prop · GS0362 · 2005-03-01 00:00:00 — driften av en lagringsanläggning energi. För denna drift används ofta naturgas, som alltså köps in av anläggningsinnehavaren. inköp sker för egen förbrukning kan de inte betraktas som handel, varför Prop. 2004/05:62 dessa inköp är tillåtna. I andra stycket förstärks kravet på åtskillnad mellan nämnda verksam- heter och handel med naturgas genom ett krav på personell åtskillnad. För tydlighets skull bör följande uppmärksammas. Om en person inne- har någon av de tre angivna funktionerna i ett företag som bedriver nämnda verksamhet får han inte inneha någon av de angivna funktio- nerna i ett företag som bedriver handel med naturgas. Förbudet gäller alltså inte bara motsvarande funktion i det andra företaget. Redovisning av drift av naturgaslager och drift av förgasnings- anläggning 3 § Verksamhet som rör lagring av naturgas och drift av en förgas- ningsanläggning skall ekonomiskt redovisas så att lagringen av naturgas och driften av förgasningsanläggningen redovisas var för sig och skilt från annan verksamhet. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndig- heten får meddela närmare föreskrifter om redovisning av verksamhet som rör lagring av naturgas och drift av en förgasningsanläggning samt om skyldighet att ge in redovisningshandlingar till tillsynsmyndigheten. Paragrafen motsvarar i stort 4 kap. 1 § i gamla naturgaslagen i den del den avser lagring av naturgas samt 4 kap. 2 § i lagrådsremissen med några redaktionella ändringar. Bestämmelserna har samma sakliga innehåll som motsvarande be- stämmelser i 3 kap. 3 §, som avser överföring av naturgas. I detta sammanhang bör följande uppmärksammas. Som nämnts i för- fattningskommentaren till 1 kap. 4 § används en lagringsanläggning för långtidslagring, s.k. säsongslagring. Utöver sådan lagring krävs i också viss korttidslagring. Denna sker i själva stamledningen som i sig själv fungerar som ett korttidslager. Denna typ av lagring innebär, kort uttryckt, att en leverantör matar in mer gas i ledningssystemet än som krävs för leveranserna till kunderna under det kommande dygnet. På det sättet kan en leverantör köpa mer gas när den är billig för att senare leverera den till kunder. Sådan lagring benämns på engelska linepack, vilket är den term som används i in- ternationella sammanhang. Den aktuella paragrafen avser båda formerna av lagring, dvs. i lag- ringsanläggning repektive i transmissionsledning. Den som innehar en transmissionsledning måste alltså redovisa överföring och lagring var för sig. 4 § En revisor i ett företag som bedriver verksamhet i form av lagring av naturgas eller drift av en förgasningsanläggning skall göra en särskild granskning av redovisningen av denna verksamhet. Revisorn skall i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om redovisningen av verksamheten skett enligt gällande bestämmelser. Företaget skall lämna in intyget till tillsynsmyndigheten. Regeringen får meddela närmare föreskrifter om revisionen. Paragrafen motsvarar 4 kap 2 § i gamla naturgaslagen till den del den Prop. 2004/05:62 avser lagring av naturgas samt 4 kap. 3 § i lagrådsremissen. serna har samma sakliga innehåll som motsvarande bestämmelser i 3 kap. 4 §, som avser överföring av naturgas. Särskilt om lagring av naturgas 5 § Den som innehar en lagringsanläggning är skyldig att på skäliga villkor lagra naturgas för annans räkning. Den som innehar en trans- missionsledning för överföring av naturgas har motsvarande lagrings- skyldighet. Skyldighet att lagra naturgas föreligger inte om anläggningen eller ledningen saknar kapacitet för den begärda lagringen eller om det annars finns särskilda skäl. Paragrafen saknar motsvarighet i gamla naturgaslagen. Den motsvarar 4 kap. 4 § i lagrådsremissen och har i huvudsak utformats enligt Lagrå- dets förslag. Första stycket innehåller huvudregeln om skyldighet att lagra naturgas för annans räkning. Skyldigheten gäller båda typerna av lagring, dvs. i såväl lagringsanläggningar som i transmissionsledningar. Eftersom inne- havare av transmissionsledningar eller lagringsanläggningar, enligt 3 kap. 2 § respektive 4 kap. 2 §, inte får bedriva handel med naturgas har de inget eget behov av lagringskapacitet. Lagringen skall ske på skäliga villkor. Bestämmelser om skäliga villkor finns i 6 kap. 2 §. Undantag från lagringsskyldigheten föreligger, enligt andra stycket, om anläggningen eller ledningen saknar kapacitet för den begärda lag- ringen. Lagringsskyldighet föreligger inte heller om det finns särskilda skäl i övrigt. Som exempel kan nämnas situationer då det med fog kan befaras bli svårt att få betalt av motparten. Det kan också, i vissa fall, vara skäligt att kräva garantier eller säkerhet som förutsättning för lag- ring. Särskilt om tillträde till förgasningsanläggningar 6 § Den som innehar en förgasningsanläggning är skyldig att på skäliga villkor mata in naturgas som innehas av annan. Skyldighet föreligger inte om anläggningen saknar kapacitet för det begärda tillträdet eller om det annars finns särskilda skäl. Paragrafen saknar motsvarighet i gamla naturgaslagen. Den motsvarar 4 kap. 5 § i lagrådsremissen. Paragrafen har samma sakliga innehåll som föregående paragraf men den avser förgasningsanläggningar. 1 § Ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap. 1618 §§ kom- munallagen (1991:900) får, trots bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommunal- lagen om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar, utanför kommunens område bedriva 1. handel med naturgas samt därmed sammanhängande verksamhet, 2. överföring av naturgas i geografisk närhet till företagets över- föringsverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig Paragrafen motsvarar 5 kap. 1 § i gamla naturgaslagen och är oförändrad i förhållande till den. I paragrafen avhandlas undantag från den kommunala lokaliserings- Sådant undantag är tillåtet i två fall. Det första fallet omfattar handel med naturgas och därmed samman- Med därmed sammanhängande verksamhet förstås exempelvis konsultverksamhet och entreprenadverksamhet med anknyt- ning till naturgasförsäljning. Någon geografisk begränsning av undanta- get från lokaliseringsprincipen gäller inte. Detta innebär således att ett kommunalt naturgasföretag har rätt att bedriva handel med naturgas i Det andra fallet omfattar överföring av naturgas. bara utnyttjas i syfte att uppnå en ändamålsenlig överföringsverksamhet. Härmed förstås att få en lämplig utformning av infrastrukturen, dvs. Därför gäller undantaget bara i geografisk närhet till kommunens rörledningsnät. En förutsättning för att undantag från lokaliseringsprincipen skall vara tillåten är i båda fallen att verksamheten bedrivs i en egen juridisk per- Det är alltså inte tillåtet att i de här fallen bedriva verksamheten i ett 2 § Om ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap. 1618 §§ kommunallagen (1991:900) bedriver handel med naturgas samt därmed sammanhängande verksamhet, skall verksamheten drivas på affärsmässig grund och redovisas särskilt. Om företaget även bedriver sådan verksam- het som avses i 7 kap. 1 § 1 ellagen (1997:857), får företaget redovisa de berörda verksamheterna tillsammans. Paragrafen motsvarar 5 kap. 2 § i gamla naturgaslagen. En kommun som bedriver handel med naturgas kan välja att bedriva verksamheten i ett kommunalt verk eller i en fristående juridisk person, vanligen ett aktiebolag. Om den förstnämnda formen väljs skall verk- samheten bedrivas med iakttagande av sedvanliga kommunalrättsliga Om kommunen däremot väljer bolagsformen får verksamheten bedrivas med undantag från lokaliseringsprincipen, vilket framgår av 1 §. Om kommunen väljer bolagsformen för sin handel med naturgas måste verksamheten, enligt förevarande paragraf, drivas på affärsmässig grund. Detta innebär att likställighets- och självkostnadsprinciperna inte får Att verksamheten skall drivas på affärsmässig grund innebär främst att företaget skall ha ett affärsmässigt beteende och tillämpa en korrekt pris- En viss vinstmarginal bör normalt räknas in i priset. som gäller för det privata näringslivets affärsdrivande verksamhet skall alltså normalt vara vägledande. Den verksamhet som skall drivas på affärsmässig grund skall redovisas Prop. 2004/05:62 särskilt. Det förekommer att kommuner samlar fler energirelaterade verksamheter i ett företag. Ett sådant företag får, enligt sista meningen, tillsammans redovisa handel med naturgas, produktion av el och handel med el. Dessa verksamheter har det gemensamt att de skall drivas på affärsmässig grund. fick också fjärrvärmeverksamhet ingå i den samlade redovisningen. Detta blir dock inte längre tillåtet eftersom fjärr- värmeverksamhet, till följd av vissa ändringar i ellagen, alltid skall redo- visas skilt från annan verksamhet. 6 kap. Anslutningsavgifter och tariffer 1 § Avgifter och övriga villkor för sådan anslutning som avses i 3 kap. 4 § skall vara skäliga, objektiva och icke-diskriminerande. Vid utformandet av avgiften för en anslutning skall särskilt beaktas var den ledning eller anläggning som skall anslutas är belägen samt effekten i Den som innehar en naturgasledning skall vid begäran om ny anslut- ning inom skälig tid lämna skriftlig uppgift om avgiften och övriga vill- kor för anslutningen. Paragrafens första och andra stycke motsvarar 3 kap. 5 § i gamla natur- Paragrafen har utformats enligt Lagrådets förslag. Enligt 3 kap. 5 § är innehavaren av en naturgasledning skyldig att på skäliga villkor till sin ledning ansluta andra naturgasledningar samt lag- ringsanläggningar och förgasningsanläggningar. I första stycket anges därför att avgifter och övriga villkor för en an- slutning skall vara skäliga. I lagrådsremissen angavs att det vid bedöm- ningen av en avgifts skälighet skulle beaktas att ledningsinnehavaren får en rimlig avkastning i verksamheten. Den bestämmelsen har , på för- slag av Lagrådet, tagits bort eftersom kravet på rimlig avkastning får anses ingå i kravet på att avgiften skall vara skälig. Enligt första stycket skall tarifferna dessutom vara objektiva och icke- I andra stycket ges vissa bestämmelser om utformningen av anslut- Två angivna omständigheter skall särskilt beaktas, nämli- gen var den ledning eller anläggning som skall anslutas är belägen och den effekt som skall gälla i anslutningspunkten. heter föreligger alltid och har alltid betydande inverkan på kostnaden för Vad gäller belägenheten är det främst avståndet och ter- rängförhållandena som har betydelse. De angivna omständigheterna är dock inte en uttömmande beskrivning av de omständigheter som skall ligga till grund för utformningen av Detta framgår av lagtexten där det anges att de nämnda om- ständigheterna särskilt skall beaktas. En närmare beskrivning av de nu nämnda bestämmelserna ges i för- fattningskommentaren till nästa paragraf. Det måste uppmärksammas att anslutning, i motsats till överföring, inte är en kontinuerligt pågående verksamhet utan en individuell en- gångsåtgärd där ingen anslutning är identisk med en annan anslutning. Bestämmelserna syftar därför på de generella villkor som skall gälla Prop. 2004/05:62 för anslutning till naturgasledningen. Dessa villkor kommer av naturliga skäl att vara tämligen allmänt hållna. Vid varje enskild anslutning kom- mer dessa villkor att kompletteras med individuella villkor, som kommer att variera från fall till fall. Den slutgiltiga avgiften för en anslutning kommer alltså att basera sig på de generella villkoren kompletterade med de individuella villkoren. Skälighetsbedömningen av avgiften för en anslutning kommer, enkelt uttryckt, att baseras på kostnaden för anslutningen med ett rimligt vinst- påslag. Enligt tredje stycket skall ledningsinnehavaren lämna skriftlig uppgift om avgifter och övriga villkor för en begärd anslutning. Eftersom kost- naden för en anslutning varierar från fall till fall måste ledningsinnehava- ren få rimlig tid att beräkna dessa kostnader. Därför krävs bara att upp- giften lämnas inom skälig tid. Tariffer för överföring, lagring och förgasning 2 § Tariffer för överföring och lagring av naturgas samt för tillträde till en förgasningsanläggning skall vara skäliga, objektiva och icke-diskrimi- nerande. Paragrafen motsvarar 3 kap. 6 § gamla naturgaslagen. 6 kap. 5 och 7 §§ i lagrådsremissen har inarbetats i den aktuella paragrafen, som utformats enligt Lagrådets förslag. Enligt 3 kap. 6 § är innehavaren av en naturgasledning skyldig att på skäliga villkor överföra naturgas. På samma sätt är innehavaren av en lagringsanläggning eller en transmissionsledning, enligt 4 kap. 5 §, skyl- dig att på skäliga villkor lagra naturgas för annans räkning och innehava- ren av en förgasningsanläggning, enligt 4 kap. 6 §, skyldig att på skäliga villkor mata in naturgas som innehas av annan. I paragrafen anges därför att dessa tariffer skall vara skäliga. De nämnda verksamheterna utgör naturliga monopol. Kravet på skälighet hänför sig till de totala intäkterna från verksamheten och syftar till att förhindra att lednings- eller anläggningsinnehavarna utnyttjar sin mono- polställning genom att ta ut oskäliga monopolvinster till förfång för kun- derna. I lagrådsremissen angavs att det vid bedömningen av en tariffs skälig- het skulle beaktas att lednings- eller anläggningsinnehavarna får en rim- lig avkastning i verksamheten. Den bestämmelsen har , på förslag av Lagrådet, tagits bort eftersom kravet på rimlig avkastning får anses ingå i kravet på att tariffen skall vara skälig. Enligt paragrafen skall tarifferna inte bara vara skäliga utan också objektiva och icke-diskriminerande. Vad gäller kravet på objektivitet syftar det till en korrekt fördelning av de totala avgiftsbeloppet enligt tariffen mellan berörda kunder och kund- kategorier. Avgifterna får vara olika mellan olika kundkategorier men de olika avgiftsnivåerna måste någorlunda reflektera de kostnader som led- nings- eller anläggningsinnehavarna har för respektive kundkategori. Något osakligt gynnande av en kundkategori på bekostnad av en annan kategori får alltså inte förekomma. Inom varje kundkategori skall sedan den principiella utformningen av Prop. 2004/05:62 tariffen vara likadan för alla kunder om det inte finns objektiva faktorer som talar för något annat. Att tariffen skall vara icke-diskriminerande innebär att någon hänsyn inte får tas vid tariffsättningen till från vilken leverantör eller land den gas kommer som skall överföras, lagras eller matas in. I detta ligger bl.a. att lednings- eller anläggningsinnehavaren inte får gynna kunder som köper sin gas från ett företag inom vederbörandes koncern. 3 § Vid utformandet av tariffer för överföring av naturgas skall särskilt beaktas antalet anslutna kunder, kundernas geografiska läge, mängden överförd energi och abonnerad effekt, kostnaderna för överliggande led- ningar, leveranssäkerhet och trycket i ledningarna. Överföringstariffer skall utformas så att den avgift en kund betalar för överföringen till sin anslutningspunkt innefattar avgift för överföringen i samtliga rörledningar genom vilka överföringen sker. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndig- heten får meddela närmare föreskrifter om utformningen av överförings- tariffer. Bestämmelserna i paragrafen, som motsvarar 6 kap. 2 § tredjefemte styckena i lagrådsremissen, har på förslag av Lagrådet tagits in i en egen paragraf. I första stycket föreskrivs att ledningsinnehavaren vid utformande av sin överföringstariff särskilt skall beakta vissa angivna omständigheter. Bestämmelsen syftar till att tariffen skall basera sig på de kostnader som ledningsinnehavaren har i sin verksamhet. Den syftar också till att tarif- fen skall vara objektiv, dvs. att den inte utformas på grundval av ovid- kommande faktorer. De angivna omständigheterna är inte en uttöm- mande beskrivning av de omständigheter som skall ligga till grund för utformningen av tariffen. Detta framgår av lagtexten där det anges att de nämnda omständigheterna särskilt skall beaktas. De angivna omständig- heterna kan sägas vara sådana som typiskt sett alltid föreligger i den ak- tuella verksamheten. Av de angivna omständigheterna kan särskilt två sägas vara kundspeci- fika, nämligen mängden överförd energi och abonnerad effekt samt kun- dens geografiska läge. Dessa omständigheter påverkar kostnaden för varje enskild kund. De övriga omständigheterna är dock sådana att dessa kostnader får anses som gemensamma för kundkollektivet och därför bör fördelas mera jämnt inom ramen för tariffen. Enligt andra stycket skall överföringstariffen inkludera avgift för över- föringen i samtliga rörledningar, genom vilka överföringen till kunden sker. Bestämmelsen innebär följande. En kund, som förbrukar gasen är i allmänhet ansluten till en distributionsledning. Den överförda gasen mäts i kundens anslutningspunkt. På grundval av mätresultatet betalar kunden för överföringen till innehavaren av distributionsledningen i enlighet med dennes överföringstariff. Kundens avgift inkluderar då den avgift som innehavaren av distributionsledningen har betalat till innehavaren av transmissionsledningen enligt dennes överföringstariff. Sistnämnda av- gift avser överföringen av naturgas genom transmissionsledningen till distributionsledningens anslutningspunkt på transmissionsledningen. Denna utformning av en överföringstariff benämns punkttariff. 2004/05:62 innebär kort uttryckt att kunden betalar för den mängd naturgas som pas- serar en viss punkt, nämligen kundens anslutningspunkt. Någon hänsyn tas däremot inte till hur lång sträcka gasen har överförts i det svenska naturgassystemet. En följd av detta blir att en kund kan köpa gas från vilken leverantör som helst på den svenska gasmarknaden utan att hans överföringskostnader påverkas. Detta i sin tur leder till att handeln på den avreglerade gasmarknaden underlättas. En annan följd av detta system är att en kund aldrig behöver ha kontakt med någon annan ledningsinnehavare än den till vars ledning han är ansluten. Som framhållits i författningskommentaren till 3 kap. 6 § föreligger överföringsskyldighet också gentemot icke-berättigade kunder, dvs. Därav följer att föreskrifterna i den aktuella paragrafen gäller även vid överföring till dessa kunder. I tredje stycket bemyndigas regeringen och tillsynsmyndigheten att meddela närmare föreskrifter om utformningen av överföringstariffer. 4 § Den som bedriver överföring av naturgas eller innehar ett natur- gaslager eller en förgasningsanläggning skall offentliggöra sin tariff och på begäran utan dröjsmål lämna skriftlig uppgift om tariffen. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndig- heten får meddela närmare föreskrifter om offentliggörande av sådana tariffer som avses i första stycket. Paragrafen motsvarar 3 kap. 7 § i gamla naturgaslagen såvitt den avser överföringstariffer och är i det hänseendet oförändrad i förhållande till gamla naturgaslagen med bortseende från vissa redaktionella ändringar. Den motsvarar 6 kap. 3 § i lagrådsremissen. På förslag av Lagrådet har 6 kap. 6 och 8 §§ i lagrådsremissen inarbetats i den aktuella paragrafen. I första stycket föreskrivs till en början att den som bedriver överföring av naturgas samt innehavare av naturgaslager och förgasningsanlägg- ningar är skyldiga att offentliggöra sin tariff. Det bör uppmärksammas av innehavare av naturgaslager syftar på innehavare av såväl lagringsan- läggningar som transmissionsledningar, vilka båda är skyldiga att lagra naturgas för annans räkning. Syftet med bestämmelsen är att kunder inom hela EU skall kunna få kännedom om tariffen utan att kontakta företaget. Ett vanligt sätt för offentliggörande är att tariffen läggs ut på företagets webbplats på Inter- net. Vidare föreskrivs att företaget är skyldigt att utan dröjsmål lämna skriftlig uppgift om sin tariff. Detta gäller dock bara då någon begär det. I andra stycket bemyndigas regeringen och tillsynsmyndigheten att meddela närmare föreskrifter om offentliggörande av tariffer. Regeringen har i 15 § naturgasförordningen (2000:673) bemyndigat Statens energi- myndighet att meddela sådana närmare föreskrifter vad gäller överfö- ringstariffer. Bemyndigandet kommer att utvidgas till att omfatta även tariffer för lagring och för inmatning i förgasningsanläggningar. 5 § Den som bedriver överföring av naturgas får inte börja tillämpa sin avgift och övriga villkor för sådan anslutning som avses i 3 kap. 5 § eller sin överföringstariff förrän de metoder som har använts för att utforma avgiften eller tariffen har godkänts av tillsynsmyndigheten. skall lämnas, om metoderna kan antas leda till att avgiften eller tariffen uppfyller kraven på att den skall vara objektiv och icke-diskriminerande. Om tillsynsmyndigheten inte godkänner de metoder som avses med en ansökan, skall myndigheten i beslutet ange de metoder som i stället skall Beslut enligt första och andra styckena gäller . myndigheten skall delge sådana beslut enligt 16 § första stycket och 17 § första stycket delgivningslagen (1970:428). Paragrafen saknar motsvarighet i gamla naturgaslagen. 6 kap. 4 § i lagrådsremissen. Den har utformats enligt Lagrådets förslag. Efter påpekande från Lagrådet omfattar paragrafen nu också anslut- Innebörden av första stycket är att ett företag som bedriver överföring av naturgas inte får börja tillämpa sin anslutningsavgift eller överförings- tariff förrän tillsynsmyndigheten har godkänt de metoder som har använts för att utforma avgiften eller tariffen. Kontrollen av dessa meto- der syftar till ett säkerställande av att avgiften eller tariffen är objektiv Däremot sker ingen kontroll av deras skälig- Detta sker i stället i efterhand inom ramen för tillsynen. period under vilken ett godkännande gäller är inte angiven. sakens natur att godkännandet gäller så länge de godkända metoderna I lagrådsremissen föreslogs att tillsynsmyndigheten skulle avgöra ett ärende om godkännande av metoder efter det att en ansökan om godkännande kom in till myndigheten. att för den händelse tillsynsmyndigheten inte avgjorde ett ärende inom angiven tid skulle metoderna anses godkända i enlighet med ansökan. sådant godkännande skulle gälla från den dag tidsfristen löpte ut. Lagrådet har starkt ifrågasatt lämpligheten av en så kategoriskt utformad bestämmelse om tidsfrist. Lagrådet har också påpekat att en följd av be- stämmelsen kan bli att en tariff som inte uppfyller kraven på objektivitet och icke-diskriminering blir gällande . föreslagit att bestämmelserna utgår. På de skäl som Lagrådet anfört anser regeringen att bestämmelserna bör utgå. I andra stycket regleras det fallet att tillsynsmyndigheten inte godkän- ner metoderna enligt ansökan. I det fallet får inte tillsynsmyndigheten nöja sig med detta. Myndigheten måste dessutom fastställa de metoder som i stället skall tillämpas. Skälet är att de metoder som ansökan avser knappast torde vara alltigenom felaktiga. I stället torde det röra sig om en eller möjligen flera faktorer som inte är utformade på ett korrekt sätt. beslutet måste naturligtvis myndigheten ange på vilka punkter metoderna inte är korrekt utformade och vari felaktigheten består. Det enklaste är då att tillsynsmyndigheten i beslutet anger hur de felande punkterna bör vara utformade för att metoderna skall kunna godkännas och därefter godkänner metoderna med de av myndigheten gjorda korrigeringarna. I tredje stycket föreskrivs att beslut om godkännanden gäller omedel- bart, dvs. utan hinder av att de inte vunnit laga kraft. delges enligt bestämmelserna om kungörelsedelgivning med en obestämd Prop. 2004/05:62 krets personer. Därvid behöver inte bestämmelsen i 17 § andra stycket Dagen för delgivning bildar utgångspunkt för den tid inom vilken överklagande skall ske. Skälet till att delgivning skall ske genom kungörelsedelgivning är att ett stort antal personer och företag berörs av metoderna. Genom kungörelsedelgivningen börjar tidsfristen för överklagande att löpa för samtliga berörda tämligen snart efter beslutet. Därigenom kan man konstatera huruvida metoderna slutgiltigt är godkända eller om de kan komma att ändras.