prop · GS03135 · 2005-03-23 00:00:00 — Regeringens förslag: Möjligheten att förverka hjälpmedel vid brott enligt upphovsrättslagen (1960:729) och kretsmönsterlagen (1992:1685) utvidgas till att omfatta alla brott enligt dessa lagar och alla typer av hjälpmedel. Också egendom som varit avsedd att använ- das som hjälpmedel vid brott skall kunna förverkas, om brottet har fullbordats eller om förfarandet utgjort ett straffbart försök eller en I varumärkeslagen (1960:644), patentlagen (1967:837), mönsterskyddslagen (1970:485), firmalagen (1974:156) och växtförädlarrättslagen (1997:306) införs motsvarande möjligheter till förverkande av hjälpmedel. Vidare klargörs förhållandet mellan möjligheterna till förverkande och civilrättsliga skyddsåtgärder. tidigt upphävs åklagarens talerätt enligt 55 § upphovsrättslagen och Tillämpningsområdet för bestämmelsen i 27 kap. 8 § tredje stycket , om att beslut att häva ett beslag i vissa fall skall föregås av en underrättelse, utvidgas till att omfatta civilrättsliga anspråk på att egendomen exempelvis skall änd- ras eller förstöras. Promemorians förslag: överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock inte att hjälpmedel vid brott enligt 57 a § upphovsrättslagen skall kunna förverkas. Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna har till- styrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Industriellt Rättsskydd (SFIR) har dock ifrågasatt behovet av särskilda bestämmelser på immaterialrättens område. the () har anfört att åklagarens talerätt enligt den civilrättsliga regleringen i upphovsrättslagen bör finnas kvar även efter införandet av möjligheter till förverkande. ringsverket (PRV) har framfört att det även vid brott enligt 57 a § upp- hovsrättslagen bör vara möjligt att förverka hjälpmedel. Enligt bör egendom som förverkas enligt den immate- rialrättsliga lagstiftningen alltid oskadliggöras. Därutöver har ett par re- missinstanser lämnat synpunkter av mer författningsteknisk karaktär. Skälen för regeringens förslag I detta avsnitt behandlas frågor om förverkande av egendom som har använts eller som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott på det immaterialrättsliga området. I avsnittet behandlas också frågor som gäller förhållandet mellan bestämmelserna om förverkande och de civilrättsliga skyddsåtgärder som tillhandahålls enligt den immaterialrättsliga lagstiftningen. Dessutom tas i avsnittet upp frågor av förfarandekaraktär och frågor som gäller beslag. Av den författningsgenomgång som presenterats i avsnitt 10.1 framgår att ingen av lagarna på det industriella rättsskyddets område innehåller några särskilda bestämmelser om förverkande av hjälpmedel. Enligt 55 § fjärde stycket upphovsrättslagen är det däremot möjligt att förverka hjälpmedel som har använts för brottslig framställning av skyd- dade exemplar, under förutsättning att hjälpmedlet också kan användas till annat än sådan framställning. I stället för egendomen kan dess värde förverkas. Trycksatser, klichéer, former och liknande egendom som en- dast kan användas för framställning av skyddade verk kan dock inte för- verkas. Möjligheten till förverkande enligt upphovsrättslagen gäller inte bara föremål som har använts vid fullbordat brott, utan också föremål som har använts vid försök eller omfattas av åtgärd som utgör förbere- delse. Som närmare förutsättning för ett förverkande av hjälpmedel gäller att åtgärden skall vara påkallad till förebyggande av brott eller att det annars finns särskilda skäl. Även 14 § kretsmönsterlagen innehåller regler om förverkande av hjälpmedel. Bestämmelsen är utformad i nära anslutning till 55 § upp- hovsrättslagen. Det anförda innebär emellertid inte att det i vidare utsträckning än som redovisats är omöjligt att förverka hjälpmedel som har använts eller varit avsedda att användas vid brott enligt de immaterialrättsliga lagar- na. Enligt bestämmelsen i 36 kap. 3 § får bland annat före- mål (exempelvis hjälpmedel) som på grund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaras komma till brottslig använd- ning förklaras förverkade även när något brott inte har begåtts. Med stöd av denna bestämmelse har exempelvis en hårddisk som använts för att kopiera och tillhandahålla upphovsrättsligt skyddade datorprogram för- förverkad (NJA 1996 s. 74). Bestämmelsen torde också kunna till- lämpas för att förverka vissa trycksatser och klichéer med mera, jfr prop. 1981/82:152 s. 30 och NJA 1980 s. 64. Denna redogörelse visar att det endast i begränsad omfattning går att förverka hjälpmedel som har använts eller varit avsett att användas vid brottsligt intrång i immateriella rättigheter. Gällande rätt ger dock möjligheter att i annan form ingripa mot sådana hjälpmedel. Som redovisats i avsnitt 9.7 innehåller samtliga lagar på det immateri- alrättsliga området bestämmelser som gör det möjligt att i civilrättslig ordning ingripa mot såväl intrångsgörande egendom som vissa hjälpme- del. De civilrättsliga skyddsåtgärderna enligt varumärkeslagen, patentla- gen, mönsterskyddslagen, firmalagen och växtförädlarrättslagen omfattar föremål vars användande skulle innebära intrång. I förarbetena framhålls att detta inkluderar bland annat apparater och redskap som, utan att själva vara föremål för rättsskyddet, kan ha använts för att olovligt framställa exemplar som omfattas av den skyddade rättigheten (även om dessa hjälpmedel möjligen också kan användas för annat ändamål) se NU 1963:6 s. 344, prop. 1969:168 s. 241 och prop. 1993/94:122 s. 61 ff. Motsvarande reglering i upphovsrättslagen omfattar hjälpmedel som har använts vid framställningen, exempelvis trycksatser och klichéer, men bara i den mån dessa endast kan användas för att begå intrång. And- ra hjälpmedel kan som redan beskrivits i stället förverkas. De civilrättsliga skyddsåtgärderna enligt kretsmönsterlagen är också i detta hänseende utformade i nära anslutning till reglerna i upphovs- rättslagen. I detta sammanhang bör erinras om att åklagaren har möjlighet att föra talan om civilrättsliga skyddsåtgärder enligt upphovsrättslagen och krets- mönsterlagen (se avsnitt 9.7). Eftersom skyddsåtgärderna enligt upphovsrättslagen och kretsmönster- lagen gäller andra hjälpmedel än sådana som kan förverkas enligt dessa lagar, uppstår ingen konflikt mellan de båda slagen av åtgärder. Däremot kan 36 kap. 3 § vara tillämplig även i situationer där det finns förutsättningar att ingripa enligt det civilrättsliga systemet. I de fal- len har bestämmelserna om förverkande företräde (se exempelvis 55 § andra stycket tredje meningen upphovsrättslagen och 12 § andra stycket andra meningen kretsmönsterlagen). I förarbetena påpekas att detta gäller enligt allmänna principer (se prop. 1981/82:152 s. 30). Vid en bedöm- ning av om egendomen skall förverkas måste emellertid hänsyn tas till eventuella civilrättsliga anspråk. När ett sådant anspråk har framställts faller i regel förutsättningarna för en tillämpning av 36 kap. 3 § brotts- balken bort eftersom det då kan befaras att egendomen kan komma till brottslig användning (jfr a. prop. s. 20). I praktiken har alltså de civilrättsliga åtgärderna ofta företräde framför ett förverkande av hjälpmedel. Beträffande handläggningen av privaträttsliga anspråk och möjligheten till beslag med mera hänvisas till vad som har anförts i avsnitt 9.7. På grund av de åtaganden inom EU som har redovisats i avsnitt 6 måste det enligt svensk rätt vara möjligt att förverka hjälpmedel som har an- vänts eller varit avsett att användas vid brott där det högsta straffet är fängelse. Som konstateras i avsnitt 9.7 föreskrivs för brottsligt intrång enligt de immaterialrättsliga lagarna ett strängaste straff om fängelse (37 § varumärkeslagen, 53 § upphovsrättslagen, 57 § patentlagen, 35 § mönsterskyddslagen, 18 § firmalagen, 9 § kretsmöns- terlagen och 9 kap. 1 § växtförädlarrättslagen). Följaktligen skall det vid denna typ av brott vara möjligt att förverka hjälpmedel. Upphovsrättslagen och kretsmönsterlagen ger åklagaren goda möjlig- heter att verka för att gärningsmannen undandras hjälpmedel som har använts vid brottet, dels genom civilrättsliga skyddsåtgärder, dels genom de särskilda bestämmelserna om förverkande. Den allmänna bestämmel- sen i 36 kap. 3 § ger åklagaren ytterligare möjligheter att begära att hjälpmedel förverkas. Beträffande hjälpmedel som har använts vid brott enligt upphovs- rättslagen och kretsmönsterlagen torde nuvarande lagstiftning således i och för sig vara tillräcklig för att uppfylla internationella åta- ganden. Som en följd av vad som anförts i avsnitt 10.2 bör dock lagreg- lerna kompletteras i vart fall med särskilda bestämmelser om förverkande av hjälpmedel som varit avsett att användas vid brott. Mot bakgrund av innebörden av gällande rätt i fråga om övriga imma- teriella ensamrätter är det vidare, för att uppfylla internationella åtaganden, nödvändigt att lagarna kompletteras med bestämmelser om förverkande av hjälpmedel som använts, eller varit avsett att användas, vid brott. Förstärkta möjligheter att förverka dessa typer av hjälpmedel vid brott enligt den immaterialrättsliga lagstiftningen bör i likhet med vad som sägs i avsnitt 9.7 kunna vara ett betydelsefullt komplement till de åtgär- der som redan enligt gällande rätt kan vidtas för att bekämpa intrång i immateriella rättigheter. Detta gäller särskilt som brott avseende immate- riella rättigheter i allt större utsträckning förefaller att ha kopplingar till den organiserade brottsligheten. I följande avsnitt behandlas frågan hur dessa förändringar bör genom- föras på immaterialrättens område. Hur bör förändringarna genomföras? Utgångspunkten måste vara att reglerna om förverkande av hjälpmedel bör vara utformade på samma sätt för samtliga immateriella rättigheter. I likhet med vad som föreslagits i avsnitt 9.7 anser regeringen också be- träffande hjälpmedelsförverkande att det är motiverat att ta in särskilda bestämmelser i var och en av de immaterialrättsliga lagarna. Bestämmelsernas räckvidd och utformning De brott som enligt vad som sagts ovan skall omfattas av bestämmelser om hjälpmedelsförverkande är sådana som innebär intrång i immateriella ensamrätter. I dessa fall föreskrivs som redan har konstaterats ett sträng- aste straff som överstiger fängelse . I avsnitt 9.7 har det redogjorts för vissa brott (exempelvis brott enligt 57 a § upphovsrättslagen) där det strängaste straffet inte överstiger fängelse . För dessa brott förelig- ger alltså inte någon skyldighet att införa bestämmelser om förverkande av egendom som använts som hjälpmedel. Tanken på att införa en generell reglering om hjälpmedelsförverkande också vid brott där det strängaste straffet inte överstiger fängelse har tidigare avvisats (se avsnitt 10.1). I det sammanhanget har uttalats att om lagstiftningen skall gå längre än vad som påkallas av inter- nationella åtaganden bör det göras särskilda överväganden i varje enskilt fall. I promemorian gjordes bedömningen att det, till skillnad från utbyte eller annat brottsresultat, inte finns några tillräckligt starka skäl för att också egendom som har använts eller varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt 57 a § upphovsrättslagen skall kunna förkla- ras förverkad. Denna bedömning har PRV ifrågasatt med hänvisning till att det bör råda symmetri mellan straffansvaret enligt bestämmelsen och möjligheterna att förverka hjälpmedel. De hjälpmedel som omnämns i 57 a § upphovsrättslagen kan i vissa fall förverkas på grund av att de har använts eller varit avsedda att an- vändas vid brott enligt 53 § (upphovsrättsintrång) eller ingått som ett led i förberedelserna till ett sådant brott. När det är fråga om brott enligt den förstnämnda bestämmelsen, dvs. när det är med avseende på dessa hjälpmedel som brott föreligger, kan de förverkas enligt den reglering som föreslås i avsnitt 9.7 beträffande annat brottsresultat än utbyte. De hjälpmedel PRV närmast får anses ha haft i åtanke är sådana som har använts eller som varit avsedda att användas för att framställa sådana hjälpmedel som avses i bestämmelsen. Som exempel på ett sådant hjälp- medel kan nämnas en dator som har använts för att framställa datorpro- gram avsedda att kringgå en kopieringsspärr. Regeringen instämmer i PRV:s uppfattning att det bör vara möjligt att förverka sådana hjälpme- del. Promemorians förslag till ny 53 a § upphovsrättslagen skall därför ändras i enlighet med detta ställningstagande. Vad som anförts gör sig också gällande i fråga om skyddet för tek- niska åtgärder enligt den lagstiftning som grundas på direktiv /29/EG. Hjälpmedelsförverkande skall alltså vara möjligt också vid brott mot förbud mot kringgående av tekniska åtgärder, m.m. (se avsnitt 9.7). Som redan nämnts bör bestämmelserna i de immaterialrättsliga lagarna ansluta till 36 kap. 2 § i dess lydelse enligt regeringens för- slag. Hjälpmedelsförverkande bör alltså komma i fråga om det behövs för att förebygga brott eller annars finns särskilda skäl. En konsekvens av detta är att det kan uppstå en konflikt mellan en ci- vilrättslig skyddsåtgärd och en begäran om förverkande. Av allmänna principer följer dock att ett förverkande då har företräde (jfr prop. 1981/82:152 s. 30). En uttrycklig bestämmelse som klargör detta förhål- lande bör införas i de immaterialrättsliga lagarna. Det bör dock framhål- las att normalt innebär förekomsten av ett sådant anspråk i praktiken att ett förverkande inte bör ske (se under gällande rätt). Som redovisats i avsnitt 9.7 har i detta sammanhang framfört vissa lagtekniska synpunkter samt efterfrågat ett klargörande av vad denna bestämmelse är tänkt att innebära i den situationen att en skyddsåtgärd begärs inom ramen för ett tvistemål, när det är oklart om en eventuell straffrättslig process kommer att leda till ett förverkande. I denna del hänvisas därför till vad som anförs i avsnitt 9.7. Också när det gäller förverkande av hjälpmedel kan rätten besluta att i stället förordna om annan åtgärd till förebyggande av missbruk, exem- pelvis att egendomen skall ändras på visst sätt (36 kap. 6 § ). Vidare kan förverkad egendom säljas enligt lagen (1974:1066) om förfa- Prop. 2004/05:135 rande med förverkad egendom och hittegods m.m., om detta inte är Som exempel på hjälpmedel där en mer öppen försäljning måste anses olämplig, kan nämnas trycksatser och klichéer som endast kan användas för att framställa skyddade produkter. Sådan egendom kan därför bara säljas till rättighetshavaren eller med dennes samtycke. I an- nat fall får egendomen oskadliggöras. Som redovisats i avsnitt 9.7 har an- fört att eftersom den egendom som kan bli föremål för ett förverkande med största sannolikhet och i flertalet fall är olämplig för försäljning, bör den alltid oskadliggöras. Enligt regeringens mening saknas dock skäl för en sådan ovillkorlig regel om att egendomen skall förstöras. Några tillräckligt vägande skäl att behålla åklagarens talerätt beträffande civilrättsliga skyddsåtgärder rörande hjälpmedel finns inte. I likhet med vad som föreslås i avsnitt 9.7 bör denna därför slopas. I avsnitt 9.7 har föreslagits en justering i 27 kap. 8 § tredje stycket rät- tegångsbalken. Vidare har konstaterats att det alltjämt finns ett behov av särskilda bestämmelser om beslag i de immaterialrättsliga lagarna. Dessa överväganden gäller även beträffande hjälpmedel. 11Rätt för polisman att förstöra beslagtagna alkoholhaltiga drycker Regeringens förslag: Alkoholhaltiga drycker, som tagits i beslag en- ligt lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. och som har ringa värde, får förstöras efter beslut av polisman. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har motsatt sig förslaget. Bl.a. har tillstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag De gällande bestämmelserna i lagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. innebär att undersökningsledaren och i vissa fall en polis- myndighet, men inte en polisman, har befogenhet att genast förstöra al- koholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel som tagits i beslag och som skall förverkas enligt lagen. har i olika samman- hang, bl.a. vid sina kontakter med , pekat på att denna ordning kan medföra problem i det praktiska polisarbetet. Som exempel har styrelsen nämnt fall då ett större antal ungdomar samlats i samband med en skolavslutning och dricker medhavda alkoholdrycker i strid med ett förbud i lokal ordningsstadga. I dessa fall kan polismän få svårigheter när det gäller hur de skall hantera stora mängder halvdruckna buteljer som saknar effektiv förslutning, eftersom det inte är möjligt att förstöra egendomen. har gjort gällande att hanteringen skulle kunna rationaliseras om polisman fick befogenhet att besluta om ett förstörande av egendomen. har föreslagit en bestämmelse med innebörd att polisman skall få besluta att alkoholhaltiga drycker eller andra berus- ningsmedel får förstöras i de fall polismannen med stöd av 3 § lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. har beslutat om förverkande av egendomen. Den lagen reglerar förfarandet vid pröv- ning av frågan om förverkande när den inte rör någon som är tilltalad för brott. Enligt lag får polisman besluta om förverkande när värdet av det som skall förverkas uppgår till mindre än en tiondel av det basbe- lopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde då besla- get verkställdes eller om egendomen saknar saluvärde förutsatt att det är uppenbart att förutsättningarna för förverkande är uppfyllda. Som exem- pel på föremål som lämpar sig för en sådan befogenhet nämns i förarbe- tena till bestämmelsen bl.a. föremål som kan komma till brottslig an- vändning, mindre narkotikapartier och alkoholdrycker (prop. 1994/95:23 s. 112). Utredningens förslag innebär således att polisman ges rätt att förstöra egendom i de fall någon lagföring inte skall ske. Bestämmelserna lag möjliggör förverkande och förstörande i olika situationer. Det kan exempelvis vara fråga om alkoholhaltiga drycker som tagits i beslag i samband med ett ingripande mot en person som misstänks för rattfylleribrott. Ett annat exempel är alkoholhaltiga drycker som tagits i beslag från den som gjort sig skyldig till olaglig al- koholförtäring i samband med en utomhuskonsert. Den av utredningen föreslagna bestämmelsen skulle som nämnts inte ge möjlighet för polis- man att förstöra egenomen i de fall det är fråga om någon som är tilltalad för brott. Även i dessa fall kan det dock finnas praktiska skäl som talar för att polisman skall ges rätt att förstöra egendomen. Alko- holhaltiga drycker skulle då direkt på platsen för beslaget kunna hällas ut eller förstöras på annat sätt och skulle inte behöva tas om hand och förva- ras i avvaktan på att förstöras . Behovet av att poli- sen skall kunna hantera beslagtagna alkoholhaltiga drycker på ett enkelt och rationellt sätt gör sig lika starkt gällande oavsett om den aktuella överträdelsen skall utredas eller inte. Det finns därför skäl för att polis- mannen skall ha rätt att förstöra egendomen dels när förundersökning skall ske eller att lagföring kan ske utan att förundersökning ägt rum, dels när det är fråga om fall som inte skall utredas. En sådan ordning skulle medföra en förenkling och effektivisering av hanteringen av beslagtagna alkoholhaltiga drycker. Erfarenheterna av den lag införda ordningen för polisman att i vissa fall besluta om förverkande har, såvitt kunnat finna, varit goda. Mot denna bakgrund och med hänsyn till den rätt till ersättning som finns enligt lag i de fall beslag går åter, bör införandet av en befogenhet för polisman att i här aktuella fall förstö- ra alkoholhaltiga drycker inte enligt regeringens mening ge anledning till några betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Detta gäller särskilt som ersättningsfrågan kan underkastas en domstolsprövning. Lagen gäller i tillämpliga delar sprit, alkoholdrycker eller mäsk som kan antas bli förverkade enligt alkohollagen. Enligt alkoholla- gen kan förverkande ske i situationer som skiljer sig från dem som är aktuella enligt lag. Huruvida polisman skall ha rätt att besluta om förstörande även i dessa fall kräver därför särskilda överväganden. Även vid vissa fall enligt alkohollagen finns det ett behov av en för- enkling och effektivisering av hanteringen av beslagtagna alkoholhaltiga drycker. Så är exempelvis fallet när alkoholhaltig dryck i samband med en gatufest anträffas hos ungdomar som inte har rätt att köpa sådana drycker. I andra situationer är det emellertid inte lämpligt att polisman skall ha rätt att förstöra egendom som kan förverkas enligt alkohollagen. Ett sådant fall kan vara när större mängder olovligt tillverkad sprit anträf- fas vid en husrannsakan. Det bör noteras att lag endast ger rätt att förstöra egendom som skall förverkas om värdet är ringa eller om egendomens förstörande annars måste anses försvarlig. Att beslut om förstörande endast får med- delas om den alkoholhaltiga dryckens värde är ringa utgör enligt reger- ingens mening en väl avvägd avgränsning av möjligheterna att fatta ett sådant beslut. En befogenhet för polisman att förstöra alkoholhaltiga drycker med ringa värde, som kan förverkas enligt alkohollagen, skulle således inte bli för långtgående. Det finns dock inte skäl för att polisman skall kunna besluta om förstörande, om det trots att egendomens värde inte är ringa ändå är försvarligt att förstöra egendomen. Beslut om en sådan åtgärd bör endast få fattas av åklagare, undersökningsledare eller polismyndighet. Detta bör givetvis gälla oavsett om det är förverkande enligt alkohollagen eller med stöd av någon annan författning. Med an- ledning av detta anser regeringen att det finns anledning att ge polisman rätt att besluta om förstörande även när alkoholhaltiga drycker kan för- verkas enligt alkohollagen. För att tydliggöra i vilka fall polisman får besluta om förstörande bör den nya bestämmelsen placeras i en ny punkt 1 a lag. Reglerna lag gäller även andra medel än alkoholhaltiga drycker som har trafikfarlig påverkan, främst narkotika. Enligt bestäm- melserna i narkotikastrafflagen, lagen om förbud mot vissa dopningsme- del och lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor skall vidare be- stämmelserna lag om förstörande och vem som får besluta om sådan åtgärd tillämpas på motsvarande sätt då beslag skett av bl.a. narko- tika, dopningsmedel och vissa hälsofarliga varor som kan förverkas en- ligt dessa lagar. I nämnda fall finns det skäl som talar emot att polisman skall kunna besluta om förstörande direkt på platsen för beslaget. Detta bl.a. med tanke på att det ofta finns skäl för att narkotika och dopnings- medel skall vara tillgänglig för analys eller vägning efter att besla- get verkställts. I många fall skall de brott som kan ha begåtts, t.ex. i sam- band med hanteringen av narkotikan, utredas och lagföras. En analys av exempelvis narkotikan kan vara av betydelse för den kommande lagfö- ringen. Frågan om utredning skall ske avgörs vanligen inte av den polis- man som verkställer beslaget. Det praktiska behovet av att förstöra egen- dom på platsen för beslaget är inte heller lika framträdande när det gäller narkotika, dopningsmedel, vissa hälsofarliga varor m.m. enligt regeringens bedömning inte skäl att föreslå att polisman skall få Prop. 2004/05:135 besluta om förstörande av annan egendom än alkoholhaltiga drycker. Sammanfattningsvis anser regeringen, med anledning av det sagda, att det finns skäl för att i 2 § lag införa en ny 1 a punkt där det föreskrivs att polisman får besluta om att alkoholhaltiga drycker får för- störas om värdet är ringa. Förfarandet med förverkad egendom Regeringens förslag: Förverkad egendom skall säljas genom den för- varande myndighetens försorg. Bestämmelsen i 6 § lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. ändras i Regeringens bedömning: Den nuvarande bestämmelsen i 5 § lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. ger tillräckliga möjligheter att förhindra att egendom som kan