prop · GT035 · 2005-09-29 00:00:00 — struktureringen framgår att den myndighetsstruktur som skapades 1996 har varit ändamålsenlig och att det därför inte finns något behov av en organisationsförändring. Regeringen finner inte heller att skälen för att inrätta en särskild nämnd för tillsyn är tillräckligt starka. Därmed bör även frågan om hur tillsynen över det statliga och kommunala lantmäteriet i en enmyndighetsmodell Verksamheten avseende råd, tillsyn och stöd har tidigare utvärderats, dels internt av (M1999/142/Hs), dels av revisorer (2001/02:RR10). revisorer ansåg i sin rapport till Prop. 2005/06:5 att det fanns vissa brister i den mer kontrollerande tillsynen. Revisorernas slutsats var att formella tillsyn av kom- munala och statliga lantmäterimyndigheter borde förstärkas. Regeringen finner att tillsyn över de statliga och kommunala lantmäterimyndigheterna bör förbättras och att en plan för tillsynsverksamheten skall finnas. Regeringen gav i regleringsbrevet i uppdrag att i samråd med Svenska kommun- förbundet redovisa ett förslag till en sådan plan. Regeringens bedömning: Huvudmannaskapet för inskrivningsverk- samheten bör föras över till . Nuvarande ansvarsför- delning mellan inskrivningsmyndigheterna och lantmäterimyndighet- erna bör ligga fast. Verksamheten bör således även fortsättningsvis be- drivas på de sju orter där verksamheten bedrivs. Reger- ingen avser att tillkalla en utredare som bl.a. skall lämna förslag till de författningsändringar som krävs för att föra över huvudmannaskapet till . Målsättningen är att huvudmannaskapet förs över . Utredningens förslag: Huvudmannaskapet för inskrivningsverksam- heten förs över till . Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inte något att erinra mot utredningens förslag. och Fastighetsrådens och miljörådens förening anför att det finns starka verksamhetsmässiga och finansiella samband mellan inskrivningsverk- samheten och verksamhet. De anför vidare att möjlig- heterna att uppnå en enhetlig praxis på inskrivningsområdet torde förbätt- ras med som huvudman. anför att en överföring av inskrivningsverksamheten skapar mycket stora förutsätt- ningar för samordning och framtida effektiviseringar. , , , tings- rätt, , , kommun, kommun, och Tiokommungruppen i motsätter sig att huvudmannaskapet för inskrivningsmyn- digheterna förs över till . betonar att inskrivningsmyndigheterna hanterar renodlat juridiska frågor och anser att den bredd och det djup i den juridiska kompetensen som finns i tings- rätterna för snabb och rättssäker hantering. Enligt tingsrätten är det uteslutet att bygga upp nödvändig juristkompetens inom fristående inskrivningsmyndigheter. Tingsrätten befarar att inskrivningsmyndighet- erna kommer att centraliseras, att arbetstillfällen försvinner på de drabb- ade orterna och att tingsrätter kan komma att läggas ned om inskrivnings- myndigheterna avskiljs från domstolarna. Även kommun befarar att inskrivningsverksamheten kan komma att centraliseras liksom att un- derlaget för tingsrättens fortsatta lokalisering på orten kommer att svikta om inskrivningsverksamheten förs över till . Skälen för regeringens bedömning: Inskrivningsverksamhetens nu- Prop. varande organisation tillkom efter regeringens förslag i budgetproposi- tionen (prop. 1999/2000:1, bil. 7, bet. 1999/2000 JuU:01, rskr. 1999/2000:78 och 79). Inskrivningsmyndigheter finns vid tingsrätterna i , Härnö- sand, , , , och . Inskrivningsmyndigheterna är inte egna förvaltningsmyndigheter, utan är organiserade som självständiga avdelningar vid tingsrätterna. delar inskrivningsmyndigheten lokaler med tingsrätten och den som är chef för tingsrätten ansvarar också för verksamheten vid inskriv- Respektive tingsrätts anslag omfattar domstolens hela verksamhet, inklusive inskrivningsverksamheten. Varje inskrivningsmyndighet behandlar inskrivningsärenden inom ett visst geografiskt område. Inskrivningsärenden är ärenden om lagfart, inteckning eller annan inskrivning enligt 2024 kap. jordabalken samt ärenden om anteckning enligt 19 kap. 29 och 30 §§ jordabalken. läggningen av inskrivningsärenden sker i enlighet med bestämmelser i jordabalken, förordningen (2000:308) om fastighetsregister och inskriv- ningsförordningen (2000:309). om statlig stämpelskatt enligt lagen (1984:404) om stämpelskatt vid in- skrivningsmyndigheter och förordningen (1984:406) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter, samt om expeditionsavgift enligt förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna. är central förvaltningsmyndighet för domstolsväsendet och huvudman för inskrivningsmyndigheterna. för föreskrifter om det materiella innehållet i fastighetsregistrets inskriv- ansvarar för utveckling, förvaltning och drift av fastighetsregistret, inklusive dess inskrivningsdel, samt har person- uppgiftsansvar för fastighetsregistret. för det handläggningssystem som används vid inskrivningsmyndig- heterna och framställer de bevis och dokument som är en följd av in- myndighet för den stämpelskatt och de expeditionsavgifter som stats- kassan tillförs genom inskrivningsverksamheten. Genom sitt ansvar för register och handläggningssystem samverkar nära med inskrivningsmyndigheterna. verksamhet för inskrivningssystemet leder till dagliga kontakter med personalen på inskrivningsmyndigheterna i främst tekniska, men också har också kontakt med inskrivnings- myndigheterna i flera frågor som rör ändringar och korrigeringar i Inskrivningsverksamheten och dess samband med det statliga lant- mäteriets verksamhet har tidigare varit föremål för utredning och politiska ställningstaganden. en föreslog i sitt delbetänkande Kart- och fastighetsverksamhet i myndig- het och bolag (SOU 1993:99) att inskrivningsverksamheten skulle föras till de nya lantmäterimyndigheterna. Utredningen ville skapa en samlad statlig organisation för fastighetsanknutna ärenden. dagen uttalade mot bakgrund av förslagen att inskrivningsverksamheten borde föras samman med fastighetsbildning och fastighetsregist- När det gäller inskrivningsverksamhetens roll i domstolsorganisationen . har i flera utredningar, promemorior m.m. om domstolarnas organisation och verksamhet också gjorts bedömningen att inskrivningsverksamheten bör föras över från domstol till förvaltningsmyndighet (bl.a. Justitie- departementets promemoria Domstolarna , Ds 1989:2, betänkande Domstolarna , SOU 1991:106, och fram- tida organisation 1997:5). I enlighet med tidigare uttalanden anser regeringen att verksamheten skulle främjas av ett samlat huvudmannaskap hos för inskrivningsverksamheten och anknutna delar av fastighetsregistret. Inskrivningssystemet inskrivning och register kommer därmed att kunna samordnas och koordineras på ett mer effektivt sätt och förut- sättningarna för en välutvecklad styrning, ledning och samordning av in- skrivningsmyndigheternas verksamhet stärkas. Den av regeringen och i flera sammanhang uttalade målsätt- ningen att domstolarnas verksamhet bör renodlas (se t.ex. prop. 2000/01:1, utg. omr. 4, s. 33 och bet. 2000/01:JuU01 s.73) talar också för en överföring av huvudmannaskapet. Uppgifter som inte kräver hand- läggning i domstol bör enligt regeringen hanteras av förvaltningsmyndig- Verksamhet av registreringskaraktär, såsom registrering av boupp- teckningar och inskrivning av företagsinteckningar och av luftfartyg, har successivt förts bort från domstolarna. En överföring av huvudmanna- skapet för inskrivningsverksamheten till ligger i linje med detta arbete. De invändningar som några remissinstanser har anfört mot en överföring av huvudmannaskapet avser främst farhågor om att verksam- heten skall komma att centraliseras och att arbetstillfällen kan försvinna på de aktuella orterna. De skäl som anfördes för nuvarande organisering och lokalisering av myndigheterna bl.a. att inskrivningsmyndigheterna bör placeras utanför storstäderna och att det finns goda skäl att ta regionala hänsyn och sysselsättningshänsyn (prop. 1999/ 2000:1, utg. 4, s. 107) är alltjämt giltiga. Regeringens bedömning är därför att ansvarsfördelningen mellan inskrivningsmyndigheterna och de länsvis organiserade lantmäterimyndigheterna skall ligga fast och att inskriv- ningsverksamheten även i fortsättningen skall bedrivas på de orter där Vid remissbehandlingen har också anförts att den juridiska kompe- som finns i tingsrätterna för en snabb och rättssäker han- tering av inskrivningsärendena och att fristående inskrivningsmyndig- heter kommer att lida brist på juridisk kompetens. huvudmannaskapet till innebär att den formella anknyt- ningen till tingsrätterna upphör. Regeringen bedömer emellertid att nu- varande sju inskrivningsmyndigheter har sådan organisatorisk storlek att förutsättningar finns för att myndigheterna, i samverkan med Lantmäteri- verket på central nivå, skall kunna klara sina behov av juridisk kompe- Om någon myndighet skulle anse att det finns ytterligare behov av egen kompetens torde sådan kunna tillgodoses t.ex. genom samverkan med andra myndigheter på orten. Eftersom verksamhetsorterna inte änd- ras befaras inte heller något problem uppstå med att handläggande personal lämnar verksamheten vid ett byte av huvudmannaskap. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att huvudmannaskapet Prop. 2005/06:5 för inskrivningsverksamheten bör föras över till . som reformen kräver omfattande författningsändringar avser regeringen att tillkalla en särskild utredare som skall överväga och lämna förslag på de författningsändringar som krävs. Utredaren skall också överväga hur behovet av juridisk kompetens närmare bör tillgodoses. Regeringens målsättning är att huvudmannaskapet för inskrivningsverksamheten förs över till . Regeringens bedömning att huvudmannaskapet bör föras över till innebär inte att inskrivningsverksamheten förändras eller att personal blir övertalig. Verksamheten skall bedrivas på de nuvar- ande sju orterna även i fortsättningen. På kort sikt bedöms därför inte kostnaderna för verksamheten påverkas av ett ändrat huvudmannaskap. På lång sikt bör en överflyttning medföra en effektivisering genom att de samband som finns mellan inskrivningsverksamheten och Lantmäteri- verkets övriga verksamhet tas tillvara. Vidare bedöms övergångskost- naderna för en överflyttning vara marginella. De totala kostnaderna kom- mer därför att rymmas inom ramen för nuvarande anslag. En överflytt- ning av huvudmannaskapet föranleder inga nya överväganden i fråga om förändringar av den yttre tingsrättsorganisationen. 6 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering 6.1Fastighetsbildning och fastighetsregistrering skall ske i offentlig regi Regeringens bedömning: Fastighetsbildning och fastighetsregistre- ring bör även fortsättningsvis vara ett offentligt åtagande. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig i frågan är positiva till slutsatsen att fastighetsbildning och fastighets- registrering även fortsättningsvis skall ske i offentlig regi. niska högskolan jämför fastighetsbildning i privat kontra offentlig regi i olika länder och konstaterar att den svenska modellen, med fastighets- bildning i offentlig regi, är överlägsen från både effektivitets- och kost- framhåller att det svenska systemet för fastighetsbildning är ett effektivt stöd till fastighetsmarknaden och ger förutsättningar för en god markanvändning samt förädling av fastighets- , och kommuner delar utred- ningens bedömning, då verksamheten spelar en viktig roll i samhälls- byggnadsprocessen och har stor betydelse för samhällets infrastruktur. Skälen för regeringens bedömning: Fastighetsbildning sker i en för- rättning under ledning av en förrättningslantmätare. kan bilda, ändra eller upphäva fastigheter och vissa rättigheter knutna till Fastighetsbildning regleras främst i fastighetsbildningslagen (1970:988), anläggningslagen (1973:1149) och ledningsrättslagen (1973:1144). Fastighetsbildning bedrivs vid de statliga lantmäterimyn- digheterna samt vid 38 kommunala lantmäterimyndigheter. Vid en förrättning utreds förutsättningarna för att genomföra de åt- Prop. 2005/06:5 gärder som en ansökan om fastighetsbildning avser. mätaren skall klarlägga de fastighetsrättsliga förutsättningarna, höra be- rörda sakägare, samråda med berörda myndigheter och vid behov göra avvägningar mellan enskilda och allmänna intressen. Om de aktuella åtgärderna kan genomföras utförs också fältarbete i form av utstakning, markering och inmätning av nya fastighetsgränser. Vanligen upprättas en karta som beskriver de nya förhållandena. ingår i förrättningen även att göra värderingar som underlag för ersättning till markägare. Slutligen fattas beslut som reglerar förändringarna av berörda fastigheter och i förekommande fall också ersättningsfrågor m.m. Resultatet av för- rättningen registreras i fastighetsregistret. De beslut som avslutar en lantmäteriförrättning är bindande för mark- ägarna och fastighetsbildningen innebär därför myndighetsutövning. Be- slut i fråga om fastighetsbildning kan ske mot fastighetsägarnas vilja och förrättningar enligt fastighetsbildningslagen används bl.a. för att ge sam- hället tillgång till mark i samband med t.ex. infrastrukturprojekt. I prak- tiken har förrättningsformen i stor utsträckning ersatt användningen av de regelverk, främst expropriationslagen (1972:719), som ursprungligen var avsedda för tvångsvis markåtkomst. Merparten av alla förrättningar sker dock i samförstånd med markägarna. beslut kan överklagas till fastighetsdomstol och vidare till hovrätt och . Den svenska modellen för fastighetsbildning och fastighetsregistrering skiljer sig från nästan alla andra europeiska länder, bl.a. genom att den i sin helhet är ett offentligt åtagande. I andra länder är det vanligt att fastighetsbildning bedrivs i privat regi av auktoriserade lantmätare och att enbart registreringen sker i offentlig regi. I flertalet andra länder måste markfrågor i tvångssituationer där inte alla sakägare lämnat sitt medgivande hanteras vid domstol eller av särskilda myndigheter. Under- sökningar har visat att det svenska förrättningsförfarandet har sin största fördel just vid komplexa förrättningar där lantmätaren aktivt kan söka lösningar som bygger på samförstånd mellan sakägarna. Förrättnings- förfarandet kan då utnyttjas för att med hög rättssäkerhet och för- hållandevis låga kostnader nå snabbare och mer flexibla lösningar än vid en domstolsprövning. En rationell fastighetsindelning har stor betydelse för möjligheterna att utnyttja marken på ett effektivt sätt och kan jämställas med annan infra- struktur som vägar och järnvägar. En väl fungerande process för fastig- hetsbildningen är av stor vikt för samhällsbyggandet och samhällets infrastruktur. Tillförlitliga uppgifter i fastighetsregistret har även stor be- tydelse för bl.a. värdering, omsättning och pantsättning av fastigheter. Fastighetsbildningens karaktär av myndighetsutövning samt fastighets- registrets betydelse för en effektivt fungerande fastighetsmarknad talar enligt regeringens bedömning för att såväl fastighetsbildning som fastig- hetsregistrering även i fortsättningen bör vara ett offentligt åtagande. Myndighetsutövning och upphandling av Regeringens bedömning: Möjligheterna till extern medverkan vid lantmäteriförrättningar bör inte utökas utöver vad som är möjligt enligt gällande reglering. Utredningens förslag: Utredningen menar att endast besluten i en lantmäteriförrättning är myndighetsutövning. Därför bör även annan än fastighetsbildningsmyndigheten få utföra vissa moment i en sådan för- rättning. Upphandlingen bör vara frivillig. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har kommen- terat frågan är negativa till en bredare upphandling av vissa moment i lantmäteriförrättningen. En splittring av fastighetsbildningsprocessen be- döms kunna innebära högre kostnader, sämre kvalitet i förrättningen och ett mindre rättssäkert förfarande. och Fastighetsrådens och miljörådens förening anser att möjligheten till medverkan och anlitande av sakkunniga tillgodoser behovet av utomståendes med- verkan vid förrättningar. i anser att momenten i förrättningen måste hanteras samlat och utgöra grunden för rättssäkerhet för den enskilde. menar att för- slaget riskerar att rasera den samverkan mellan kommunerna och lant- mäterimyndigheterna som effektivt integrerar förrättningsverksamheten i handläggningen av plan- och byggärenden. Denna samverkan är kostnadseffektiv för såväl samhället som fastighetsägaren. Ett tiotal remissinstanser är positiva till förslaget om upphandling av förrättningsförberedelser. Flera menar att upphandling effektiviserar lant- mäteriförrättningen och därmed bidrar till lägre kostnader. tillstyrker delar av förslaget. Föreningen svenskt näringsliv, Fastighets- ägarna , Skogsindustrierna och anser att det är uppenbart att vissa åtgärder som vidtas i samband med fastighets- bildning inte utgör myndighetsutövning. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i propositionen En ny organisation för lantmäteri- och fastighetsdataverksamhet m.m. (prop.1993/94:214) och i propositionen Ansvaret för fastighetsbildnings- verksamheten m.m. (prop.1995/96:78) tagit upp frågan om myndighets- utövning. Regeringen ansåg då att en förrättning enligt lagstiftningen om fastighetsbildning i sin helhet borde betraktas som myndighetsutövning. Vissa förrättningsmoment, främst av kart- och mätningsteknisk art, borde dock kunna utföras av kommunala mätningsorgan eller upphandlas i kon- kurrens. Den myndighet som handlägger ett fastighetsbildningsärende har ansvaret för förrättningen i dess helhet och måste därmed kunna av- göra i vilka moment annan än myndighetens egen personal kan anlitas. Myndigheten skulle även fortsättningsvis kunna genomföra hela förrätt- ningsarbetet. Extra kostnader för specifikationer och kontroller i sam- band med entreprenader måste vägas mot den vinst som kan fås genom konkurrensutsättning. Vid upphandling av förrättningsarbete skulle också uppmärksammas att många förrättningsmoment också har ett tekniskt samband med den efterföljande registreringen. De statliga lantmäterimyndigheterna har med stöd av 4 kap. 34 a § fastighetsbildningslagen (1970:988) möjlighet att uppdra åt annan statlig eller myndighet med kompetens inom lantmäteriområdet att Prop. 2005/06:5 utföra vissa i lagrummet närmare angivna förrättningsåtgärder. Även annan extern medverkan i lantmäteriförrättning förekommer genom förordnanden av sakkunniga, sysslomän och sakägare i form av hantlangning (4 kap. 34, 36 och 37 § fastighetsbildningslagen). Sak- kunniga förordnas som biträde i en lantmäteriförrättning i frågor vars be- dömning kräver särskild fackkunskap. Möjligheten finns att förordna en sakkunnig i alla sammanhang där lantmäterimyndigheten bedömer att dess egen kompetens behöver förstärkas med särskild expertis. Den sak- kunnige är en utpekad person, som kan vara offentlig- eller privat- anställd. Lagen om offentlig upphandling (1992:1528) är tillämplig även vid förordnande av sakkunnig. Lantmäterimyndigheterna tillämpar direktupphandling i fråga om tjänster av mindre omfattning. När det gäller värderingstjänster, som har störst omfattning, har genomfört central upphandling. Upphandling görs för totalt inom förrättningsverksamheten. Lantmäterimyndigheterna har, efter beslut om omorga- nisationen 1995, genomfört en omfattande effektivisering av förrätt- ningsverksamheten för att uppnå uppsatta mål om kortare handlägg- ningstider och lägre kostnader. Antalet aktörer i ett fastighetsbildnings- ärende har minskat, IT-stödet för handläggningen har utvecklats och arbetsprocessen rationaliserats även i andra avseenden. Lantmäteriförrätt- ningen är rättssäker, effektiv, rationell och ger positiva samhälls- ekonomiska effekter i samhällsbyggnadsprocessen. Regeringen finner inte att redovisat några sådana omständigheter som ger anledning att frångå tidigare ställnings- taganden i frågan om myndighetsutövningens omfattning. Vi finner där- för att det inte finns skäl att nu utöka de möjligheter till extern med- verkan vid lantmäteriförrättningar utöver vad gällande reglering medger. 6.3Uppdragsverksamhet i anslutning till fastighetsbildning Regeringens bedömning: Lantmäterimyndigheterna bör med hänsyn till närhets-, service- och effektivitetsaspekter få bedriva viss upp- dragsverksamhet som har direkt anknytning till en fastighetsbild- ningsåtgärd. En lantmäterimyndighet bör även få utföra vissa andra uppdrag i de delar av landet där förutsättningar för marknadslösningar inte finns samt vissa uppdrag åt andra statliga myndigheter. De preciseringar som regeringen och gjorde i an- slutning till verksamhetens omstrukturering 1996 bör utgöra grunden för en tydligare avgränsning av uppdragsverksamhetens innehåll. Utredningens bedömning överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår dock att uppdrag som innebär att en statlig lant- mäterimyndighet utformar planer m.m., som utgör en del av kommunens uppgifter vid planläggning, inte längre bör omfattas av ett uppdrags- bemyndigande. Uppdrag inom MBK-området (mätning, beräkning och kartläggning) bör enligt utredningen heller inte omfattas av ett sådant Remissinstanserna: En övervägande del av de remissinstanser som Prop. kommenterat frågan avstyrker en begränsning av myndighetsservicen. Flertalet är kommuner som befarar att förslaget försämrar möjligheten att tillhandahålla en god samhällsservice och menar att det inte finns förut- sättningar för en marknad för dessa tjänster i glesbygd. kan inte bygga upp egen kompetens inom området. också att verksamhetsunderlaget för de små lantmäterikontoren för- svinner om uppdragsverksamheten begränsas. Av dem som är för en be- gränsning av uppdragsverksamheten har flera synpunkter på utredning- ens avgränsning, främst MBK-verksamheten. Vissa anser att all upp- dragsverksamhet skall avvecklas. Flera remissinstanser framför, obe- roende av om de stödjer eller avstyrker, problemen som kan uppstå i om- råden där en fungerande marknad inte finns eller förväntas växa fram. anser att lantmäterimyndigheten bör få bedriva viss service- verksamhet som sammanhänger med myndighetsuppgiften. skilt motiverat i glesbygd. För vissa serviceuppdrag bör större återhåll- samhet iakttas än . rådens och miljörådens förening är positiva till att uppdragsverksam- ifrågasätter om det ger några samhällsekonomiska vinster om uppdragsverksamheten avskiljs, även om spelreglerna på marknaden blir tydligare. utredningens förslag till begränsning av uppdragsverksamheten inom plan- och bygglagens område. anser att det i flera sammanhang är omöjligt att er- sätta lantmäterimyndigheternas kompetens med privata aktörers. tuna kommun hävdar att utredningens förslag medför kostnadsökningar för kommunen och att MBK-uppdrag bör få utföras som uppdrag. borgs kommun anser att lantmäterimyndigheten bör få medverka också i delar av detaljplaneprocessen. Region anser att samverkan mellan kommunerna och det statliga lantmäteriet är en förutsättning för att upprätthålla en godtagbar service. Skälen för regeringens bedömning: Inför, under och efter en fastig- hetsbildningsförrättning finns det ofta behov av kompletterande åtgärder som kräver kompetens av teknisk, juridisk eller ekonomisk art. i sådana sammanhang både effektivitets- och kostnadsskäl som talar för att direkt utnyttja den personal som utför förrättningsåtgärder. beslut om att inrätta länsvisa lantmäterimyndigheter 1993/94:214, bet. 1993/94:BoU19, rskr. 1993/94:375) innebar att de skulle få utföra uppdragsverksamhet med en naturlig koppling till Denna uppdragsverksamhet benämndes i pro- positionen lokal myndighetsservice. Som exempel på lokal myndig- hetsservice angavs upprättande av fastighetsplan och nybyggnadskarta, utförande av lägeskontroll, ajourhållning av primärkarta, fastighetsutred- ningar och fastighetsförteckningar samt viss annan fastighetsrättslig Av instruktionen för det statliga lantmäteriet framgår att lant- mäterimyndigheterna i länen mot avgift får bedriva myndighetsservice