast ett krav på grov oaktsamhet i förhållande till försämringen av förmögenhetsställningen och till obeståndssituationen. Med denna upp- byggnad blir bestämmelsens tillämpningsområde något oklart. Även när det står alldeles klart att en gäldenär i ekonomiskt trångmål har företagit en gentemot borgenärerna hänsynslös ekonomisk transaktion, är det svårt att slå fast vad som på den subjektiva sidan krävs för straffansvar. Enligt utredningens mening bör straffbestämmelsen ändras på ett så- dant sätt att den alldeles klart omfattar sådana fall som torde ha stått i blickpunkten både vid dess tillkomst och i samband med senare ändring- ar, nämligen situationer då den som är eller kan befaras komma på obe- stånd handlar hänsynslöst eller annars oförsvarligt mot sina borgenärer, utan att det dock är frågan om sådana gärningar som avses i bestämmel- sen om oredlighet mot borgenärer. När det gäller förmögenhetsförsämrande åtgärder bör enligt utred- ningens mening straffbestämmelsen om vårdslöshet mot borgenärer i första hand ta sikte på illojala eller annars oförsvarliga åtgärder i när- ingsverksamhet. För straffbarhet bör liksom krävas att gärningsmannen genom sitt förfarande skall ha försämrat sin förmögen- hetsställning i avsevärd mån i ett läge då han var eller kunde befaras komma på obestånd. Liksom nu bör ett huvudfall vara att gäldenären i detta läge har fortsatt en rörelse som går med stor förlust, varvid dock bestämmelsens avfattning redaktionellt bör förenklas i förhållande till nuvarande lydelse. De andra fall som bör omfattas av straffansvaret kan enligt utredningens mening sammanfattas genom en generell kriminalise- ring av fall då en gäldenär som är eller kan befaras komma på obestånd vidtar en gentemot borgenärerna oförsvarlig ekonomisk åtgärd, alltjämt under förutsättning att han därigenom försämrar sin förmögenhetsställ- ning i avsevärd mån. I subjektivt avseende föreslås det vara tillräckligt att grov oaktsamhet föreligger i förhållande till samtliga objektiva rekvisit. Därmed undanrö- jer man en brist i bestämmelsens konstruktion som gör den svårtill- lämpad. Även bör emellertid vårdslöshetsbrottet omfatta uppsåtliga gärningar. Att bryta ut dessa fall till en särskild straffbestämmelse skulle enligt utredningens mening ge upphov till nya konkurrensproblem utan någon praktisk vinst. Typiskt för de som vårdslöshet straffbelagda gär- ningarna är att de generellt sett innebär ett mindre grovt åsidosättande av borgenärernas rätt än de förfaranden som avses i oredlighetsbestämmel- sen; de präglas snarare av likgiltighet än ont uppsåt i förhållande till bor- genärernas intressen. Brottsrubriceringen får därför anses försvarlig även om straffbestämmelsen inte endast avser culpösa gärningar. Oriktigt uppgiftslämnande under konkurs som i uppsåtliga fall be- döms som oredlighet straffbeläggs även i fortsättningen som vårdslös- het mot borgenärer, om gärningen begås av grov oaktsamhet. Straffskalan för vårdslöshet mot borgenärer är enligt gällande ordning densamma som för oredlighetsbrott av normalgraden. Mot bakgrund bl.a. av vad som tidigare anförts, att straffbestämmelsen om vårdslöshet mot borgenärer generellt sett innefattar ett mindre grovt åsidosättande av bor- genärernas intressen, föreslår utredningen att straffmaximum sänks till fängelse. Genom att en särskild regel införs i 35 kap. 2 § kommer preskriptionstiden även i fortsättningen att vara när det gäller för- mögenhetsförsämrande åtgärder. För oriktigt uppgiftslämnande som sker av grov oaktsamhet förkortas emellertid preskriptionstiden till . Otillbörligt gynnande av borgenär Mannamånsbrottet har getts en ny modernare brottsbeteckning och be- nämns i fortsättningen otillbörligt gynnande av borgenär. Straffbarheten knyts till ett oförsvarlighetsrekvisit på så sätt att ansvar inträder för den som gynnar en viss borgenär genom betalning, överläm- nande av säkerhet eller någon annan sådan åtgärd om förfarandet är up- penbart oförsvarligt med hänsyn till storleken av betalningen eller säker- heten samt till åtgärdens syfte eller övriga omständigheter. I uttrycket gynnar avses ligga att borgenären erhåller en betalning, en säkerhet eller motsvarande som han enligt förmånsrättsordningen och gäldenärens ekonomiska ställning inte skulle ha varit berättigad till vid en samlad gäldsavveckling och att alltså åtgärden är till nackdel för övri- ga borgenärer eller åtminstone en annan borgenär. Därvid skall liksom enligt gällande rätt beaktas även latenta skulder, t.ex. skatteskulder som ännu inte har fastställts. Någon uttrycklig skillnad görs inte mellan å ena sidan betalning av skuld som ej är förfallen, betalning med ovanliga betalningsmedel eller överlämnande av säkerhet som ej var betingad vid skuldens tillkomst och å andra sidan övriga sätt att tillgodose borgenärens fordringsanspråk, dvs. främst betalning på vanligt sätt av en förfallen skuld. Avgörande blir i stället om åtgärden är att betrakta som uppenbart oförsvarlig. Är det fråga om en betalning som är ordinär i den mening som avses i 4 kap. 10 § konkurslagen kan den aldrig betraktas som uppenbart oför- svarlig och föranleda straffansvar, och detsamma avses gälla i fråga om andra åtgärder, exempelvis ställande av säkerhet, som kan bedömas som ordinära. Men även om betalningen eller åtgärden inte kan betraktas som ordinär bör den inte utan vidare anses vara straffbar. Som uppenbart oförsvarliga med hänsyn till syftet avses i första hand sådana åtgärder vara att betrakta då gäldenären gynnar en viss borgenär med hänsyn till att han har ett särskilt intresse av den borgenärens för- mögenhetsställning. I synnerhet är här närståendesituationer att beakta. Även i andra fall än då gäldenären har en otillbörlig bevekelsegrund för att gynna en viss borgenär kan emellertid en åtgärd företagen i en obeståndssituation betraktas som oförsvarlig, om den exempelvis innebär att betalning skett före förfallodagen eller att en inte betingad säkerhet överlämnats. För straffbarhet krävs generellt att åtgärden framstår som oförsvarlig med hänsyn till beloppets eller säkerhetens storlek. Är det fråga om mindre betydande värden skall alltså ansvar inte komma i fråga. Huvud- principen bör vara en absolut värdebedömning, även om givetvis gälde- närens allmänna ekonomiska ställning och övriga borgenärers fordringar bör beaktas. Även den som genom en sådan uppenbart oförsvarlig åtgärd försätter sig på obestånd kommer enligt förslaget att kunna dömas till ansvar för olovligt gynnande av borgenärer. Det måste i så fall vara fråga om betal- ning av en ej förfallen skuld, överlämnande av en icke betingad säkerhet eller någon liknande åtgärd. En betalning av en förfallen skuld kan ju inte i sig framkalla en obeståndssituation. Även här krävs det för straffbarhet att betalningen eller åtgärden skall kunna betraktas som uppenbart oför- svarlig med hänsyn till beloppets eller säkerhetens storlek samt syftet eller övriga omständigheter. Bokföringsskyldigheten enligt bokföringslagen omfattar förutom arki- veringsplikten dels skyldighet att till upplysning om rörelsens förlopp kronologiskt och systematiskt bokföra uppkomna affärshändelser och i samband därmed tillse att det finns verifikationer till bokföringsposterna, dels skyldighet att avsluta bokföringen med årsbokslut till upplysning om verksamhetens ekonomiska resultat och ställning (2 §). Bestämmelsen om bokföringsbrott är avsedd att sanktionera både skyl- digheten att föra löpande bokföring och skyldigheten att upprätta års- bokslut på rätt sätt. Distinktionen mellan dessa skyldigheter har emeller- tid betydelse. Även när bokföringsskyldigheten har fullgjorts korrekt gäller nämligen ofta att man enbart med ledning av den löpande bokfö- ringen inte kan bedöma rörelsens ekonomiska resultat eller ställning, och omvänt kan ju själva bokslutet normalt endast i mindre utsträckning ge upplysning om rörelsens förlopp. Utredningen föreslår att bestämmelsen om bokföringsbrott ändras så att uttrycklig skillnad görs mellan den löpande bokföringen och bokslu- tet. Bestämmelsen vinner härigenom i tydlighet och tillämpningen blir förhoppningsvis enklare när det gäller bedömningen av frågan när ett bokföringsbrott är fullbordat och det ibland uppkommande spörsmålet om ett eller flera brott föreligger. I praktiken har det varit föremål för diskussion huruvida skyldigheten enligt bokföringslagen att bevara verifikationer omfattas av straffbarhe- ten för bokföringsbrott. Utredningen anser för sin del att denna skyldig- het rimligen bör omfattas av straffbarheten och föreslår att detta kommer till direkt uttryck i straffbestämmelsen. Den nuvarande straffskalan för ringa bokföringsbrott föreslås utgå. Huvudskälet för förslaget är att utredningen har ansett att lagtexten i dess nuvarande utformning ger uttryck för en viss spänning som är ägnad att försvåra tolkningen. Bokföringsbrott föreligger endast när rörelsens för- lopp, ekonomiska resultat eller ställning inte kan i huvudsak bedömas med ledning av bokföringen. Det är något svårförenligt med den angivna brottsförutsättningen att klassificera ringa brott som en särskild Bokföringsfel som enligt vanliga bedömningskriterier verkli- gen är att anse som ringa synes över huvud inte böra föranleda lagföring. I vad mån detta innefattar en ändring av nuvarande ordning eller ej går knappast att fastställa, eftersom praxis när det gäller att klassificera bok- föringsbrott som ringa inte är entydig. I stället föreslås en särskild straffskala, omfattande böter eller fängelse , för fall då brottet med hänsyn till rörelsens omfatt- ning och bristernas beskaffenhet eller omständigheterna i övrigt är mind- Straffskalan är avsedd att täcka även de lindrigaste av de fall som brukar hänföras till normalgraden. Med uttrycket rörelsens omfattning har i främsta rummet avsetts om- sättning och liknande faktorer. Den tid varunder rörelsen drivits och anta- let affärshändelser bör emellertid efter omständigheterna kunna tilläggas Självfallet gäller dessutom generellt att bristernas beskaffenhet Det kan emellertid förekomma även andra omständigheter än sådana som har samband med rörelsens omfattning eller bristernas art som i det enskilda fallet bör föranleda att bokföringsbrottet är att bedöma som mindre allvarligt; en helhetsbedömning skall naturligtvis göras. Straffskalan för grovt bokföringsbrott fängelse lägst och högst är enligt utredningens mening väl avvägd och bör behållas. Det får emellertid anses vara en brist att lagen inte ger några exempel på fall som bör hänföras till grova brott. Enligt nuvarande praxis, sådan ut- redningen har uppfattat denna, torde gälla att man vid bedömningen av om ett bokföringsbrott är grovt beaktar om rörelsen har haft stor omfatt- ning eller om falska eller osanna handlingar har kommit till användning. Utredningen föreslår att omständigheter av detta slag uttryckligen anges i lagtexten som sådana förhållanden som skall beaktas vid prövningen. Vidare föreslår utredningen att grovt bokföringsbrott får en egen brotts- Slutligen föreslår utredningen att det i straffbestämmelsen om bokfö- ringsbrott införs en allmän definition av den innebörd som begreppet bokföringsskyldighet avses ha i 11 kap. . Med bokföringsskyldighet anges avse en i lag eller med stöd av lag fö- reskriven skyldighet att föra och bevara räkenskaper som inte endast syf- tar till att ge underlag för taxering eller myndighets kontrollverksamhet vid beräkning eller uppbörd av skatt eller avgift. nad i kriminaliseringens omfattning innebär inte detta. kommer liksom huvudsakligen att sanktionera bokföringslagens föreskrifter, men även bokföringsskyldighet enligt stiftelselagen och la- gen om tryggande av pensionsutfästelse m.m. inbegrips liksom för närva- Detsamma gäller om någon ny skyldighet att föra räkenskaper skulle föreskrivas och syftet inte endast är att ge underlag för taxering eller myndighets kontrollverksamhet vid beräkning eller uppbörd av skatt Skulle syftet vara det angivna blir i stället skattebrottslagens straffbestämmelse om försvårande av skattekontroll tillämplig. Målsägandens ställning vid borgenärsbrott I de fall ett borgenärsbrott har begåtts utom konkurs måste det antas att det är varje skadelidande borgenär och inte konkursboet som är målsä- gande. Detta har brukat motiveras med att boet inte existerade vid brotts- tillfället. Har ett borgenärsbrott förövats under konkurs torde emellertid såväl konkursboet som enskilda borgenärer ha ställning som målsägande och även äga rätt att föra ersättningstalan mot exempelvis en ställföreträdare för ett gäldenärsbolag. Förhållandet mellan borgenärerna och konkursbo- et är emellertid inte närmare reglerat. Utredningen föreslår att det införs en regel om att enskild borgenärs ta- lerätt skall vara subsidiär till förvaltarens och att för det fall en borgenär för talan han gör detta för boets räkning. Borgenären svarar i dessa fall för kostnaderna men har rätt att få ersättning av boet i den mån kostnaden täcks av vad som genom processen kommer boet till godo. Regeln motsvarar i princip vad som gäller vid talan om återvin- ning i konkurs. Förslagen bör kunna träda i kraft . De medför inte någ- ra statsfinansiella konsekvenser av betydelse men kommer förhopp- ningsvis att underlätta den praktiska tillämpningen. 1 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om (1962:700) dels att 11 kap. 1 och 36 § samt 35 kap. 4 § skall ha följande lydelse dels att det i balken skall införas en ny paragraf, 35 kap. 2 §, av följan- Den som, när han är på obe- Den som förstör eller genom stånd eller när påtaglig fara före- gåva eller någon annan liknande ligger för att han skall komma på åtgärd avhänder sig egendom av obestånd, förstör eller genom gåva betydande värde när han är eller eller någon annan liknande åtgärd kan befaras komma på obestånd, avhänder sig egendom av betydan- döms för oredlighet mot borgenä- de värde, döms för oredlighet mot rer till fängelse i högst . borgenärer till fängelse i högst två samma skall gälla, om han vid ti- Detsamma skall gälla om någon den för åtgärden hade åsidosatt sin genom sådant förfarande försätter bokföringsskyldighet på sådant sätt sig på obestånd eller framkallar att tillräckligt underlag saknas för påtaglig fara för att han skall bedömning av om han var eller komma på obestånd. kunde befaras komma på obestånd. Gäldenär, som vid skuldsanering döms också en gäldenär som, då 334), konkurs eller förhandling om konkurs är förestående, ur riket bortför tillgång av betydande värde med uppsåt att hålla den undan lämnar annan sådan oriktig upp- konkursen eller som under konkurs gift, skall ock, om ej uppgiften rät- 1. lämnar oriktiga uppgifter i tas innan den beedigas eller eljest något hänseende som omfattas av lägges till grund för förfarandet, hans upplysningsplikt eller annars dömas för oredlighet mot borgenä- Detsamma skall gälla, om gäl- denär i samband med annan exeku- sker inom skälig tid och åsidosät- tandet har väsentlig betydelse för handling eller skenavtal och där- 2. i annat fall än som förut egendom genom förrättning tages i nämnts undandrar eller undanhål- anspråk för att bereda borgenär betalning eller säkerhet. Gäldenär som, då konkurs är fö- medverka till att tillgångar ställs restående, ur riket bortför tillgång av betydande värde med uppsåt att 9 Senaste lydelse 1994:335. gäldenär som i konkurs undandrar ningen tillgång, döms likaledes för oredlighet mot borgenärer. Den som, när han är på obe- Den som, i annat fall än som av- stånd eller när påtaglig fara före- ses i 1 eller 2 §, uppsåtligen eller ligger för att han skall komma på av grov oaktsamhet försämrar sin mån genom att fortsätta en rörelse utan motsvarande nytta för rörel- som går med stor förlust eller an- sen eller lever slösaktigt eller inlå- nars vidta någon gentemot borge- ter sig på äventyrligt företag eller åtgärd när han är eller kan befaras vidtar annan sådan åtgärd och komma på obestånd, döms för fängelse i högst . För vårdslöshet mot borgenärer mån, döms för vårdslöshet mot döms också den som av grov oakt- borgenärer till fängelse i högst två samhet gör sig skyldig till en sådan Vad som sagts skall gälla gärning som avses i 1 § andra även om gärningsmannen inte in- såg men hade skälig anledning anta att han var på obestånd eller att påtaglig fara förelåg för att han skulle komma på obestånd. Gäldenär, som vid skuldsanering 334), konkurs eller förhandling om offentligt ackord av grov oaktsam- het förtiger tillgång, uppgiver obe- fintlig skuld eller lämnar annan sådan oriktig uppgift, dömes lika- ledes, om ej uppgiften rättas innan den beedigas eller eljest lägges till grund för förfarandet, för vårds- löshet mot borgenärer. Den som, då han är på obestånd, Om någon, då han är på obe- gynnar viss borgenär genom att stånd, gynnar en viss borgenär ge- betala skuld som ej är förfallen, betala med annat än sedvanliga säkerhet eller någon annan sådan åtgärd och åtgärden med hänsyn säkerhet som ej var betingad vid skuldens tillkomst eller genom att storlek samt till åtgärdens syfte vidta annan sådan åtgärd, döms, om eller övriga omständigheter är up- 10Senaste lydelse 1994:335. 11Senaste lydelse 1986:43. åtgärden medför påtaglig fara för penbart oförsvarlig, skall han dö- att andra borgenärers rätt skall mas för otillbörligt gynnande av förringas avsevärt, för mannamån borgenär till fängelse i högst två mot borgenärer till fängelse i högst Detsamma skall gälla i fråga om Detsamma skall gälla om den som genom en sådan uppen- någon som är på obestånd i otill- bart oförsvarlig åtgärd försätter börligt syfte gynnar viss borgenär sig på obestånd. på annat sätt än som sagts och detta medför påtaglig fara för att andra borgenärers rätt skall för- Gäldenär, som för att främja ac- Gäldenär, som för att främja ac- kord hemligen lämnar eller utlovar kord hemligen lämnar eller utlovar betalning eller annan förmån, dö- betalning eller annan förmån, döms mes ock för mannamån mot borge- också för otillbörligt gynnande av Den som uppsåtligen eller av