prop · GS0362 · 2005-03-01 00:00:00 — Direktivets artikel 14 punkten fem anger, i likhet med vad som gäller för systemansvariga för överföringssystem i artikel 11 punkten sex, att anskaffandet av förlustel, dvs. el för att täcka de energiförluster som upp- står vid transporten, skall ske i enlighet med öppna, icke-diskriminerande och marknadsorienterade förfaranden. I den svenska ellagen är huvud- regeln att en juridisk person som bedriver nätverksamhet inte får bedriva produktion eller handel med el med två undantag. Det är tillåtet att pro- ducera el som uteslutande är avsedd för att täcka nätförluster eller produ- cera el i mobila reservaggregat i samma juridiska person som bedriver I den svenska ellagstiftningen finns däremot inte några regler för på vilket sätt de företag som bedriver nätverksamhet skall in- förskaffa el för att täcka nätförluster om egen produktion saknas. uppfylla direktivet i denna del bör därför införas en skyldighet att an- skaffa el för att täcka nätförluster och reservkapacitet i enlighet med öppna, marknadsorienterade och icke-diskriminerande regler. Denna fråga behandlas vidare i avsnitt 6. Åtskillnad av systemansvariga för distributionssystem Artikel 15 innehåller föreskrifter om åtskillnad av systemansvariga för distributionssystem och består av två punkter. Nätverksamhet skall vara skild från elproduktion och elhandel I artikel 15 punkten ett anges att om den systemansvarige för distribu- tionssystemet utgör en del av ett vertikalt integrerat företag skall denna åtminstone när det gäller juridisk form, organisation och beslutsfattande vara oberoende av annan verksamhet utan samband med överföring. Detta krav skall varken innebära eller leda till ett krav på att ägandet av tillgångar i överföringssystemet skiljs från det vertikalt integrerade före- taget. Enligt punkten två andra stycket får medlemsstaterna besluta att inte tillämpa punkten ett på företag som har mindre än 100 000 anslutna kunder eller levererar till små enskilda system. Den svenska ellagen ställer i 3 kap. 1 § krav på att en juridisk person som bedriver nätverksamhet inte får bedriva produktion och handel med el. Några åtgärder för att genomföra direktivet i frågan om juridisk åtskillnad mellan nätverksamhet å ena sidan och elproduktion och handel med el å andra sidan behöver därför inte göras. Ett vertikalt integrerat företag skall vara oberoende I artikel 15 punkten två anges att ett vertikalt integrerat företag, utöver de krav som fastställs i punkten ett, skall vara oberoende av annan verksam- het utan samband med distribution med avseende på organisation och beslutsfattande. För att uppnå detta skall vissa minimikriterier vara upp- fyllda. De personer som ansvarar för ledningen hos en systemansvarig för distributionssystem får inte ingå i företagsstrukturer som direkt eller indirekt ansvarar för den dagliga driften avseende produktion, överföring och leverans av el. Det skall vidare vidtas lämpliga åtgärder för att per- soner inom distributionsföretagens ledning kan agera självständigt. Den systemansvarige för distributionssystemet måste också ha faktisk beslutanderätt när det gäller de tillgångar som behövs för att trygga drift, underhåll eller utbyggnad av nätet. Detta skall däremot inte hindra lämp- liga samordningsmekanismer för att garantera moderbolagets ekono- miska och förvaltningsmässiga övervakningsrättigheter när det gäller avkastningen. Detta skall särskilt göra det möjligt för moderbolaget att godkänna den årliga finansieringsplan eller motsvarande instrument som upprättas av den systemansvarige för distributionssystem och att fast- ställa övergripande gränser för dess dotterbolags skuldsättningsnivåer. Det skall däremot inte vara tillåtet för ett moderbolag att ge instruktioner för den löpande verksamheten. Den systemansvarige skall vidare upp- rätta en övervakningsplan, där det anges vilka åtgärder som vidtagits för att motverka diskriminerande beteende och se till att planen följs. De åtgärder som vidtagits skall vidare rapporteras i en årlig rapport till den tillsynsmyndighet som anges i artikel 23.1. Rapporten skall offentlig- göras. Enligt punkten två andra stycket får medlemsstaterna besluta att inte tillämpa punkten två på integrerade företag som har mindre än 100 000 anslutna kunder eller levererar till små enskilda system. Artikel 15 i direktivet riktar sig till systemansvariga för distributions- system som är vertikalt integrerade. Liknande regler finns för system- ansvariga för överföringssystem, se artikel 10.2. Med vertikalt integre- rade företag menas i detta avseende företag eller en grupp av företag vars inbördes relationer definieras i artikel 3.3 i rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av om kontroll av företagskoncentratio- ner (koncentrationsförordningen) och där de berörda företagen eller den berörda gruppen bedriver verksamhet inom minst ett av områdena över- föring eller distribution och minst ett av områdena produktion eller leve- rans av el. Definitionen i koncentrationsförordningen tar sikte på möjlig- heten för ett företag att utöva ett avgörande inflytande på ett annat före- tag genom kontroll som uppnås genom rättigheter, avtal eller andra medel. Detta innebär bl.a. att de koncerner som bedriver både nätverk- samhet och produktion eller handel med el omfattas av definitionen vertikalt integrerat företag. har i sitt delbetänkande Elnätsföretag regler och tillsyn (SOU 2000:90) berört frågor om både organisatorisk och personell separation i företagskoncerner som bedriver både nätverksamhet och produktion eller handel med el. Utredningen konstaterade att samarbete mellan företag och verksamheter inom företag ofta är rationellt eftersom stordriftsfördelar kan utnyttjas men att det finns en risk för subventione- ring om kostnader för t.ex. för gemensamma lokaler, endast eller i för stor utsträckning belastar nätföretaget. Utredningen drog dock slutsatsen att en sådan övervältring av kostnader från den konkurrensutsatta delen av marknaden ryms inom ramen för tariffkontrollen och att ett förbud mot vissa gemensamma funktioner skulle leda till komplicerade gräns- dragningsproblem och vara kostnadshöjande. Direktivets minimiregler tycks inte heller motsäga ett sådant synsätt. Regeringen bedömer därför att några svenska lagstiftningsåtgärder för förbud mot användandet av vissa gemensamma organisatoriska funktioner m.m. inte behöver vidtas. När det gäller frågan om åtskillnad i beslutsfattande föreskriver direk- tivets minimiregler först att de personer som ansvarar för lokal- och regionnätsföretagens ledning inte får vara involverade i den dagliga driften i elhandels- eller elproduktionsföretag. Direktivet föreskriver särskilt att dessa personer skall kunna agera självständigt och att det skall finnas faktisk beslutanderätt när det gäller de tillgångar som behövs för att trygga drift, underhåll samt utbyggnad av näten. I direktivet ges en möjlighet att begära undantag från kraven på åtskillnad för sådana distributionsföretag som har mindre än 100 000 anslutna kunder. För systemansvariga för överföringssystem finns däremot inget undantag från reglerna i direktivets artikel 10.2. För de vertikalt integrerade företagen på elmarknaden, dvs. koncerner som bedriver både nätverksamhet och elhandel eller produktion av el, måste en ny reglering införas i ellagen. Frågan behandlas närmare i avsnitt 7. Sekretess för kommersiellt känsliga uppgifter Artikel 16 reglerar frågor om sekretess för den systemansvarige för dis- tributionssystem och föreskriver att denne skall behandla kommersiellt känsliga uppgifter konfidentiellt. Artikeln motsvaras av den tidigare arti- kel 9 i det gamla elmarknadsdirektivet, 96/92/EG. Systemansvariga för distributionssystemen är som ovan nämnts inne- havarna av region- och lokalnäten. Dessa företag drivs i olika utsträck- ning av stat, kommun och enskilda. I den mån distributionssystemen drivs i regi är tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen tillämpliga, varvid samma överväganden som under avsnittet om artikel 12 gör sig gällande. Om distributionssystemen däremot drivs av privata eller statliga nätföretag är tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen inte tillämpliga i företagets verksamhet, varför andra överväganden måste göras. Den mest ingripande åtgärden vore att föreskriva om tyst- nadsplikt för anställda inom de företag som inte omfattas av sekretess- lagstiftningen. Regeringen och har bl.a. vid genomförandet av det tidigare elmarknadsdirektivet (direktiv /92/EG) ansett att starka skäl talar mot att införa tystnadsplikt för de lokal- och regionnätsföretag som inte drivs i regi (prop. 1997/98:159, s. 26 f, bet. 1998/99:NU4, rskr. 1998/99:53). Regeringen bedömer att det inte heller nu finns något som talar för andra slutsatser. Artikel 17 innehåller regler om kombinerat systemansvar. Kombinerat systemansvar förekommer inte i . Bestämmelserna saknar därför relevans för svenskt vidkommande. Kapitel VI Särredovisning av olika verksamheter samt insyn och öppenhet i bokföringen Regeringens bedömning: Ingen lagstiftningsåtgärd behövs för att genomföra direktivets bestämmelser om bokföringen hos elföretag och om myndigheters tillgång till elföretagens räkenskaper. Kapitel VI, Särredovisning av olika verksamheter samt insyn och öppenhet i bokföringen, innehåller artiklarna 18 och 19. Myndigheters tillgång till elföretagens räkenskaper Artikel 18 innehåller två punkter och reglerar de behöriga myndigheter- nas rätt till tillgång till elföretagens räkenskaper och en skyldighet för tillsynsmyndigheterna att behandla sådana uppgifter konfidentiellt. avses enligt direktivet företag som är verksamma inom områdena produktion och leverans av el samt företag verksamma med överföring och distribution av el. I har man inte ansett att det behövs några särskilda bokföringsregler för de företag som är verk- samma inom produktion och handel med el, mot bakgrund av den klara boskillnaden gentemot de företag som sysslar med nätverksamhet. tag för överföring och distribution motsvarar de företag som har nätkon- cession enligt ellagen. Enligt bestämmelserna i 12 kap. 1 § ellagen står koncessionshavarna under tillsyn av nätmyndigheten, dvs. har enligt 12 kap. 2 § samma lag rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. Detta innebär t.ex. att myndigheten har tillgång till företagens bokföring inom ramen för sin tillsyn. Någon åtgärd för att genomföra direktivet i denna del krävs därför inte. Artikel 19 ger i fyra punkter närmare regler för bokföringen hos elföre- tag. Reglerna syftar till att undvika diskriminering och korssubventione- ring mellan konkurrensutsatt verksamhet och monopolverksamhet. Enligt första punkten skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att bokföringen hos elföretag sker i enlighet med punkterna två och tre. Enligt andra punkten skall elföretag, oberoende av ägartyp eller juridisk form, upprätta, låta revidera och offentliggöra sina årsredovisningar enligt bestämmelserna i nationella författningar som avser årsredovisning för aktiebolag och som har fastställts till följd av rådets fjärde direktiv /660/EEG av grundat på artikel i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag. I årsredovisningslagen (1995:1554) finns sådana krav om upprättande, revision och offentliggörande av årsredovisningar. Lagen gäller för alla elföretag utom de som bedrivs som kommunala eller statliga verk. För de elföretag som bedriver nätverksamhet har regeringen, med stöd av ett bemyndigande i ellagen, meddelat föreskrifter om redovisning av nät- verksamhet i förordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksam- het. Denna förordning gäller alla företag, som bedriver nätverksamhet oavsett associationsform. Förordningen bygger på samma principer som årsredovisningslagen. De elproducenter och elhandelsföretag som be- drivs i verksform måste enligt direktivet hålla en kopia av årsredovis- ningen tillgänglig för allmänheten. Enligt tryckfrihetsförordningens be- stämmelser torde en sådan årsredovisning utgöra en allmän handling då denna upprättats hos det kommunala verket. Direktivets krav är alltså uppfyllt i denna del. Särredovisning för vertikalt integrerad verksamhet I artikel 19 tredje punkten finns bestämmelser om hur särredovisningen skall ske i företag som inte delat upp sin vertikalt integrerade verksamhet i två separata juridiska personer, en för handel och produktion av el och en för överföring och distribution av el. Artikel 15.2 andra stycket ger medlemsstaterna bl.a. en möjlighet att undanta de vertikalt integrerade företag som har mindre än 100 000 anslutna kunder eller levererar el till små enskilda system från kravet på legal separation mellan produktion och handel med el och nätverksam- het. För dessa företag krävs enligt artikelns tredje punkt en särredovis- ning av de olika verksamhetsgrenarna. Enligt den svenska ellagstiftningen gäller, som ovan anförts, ett abso- lut krav på juridisk separation. Nätföretagen skall vidare enligt bestäm- melserna i 3 kap. 2 § ellagen redovisa nätverksamheten skilt från even- tuell annan verksamhet som bedrivs inom företaget. En ordning med krav på särredovisning för de elhandels- och produktionsföretag som bedriver annan verksamhet utanför elområdet behöver därför inte införas. av tillträde till systemet Regeringens bedömning: I fråga om tredje parts tillträde till över- föringssystemet behöver det i svensk rätt införas regler om att tariffer och metoder för tariffsättning måste godkännas innan tarifferna får Direktivets krav om öppnande av marknaderna och om ömsesidig- het är redan uppfyllt i . Svensk rätt innehåller de bestämmelser som behövs i fråga om byggande av direktledningar. I fråga om tillsynen över nätföretagens avgifter och villkor behöver nya regler införas om hur tillsynen skall organiseras. ny reglering som möjliggör att villkoren i avtal om balansansvar god- känns i förväg. Ingen lagstiftningsåtgärd behövs för genomförandet av det som i direktivet sägs om tillsynsmyndigheten som tvistelösande Däremot behövs nya svenska bestämmelser om tidsfrister för tillsynsmyndighetens beslut och om preskription för klagomål på villkor för balanstjänster. I fråga om att motverka missbruk av dominerande ställning bör fullgöra den rapportering som krävs enligt direktivet. Några lagstiftningsåtgärder behövs inte för att genomföra direkti- vets krav på sanktioner för brott mot sekretessbestämmelser. Kapitel VII, Organisation av tillträde till systemet, innehåller artiklarna Tredje parts tillträde till överföringssystemet Artikel 20 reglerar tillträde till överföringssystemet för tredje part och består av två punkter. I punkten ett anges att medlemsstaterna skall se till att det införs en ordning för tredje parts tillträde till överförings- och dis- tributionssystemen och att tarifferna, eller de metoder som använts för att beräkna dem är godkända innan de träder i kraft i enlighet med artikel Tarifferna och metoderna skall vidare offentliggöras innan de träder i Punkten två innehåller bestämmelser som möjliggör för en system- ansvarig för överförings- eller distributionssystemet att vägra tillträde till systemet om det saknar nödvändig kapacitet. Enligt den svenska ellagstiftningen har elkunderna rätt till anslutning till elnätet och därefter rätt till överföring av el. vägra anslutning om han saknar ledig kapacitet, något som också accep- teras enligt direktivet. Nätinnehavarnas tariffer publiceras vidare enligt bestämmelserna i och teknikutvecklingsverkets föreskrifter (NUTFS 1999:1). Den svenska ellagstiftningen uppfyller därmed direktivet med ett un- I fastställs eller godkänns inte tarifferna eller metoderna varpå tariffsättningen baseras innan dessa träder i kraft. tar endast sikte på att lägga fast ett ramverk för på vilken grund konces- sionsinnehavaren kan basera sina tariffer. En prövning av tariffernas lämplighet kan däremot senare utföras på basis av objektiva och subjek- tiva grunder enligt reglerna i 4 kap. 1 § ellagen. För att uppfylla direkti- vets krav i denna del måste därför en ny reglering införas. Denna fråga behandlas vidare nedan under avsnittet om artikel 23.2 och i avsnitt 9. Öppnande av marknaderna och ömsesidighet Artikel 21 innehåller bestämmelser om öppnande av marknaderna och ömsesidighet. I artikeln föreskrivs att marknaden skall öppnas för samt- liga kunder senast . Reglerna om marknadsöppning och berättigade kunder har för svenskt vidkommande redan uppfyllts eftersom alla svenska elkunder enligt el- lagens bestämmelser har rätt att fritt välja elleverantör. Att möjliggöra byggandet av direktledningar Artikel 22 reglerar vilka åtgärder som medlemsstaterna skall vidta för att möjliggöra byggandet av direktledningar, dvs. ledningar som samman- binder en viss producent med en viss konsument utan att det gemen- samma elsystemet används. Artikeln består av fem punkter och motsva- ras till fullo av artikel 21 i det gamla elmarknadsdirektivet (direktiv /92/EG). Rätten att bygga ledningar regleras i ellagen. De kriterier som ligger till grund för tillståndsprövningen för nya ledningar överensstämmer med de krav som anges i artikel 22. Rätten att bygga direktledningar kan alltså prövas inom ramen för den nuvarande ellagstiftningen. Artikel 23 föreskriver regler för utseende av tillsynsmyndigheter och de uppgifter som tillsynsmyndigheterna skall fullgöra. Artikeln består av tolv punkter. I punkten ett stadgas att medlemsstaterna skall utse ett eller flera behö- riga organ som skall fungera som tillsynsmyndigheter. Dessa myndig- heter skall vara fullständigt oberoende av elindustrins intressen. De skall åtminstone ansvara för att säkerställa icke-diskriminering, effektiv kon- kurrens och att marknaden fungerar effektivt, genom att särskilt övervaka följande: a)Bestämmelserna för förvaltning och tilldelning av sammanlänk- ningskapacitet, tillsammans med tillsynsmyndigheten eller tillsynsmyn- digheterna i de medlemsstater med vilka sammanlänkning förekommer. b)Alla mekanismer avsedda att åtgärda överbelastning i det nationella elnätet. c)Den tid som överförings- och distributionsföretag behöver för att genomföra sammanlänkningar och reparationer. d)Offentliggörande av information från de systemansvariga för över- förings- och distributionssystem om sammanlänkningar, nätanvändning och kapacitetsfördelning till berörda parter, med beaktade av behovet av att icke sammanfattad information behandlas som kommersiellt konfi- dentiell. e)Effektiv särredovisning enligt artikel 19 för att hindra korssubven- tionering inom verksamhetsgrenarna produktion, överföring, distribution f)Villkor och tariffer för anslutning av nya elproducenter så att det säkerställs att dessa villkor och tariffer är objektiva, öppna och icke-dis- kriminerande, särskilt med beaktande av kostnaderna och fördelarna med olika tekniska lösningar för förnybara energikällor, distribuerad produk- tion och kraftvärme. g)I vilken utsträckning de systemansvariga för överförings- och distri- butionssystem fullgör sina uppgifter i enlighet med artiklarna 9 och 14. h)Graden av insyn och konkurrens. De myndigheter som inrättas i enlighet med denna artikel skall offent- liggöra en årsrapport om resultatet av sin övervakningsverksamhet i enlighet med ah. I är tillsynen enligt ellagen uppdelad på tre myndigheter, förandet av elmarknadsdirektivet i svensk rätt är endast de uppgifter som och utför aktuella. såsom konkurrensvårdande myndighet en möjlighet att ingripna mot konkurrensbegränsande samarbete eller missbruk av en dominerande ställning samt företagskoncentrationer som skapar eller förstärker en dominerande ställning som väsentligt hämmar en effektiv konkurrens på elmarknaden. förvaltar och driver stamnätet för elkraft, vilket i princip omfattar landets 220 kV- och 400 kV-ledningar med stationer, flertalet utlandsförbindelser och IT-system. har även uppgifter utöver driften av stamnätet. 1 § förordningen (1994:1806) om systemansvaret för el skall Svenska kraftnät ha systemansvaret för el. Med detta avses enligt 8 kap. 1 § el- lagen det övergripande ansvaret för att elektriska anläggningar samverkar driftsäkert så att balans inom hela eller delar av landet kortsiktigt upp- rätthålls mellan produktion och förbrukning av el. Skälet till att denna balans måste upprätthållas är att den totala inmatningen på och det totala uttaget från det samlade elnätet i landet måste vara lika stort vid varje Om så inte är fallet uppstår störningar på el- nätet i form av frekvens- och spänningsvariationer och, om störningarna når viss omfattning, omfattande strömavbrott. Detta innebär att den som har systemansvaret skall se till att det svenska elsystemets anläggningar samverkar driftsäkert och att produktionen och importen motsvarar kon- sumtionen och exporten. Av 8 kap. 2 § första stycket ellagen framgår vidare att den system- ansvariga myndigheten får, i den utsträckning det behövs för att kunna utöva systemansvaret, beordra elproducenter att, mot marknadsmässig ersättning, öka eller minska produktionen av el. Om dessa åtgärder inte räcker för att utöva systemansvaret får, enligt andra stycket samma lag, den systemansvariga myndigheten beordra innehavare av nätkoncession att begränsa eller avbryta överföring av el till elanvändare. Den systemansvariga myndigheten har således det övergripande ansva- ret för att balansen mellan produktion (inklusive import) och förbrukning (inklusive export) av el kortsiktigt upprätthålls. Ansvaret för att detta sker fullgörs i praktiken av balanstjänsten vid . kan vid behov, när frekvensen avviker från det normala (50,± 0,1 Hz), beordra att de reglerresurser, som har ställts till förfogande av balansansvariga företag genom anbud till , utnyttjas. Avvikelser i balansen som de balansansvariga har för varje timme görs sedan upp ekonomiskt i efterhand med . Elanvändarna tar kontinuerligt ut el från elsystemet och betalar i efter- hand sina leverantörer för den el de tagit ut. En elleverantör får endast leverera el i uttagspunkter där någon har åtagit sig balansansvaret. Balansansvaret är ett ekonomiskt åtagande gentemot , för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket el som tas ut i de uttagspunkter som balansansvaret omfattar. Balansavvikelser gentemot den systemansvariga myndigheten regleras ekonomiskt i efterhand genom s.k. balansavräkning. Av 12 kap. 1 § andra stycket ellagen och bestämmelserna i elförord- ningen (1994:1250) framgår att såsom nätmyn- dighet ansvarar för tillsynen över ellagens övriga bestämmelser, med undantag av elleverantörernas skyldighet enligt 8 kap. och bestämmel- serna i lagens 7, 10 och 11 kap. Detta innebär att bl.a. utövar tillsyn över nättarifferna, dvs. avgifter och övriga villkor för överföring av el och för anslutning till en ledning eller ett ledningsnät. I förordningen (1996:353) med instruktion för framgår att är den centrala förvaltningsmyndigheten för konkurrensfrågor och skall fullgöra de uppgifter som bl.a. följer av konkurrenslagens (1993:20) bestämmelser. uppgifter överlappar till viss del de uppgifter som har enligt ellagen. kan däremot bara ingripa mot beteenden som står i strid med konkurrenslagstiftningen såsom konkurrensbegränsande samarbete enligt bestämmelserna i 6 § konkurrenslagen, missbruk av dominerade ställning enligt 19 § konkurrenslagen och företagskoncent- rationer som skapar eller förstärker en dominerande ställning som väsentligt hämmar en effektiv konkurrens enligt 34 § konkurrenslagen. Frågan om vem eller vilka myndigheter som skall utöva tillsyn enligt direktivets bestämmelser utvecklas närmare i avsnitt 8 om tillsynsmyn- digheter. Direktivet föreskriver vidare att tillsynsmyndigheterna skall offentliggöra resultatet av sin övervakningsverksamhet enligt artikel 23.1 ah i en årsrapport. En lämplig ordning vore att det organ som åläggs övervaka det som anges i artikel 23.1 ah skall offentliggöra en sådan årsrapport. Frågor om övervakning och rapportering enligt direktivet redovisas samlat i avsnitt 32.