prop · GS0346 · 2005-03-16 00:00:00 — I artikel XVI i den konsoliderade versionen finns en icke uttömmande lista på omständigheter som skall beaktas vid bedömningen. a)huruvida framställningarna gjorts i enlighet med ett avtal, b)de orter där de enskilda brotten begicks, c)de ansökande staternas respektive intressen, d)brottens svårhetsgrad, e)offrets nationalitet, f)möjligheten till utlämning på ett senare stadium mellan de ansök- ande staterna, och g)den kronologiska ordning i vilken framställningarna från de ansök- ande staterna mottogs. Artikeln reglerar också, och på samma sätt, hur skall agera om som anmodad stat har att pröva dels en begäran från om utlämning, dels en europeisk arresteringsorder utfärdad i en EU-stat. I en förklarandenot till artikel 10 i klargörs också att bestämmelsen inte är avsedd att påverka förpliktelserna för de stater som, t.ex. , är parter i Romstadgan för Internationella brottmåls- domstolen och inte heller påverka rättigheter i egenskap av stat som inte är part när det gäller samma domstol. I finns en särskild bestämmelse om förenklade utlämnings- förfaranden. Bestämmelsen återfinns i artikel XVII i den konsoliderade versionen. Ett förenklat utlämningsförfarande kan tillämpas om den eftersökte samtycker till att överlämnas. I sådana fall får den anmodade staten i enlighet med de principer och förfaranden som gäller i dess rättssystem överlämna honom eller henne så snabbt som möjligt utan ytterligare förfaranden. Internationell rättslig hjälp i brottmål 7.1Översikt över de avtal om internationell rättslig hjälp som behandlas i ärendet I detta avsnitt (7) behandlas flera avtal om internationell rättslig hjälp i brottmål. Avtalet om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan och förenta staters regering benämns bilaterala avtal. Avtalet är intaget som bilaga 5. Avtalet om ömsesidig rättslig hjälp mellan Europeiska unionen och förenta stater benämns . är intaget som bilaga 4. Instrumentet som avses i artikel 3.2 i avtalet om ömsesidig rättslig hjälp mellan Europeiska unionen och förenta stater om tillämpning av bilaterala avtal benämns det bilaterala instrumentet. Det bilaterala instrumentet finns i bilaga 2. Med den konsoliderade versionen avses det sammansatta avtalet, dvs. bilaterala avtal med ändringar genom och det bilaterala instrumentet, som har sammanförts till ett konsoliderat avtal med vissa ändringar i artikelnumreringen. Den konsoliderade versionen återfinns i bilaga 2 som en bilaga till det bilaterala instrumentet. 7.2 Avtalsförhållandet mellan och undertecknades ett avtal om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan och (bilaterala Ett avtal av detta slag blir direkt tillämplig lag i (avtalet är self-executing), medan det för del enbart blir Denna olikhet har medfört att för vissa artiklar har krävt mycket tydliga skrivningar. alltid varit nödvändiga för att skall kunna uppfylla sin del av Enligt artikel 22 träder avtalet i kraft i den andra månaden efter utväxling av ratifikationsinstrument. har ännu ratificerat avtalet. Det bör dock poängteras att och , utan ett särskilt avtal, samarbetar i frågor om rättslig hjälp. EU:s medlemsstater samarbetar var för sig med i bland annat frågor som rör straffrättsliga förfaranden. samarbetet, så att särskilt gränsöverskridande brottslighet och terrorism kan bekämpas effektivt, beslutade Europeiska unionens råd 2002 att bemyndiga ordförandeskapet att inleda förhandlingar med Ordförandeskapet, i nära samarbetet med medlems- staterna, förhandlade fram ett avtal om ömsesidig rättslig hjälp. bemyndigade därefter, , rådets ordförande att utse den eller de personer som skulle ha befogenhet att underteckna avtalet på EU:s vägnar, med förbehåll för att de senare ingås (2003/516/EG). undertecknades avtalet mellan Europeiska unionen och om ömsesidig rättslig hjälp (). 2004/05:46 parter är EU och . Avtalet träder i kraft vid det månadsskifte som infaller efter det att de avtalsslutande parterna har underrättat varandra om att de har avslutat sina interna för- faranden för ikraftträdande. Det innebär i praktiken att varje medlemsstat skall ha avslutat sina interna förfaranden innan avtalet kan träda i kraft. I samband med rådets beslut om att bemyndiga ordförandeskapet att på EU:s vägnar underteckna avtalet lämnade ett konstitutionellt förbehåll enligt artikel 24 i fördraget om Europeiska unionen, vilket innebär att de förfaranden som föreskrivs i regeringsformen skall vara uppfyllda innan kan bli bunden av . Avtalet förutsätter att varje EU-medlemsstat med skriftligen beskriver förhållandet mellan artiklar och eventuellt bilateralt avtal om rättslig hjälp. I finns artiklar som i vissa delar ändrar innehållet bilaterala avtal, i vissa delar kompletterar detsamma. och har därför i enlighet med förhandlat fram ett bilateralt instrument som klargör hur de två avtalen skall förhålla sig till varandra. Det träder i kraft när såväl som genomfört sina respektive nationella förfaranden för ikraftträdande och träder i kraft. Det sammansatta avtalet, dvs. det bilaterala avtalet med ändringar och kompletteringar genom har sammanförts till en konsoliderad version, som är intagen som en bilaga till instrumentet. Denna konsolide- rade text skall ses som en populärversion och är inte i sig bindande. De överenskommelser som kommer att vara bindande mellan och är bilaterala avtal samt och det bilaterala instrumentet. För tydlighets skull är det den konsoliderade versionen som är ut- gångspunkten i denna proposition. I avsnitt 7.37.5 följer en genomgång av avtalen. För en exakt lydelse av innehållet i det bilaterala instrumentet och det konsoliderade avtalet samt , se bilaga 2 respektive 4. De artiklar bilaterala avtal som har fått ny lydelse genom beskrivs i sin ursprungliga form i avsnitt 7.6. 7.3Avtalet mellan och () Skäl och inledande bestämmelser (artikel 12) Avtalet mellan och () inleds med skäl för avtalet. Av dessa framgår att Europeiska unionen och önskar att ytterligare underlätta samarbetet mellan och Europeiska unionens medlemsstater, önskar bekämpa brottslighet på ett effektivare sätt för att skydda sina demokratiska samhällen och gemensamma värderingar, vederbörligen beaktar den enskildes rättigheter och rättsstatsprin- cipen, beaktar de garantier i sina respektive rättssystem som ger en åtalad Prop. 2004/05:46 person rätt till en rättvis rättegång, inbegripet rätt att rannsakas av en opartisk domstol inrättad i enlighet med lagstiftningen, önskar ingå ett avtal om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål. Även om skälen inte är en del av avtalet har de betydelse vid tolk- ningen av de enskilda artiklarna. Avtalets mål och syfte redovisas i artikel 1 så att EU och förpliktar sig att i enlighet med bestämmelserna i avtalet förbättra samarbetet och ömsesidig rättslig hjälp. De två definitioner som krävs för avtalet finns i artikel 2. Med avtalsslutande parter avses Europeiska unionen och . Med medlemsstat avses en medlemsstat i Europeiska unionen. Materiella bestämmelser (artikel 310) Artikel 3 redovisar tillämpningsområdet för i förhållande till bilaterala avtal om ömsesidig rättslig hjälp med medlemsstater och om sådana avtal saknas. I artikel 3.1 anges hur artikel 410 skall förhålla sig till bilaterala avtal. För att det inte skall råda någon tveksamhet om detta förhållande skall varje medlemsstat och i ett skriftligt instrument bekräfta att dess gällande bilaterala avtal med om ömsesidig rättslig hjälp skall tillämpas på det sättet (artikel 3.2 a). Även nytillträdande medlemsstater i EU skall integreras i regelverk (artikel 3.2 b och c). Också stater som inte har bilaterala avtal med omfattas av (artikel 3.3). I artikel 3.4 regleras skall gälla mellan en nytillkommen medlemsstat och , för det fall något skriftligt instrument inte har hunnit upprättas dem emellan före medlemsstatens anslutning till unionen. Att gäller endast mellan de berörda staterna och inte har verkan i förhållande till enskilda personers rättigheter framgår av arti- kel 3.5. De övriga materiella bestämmelserna finns i artikel 410. Bestämmel- serna behandlar identifiering av bankinformation, gemensamma utred- ningsgrupper, videokonferens, påskyndat översändande av framställ- ningar, ömsesidig rättslig hjälp till administrativa myndigheter, begräns- ningar av användningen för att skydda personuppgifter och andra upp- gifter samt den ansökande statens begäran om sekretess. Av de materiella bestämmelserna är det bara artikel 10 om sekretess som inte har satt spår i det bilaterala instrumentet. Eftersom det bilaterala avtal finns en bestämmelse om sekretess, skall artikel 10 inte tillämpas mellan och , se artikel , som föreskriver att artikel 10 i skall tillämpas bara i avsaknad av bilaterala avtals- bestämmelser. Övriga materiella bestämmelser i skall enligt artikel 3.1 ae tillämpas utöver bilaterala avtalsbestämmelser eller, enligt artikel 3.1 f, i stället för eller i avsaknad av bilaterala avtals- bestämmelser. Samråd (artikel 11) I artikel 11 i regleras skyldighet för de avtalsslutande parterna, dvs. Europeiska unionen och , att samråda för att möjliggöra att avtalet utnyttjas så effektivt som möjligt och för att underlätta lösningen av tvister om tolkningen eller tillämpningen av avtalet. Icke-avvikelse (artikel 13) innehåller i artikel 13 en bestämmelse om s.k. icke-avvikelse. Med förbehåll för artikel 4.5 om banksekretess och artikel 9.2 b om användningsbegränsningar med hänvisning till skydd av personuppgifter, hindrar inte avtalet den anmodade staten från att åberopa skäl för att vägra hjälp med hänvisning till ett bilateralt avtal om ömsesidig rättslig hjälp eller, i avsaknad av ett avtal, sina tillämpliga rättsliga principer, inbegripet om verkställandet av framställningen skulle kunna skada dess suveränitet, säkerhet, allmänna ordning eller andra väsentliga intressen. Nya avtal (artikel 14) utesluter enligt artikel 14 inte att bilaterala avtal mellan en medlemsstat och ingås efter avtalets ikraftträdande, förutsatt att de är förenliga med . Ett exempel på när ett sådant avtal kan träffas nämns i en förklarandenot till . Om tillämp- ningssvårigheter inte kan lösas genom samråd, är det förenligt med avtalet att låta framtida bilaterala avtal fastställa en operativ genomförbar alternativ mekanism rörande den särskilda bestämmelsen i förhållande till vilken svårigheten har uppstått. Utsedd myndighet och underrättelse (artikel 15) Frågor om centralorgan och underrättelser behandlas i artikel 15. Om något annat ministerium än justitieministeriet har utsetts i enlighet med artikel 8.2 b (om rättslig hjälp till administrativa myndigheter) skall Europeiska unionen underrätta om vilket ministerium som utsetts (punkt 1). Frågan berör inte . De avtalsslutande parterna skall (punkt 2) underrätta varandra om vilka nationella myndigheter de har utsett i enlighet med artikel 4.3 (om identifiering av bankinformation), innan den utväxling av skriftliga instrument som avses i artikel 3.2 och 3.3 äger rum mellan medlems- staterna och . Underrättelsen sker i artikel 18a punkt 3 i den konsoliderade versionen. Underrättelse skall också ske om eventuella begränsningar till viss brottslighet som åberopas enligt artikel 4.4 (om identifiering av bankinformation). Underrättelsen sker i artikel 18a punkt 4 i den konsoli- derade versionen. Tidsmässig och territoriell tillämpning (artikel 12 och 1618) Artikel 12 handlar om den tidsmässiga tillämpningen av . Den frågan återspeglas i artikel 3 och 4 i det bilaterala instrumentet, och behandlas i avsnitt 7.4. skall i territoriellt hänseende enligt artikel 16 gälla för samt, när det gäller Europeiska unionen, för medlemsstaterna och för territorier för vilkas yttre förbindelser en medlemsstat ansvarar, eller länder som inte är medlemsstater men för vilka en medlemsstat har andra skyldigheter avseende yttre förbindelser, om de avtalsslutande parterna enas om detta genom utväxling av en diplomatisk not som vederbörligen bekräftas av den berörda medlemsstaten. berörs inte av den särskilda regleringen av andra territorier eller länder. De avtalsslutande parterna har i artikel 17 enats om att genomföra en översyn av senast efter dess ikraftträdande. Översynen skall i synnerhet röra avtalets genomförande i praktiken och kan även omfatta sådana frågor som vilka konsekvenser innehållet i detta avtal får för Europeiska unionens vidare utveckling. träder enligt artikel 18 i kraft vid det månadsskifte som infaller efter det att parterna underrättat varandra om att de har avslutat sina interna förfaranden för ikraftträdande, bl.a. att bilaterala instrument enligt artikel 3 i har upprättats. En avtalsslutande part kan säga upp avtalet när som helst genom en skriftlig anmälan till den andra parten, varvid uppsägningen får verkan efter dagen för anmälan. Frågan behandlas i avsnitt 7.4 i anslutning till mot- svarande fråga i artikel 5 i det bilaterala instrumentet. Som ovan nämnts har och förhandlat fram ett bilateralt instrument som klargör hur artiklar förhåller sig till bilaterala avtal. Till instrumentet är bilagt, som en konsoliderad version, de artiklar som avses gälla mellan och i fråga om ömsesidig rättslig hjälp. Instrumentet har fem artiklar. Förhållandet mellan och det bilaterala avtalet I artikel 1 i instrumentet erkänner (acknowledge) och att i enlighet med bestämmelserna i instrumentet skall tillämpas bilaterala avtal enligt följande: a)Bestämmelserna i artikel 4 i , som de framläggs i artikel 18a i bilagan till instrumentet, skall reglera identifiering av konton och ekonomiska transaktioner, utöver vad som föreskrivs i det bilaterala avtalet. b)Bestämmelserna i artikel 5 i , som de framläggs i artikel 18b i bilagan till instrument, skall reglera upprättande av och verksamhet för gemensamma utredningsgrupper, utöver vad som föreskrivs i det bilaterala avtalet. Bestämmelserna i artikel 6 i , som de framläggs i artikel 6 och 18c i bilagan till instrumentet, skall reglera upptagning av vittnesmål från en person i den anmodade staten genom användning av videoöverföringsteknik mellan den ansökande och den anmodade staten, utöver vad som föreskrivs i det bilaterala avtalet. d)Bestämmelserna i artikel 7 i , som de framläggs i artikel 4.1 i bilagan till instrumentet, skall reglera användning av snabba kommunikationsmedel, utöver vad som föreskrivs i det bilaterala avtalet. e)Bestämmelserna i artikel 8.2 i , som de framläggs i artikel 2.3 i bilagan till instrumentet, skall reglera översändande av framställningar om ömsesidig rättslig hjälp till administrativa myndigheter, utöver vad som föreskrivs i det bilaterala avtalet. f)Bestämmelserna i artikel 9 i , som de framläggs i artikel 7 i bilagan till instrumentet, skall reglera begränsningar av användningen av information eller bevismaterial som lämnas till den ansökande staten och villkoren för eller vägran att lämna hjälp på grunder som rör dataskydd. Genom tillkommer nya ömsesidiga åtaganden, artikel 18a, 18b och 18c i den konsoliderade versionen. Artiklarna har fått den ovan- liga numreringen för att inte rubba den övriga numreringen bilaterala avtal1. Därutöver innebär att vissa andra artiklar justeras, närmare bestämt artikel 2, 4, 6 och 8. Slutligen får artikel 7 ett helt nytt innehåll. Grunden för hur skall förhålla sig till bilaterala avtal finns i artikel 3.1 i , se vidare avsnitt 7.3. Innehållet i de olika bestämmelserna kommenteras i avsnitt 7.5. Artikel 2 förklarar att den integrerade texten till bestämmelserna i det bilaterala avtalet och är intagen som en bilaga till instru- mentet. Tidsmässig tillämpning på brott Den bestämmelse i som reglerar tidsmässig tillämpning (artikel 12) återspeglas delvis i artikel 3 i det bilaterala instrumentet. Av artikeln framgår att det bilaterala instrumentet skall tillämpas såväl på brott som har begåtts före instruments ikraftträdande som på brott som har begåtts efter den tidpunkten. Detta är det vanliga sättet att reglera tillämpningen i avtal om ömsesidig rättslig hjälp och regleringen avviker inte från vad normalt tillämpar. 1 De svenska artiklarna 18a, 18b och 18c motsvaras av 18 bis, 18 ter respektive 18 quater i den engelska versionen. Tidsmässig tillämpning på framställningar Artikel 4 avspeglar den andra delen av artikel 12 i som rör tidsmässig tillämpning. Instrumentet skall som huvudregel inte tillämpas på framställningar som har gjorts före dess ikraftträdande. I två avseenden skall emellertid det bilaterala instrumentet tillämpas på framställningar som har gjorts före den tidpunkt då instrumentet träder i kraft men som inte har avgjorts i den anmodade staten vid den tid- punkten. Det gäller artiklarna 4.1 a, 6.1 d och 18c i den konsoliderade versionen, dvs. frågor om framställningens form och innehåll samt om videokonferens. Artikel 5 a. Ratificering I artikel 5 a görs det klart att och skall underrätta varandra när respektive stat har slutfört den interna processen för ratifi- cering. För del innebär det att underrättelse skall ske när tagit ställning till instrumentet. Artikel 5 b. Det bilaterala instrumentet reglerar i artikel 5 b vad som händer om EU- avtalet upphör. Då skall också instrumentet upphöra att gälla och bilaterala avtal tillämpas, under förutsättning att det senare har trätt i kraft. och får dock komma överens om att fortsätta att tillämpa några eller alla bestämmelser i instrumentet. I avsnitt 7.2 anges att bilagan till det bilaterala instrumentet, dvs. den konsoliderade versionen, inte har någon självständig status i förhållandet mellan och . Bilagan finns med för att åskådlig- göra avtalsförhållandet och för att underlätta tillämpningen av alla över- enskommelser. Avsikten är naturligtvis att bilagan på ett uttömmande och korrekt sätt skall återspegla avtalsförhållandet. Hur artiklarna i den konsoliderade versionen förhåller sig till svensk rätt redovisas i avsnitt 8.3. Tillämpningsområde (artikel 1) I artikel 1.1 åtar sig parterna att i enlighet med bestämmelserna i avtalet lämna varandra ömsesidig rättslig hjälp i samband med utredning av och lagföring för brott och i rättsliga förfaranden som hänför sig till brott, dvs. under såväl förundersökning som rättegång i brottmål. Punkten innehåller en uppräkning av vad rättslig hjälp skall inbegripa. a) att efterforska och identifiera personer eller föremål, b) delgivning av handlingar, c)bevisupptagning eller hållande av förhör, d)att överföra frihetsberövade personer för förhör eller i annat e)att tillhandahålla handlingar, uppteckningar och föremål, f)att verkställa framställningar om husrannsakan och beslag, g)att biträda i rättsliga förfaranden som gäller kvarhållande samt förverkande av egendom och dess återlämnande, h)att inleda straffrättsliga förfaranden i den anmodade staten, samt i)att lämna varje annat slag av rättslig hjälp som är förenlig med detta avtals syfte och inte förbjuden enligt den anmodade statens lagstiftning. Som framgår av uppräkningen (punkt i) är den inte uttömmande. Rättslig hjälp skall enligt huvudregeln i artikel 1.3 lämnas oberoende av om gärningen utgör brott i den anmodade staten. Detta undantag från principen om dubbel straffbarhet är inte absolut. Vid vissa former av rättslig hjälp överförande av frihetsberövade personer, husrannsakan eller beslag eller vid biträde vid förverkande kan den anmodade staten kräva att gärningen skall utgöra brott också i den staten. I artikel 1.4 påpekas att avtalet enbart gäller ömsesidig rättslig hjälp mellan de avtalsslutande parterna och alltså inte innebär någon rätt för en enskild person. Ingenting hindrar emellertid att initiativet till begäran kommer från en part eller motsvarande i det rättsliga förfarandet. Det avgörande är att beslut om att begära assistans är fattat av en behörig instans, dvs. normalt åklagare eller domstol. Centralorgan (artikel 2) I motsats till det inom EU normalt tillämpade förfarandet med kontakter direkt mellan de rättsliga myndigheterna i respektive land, bygger avtalet på att kommunikationer mellan och skall ske mellan centralorgan, för del (punkt 1 och 2). Rätten att begära rättslig hjälp är inte begränsad till rent brottsbe- kämpande myndigheter utan även administrativa myndigheter som har en del i utredningen av brott är behöriga att vända sig till sitt centralorgan för att därigenom få göra en framställning. Centralorganen skall sålunda göra framställningar på de myndigheters vägnar som är ansvariga för utredning, lagföring eller rättsliga förfaranden som hänför sig till brott, dvs. i domstolar, allmänna åklagare och andra myndigheter med behörighet att leda förundersökningar om brott (punkt 3). Under förhand- lingarna om 2001 års bilaterala avtal framfördes att det från amerikansk sida är huvudsakligen i tre slags utredningar i vilka man kommer att begära assistans: grand jury-utredningar, utredningar som genomförs av law enforcement agencies, och utredningar av regulatory agencies. I det första fallet begärs rättslig hjälp av åklagare och i de andra fallen av den utredande myndigheten. Genom artikel 8.2 i , som genom artikel 1 e i det bilaterala instrumentet skall tillämpas mellan och (artikel 2.3 b i den konsoliderade versionen), regleras översändande av ansökan om rättslig hjälp från administrativa myndigheter. En framställning om rättslig hjälp från organ eller enheter med särskild författningsreglerad behörighet att överlämna ärenden till åtal skall översändas mellan centralorganen eller mellan andra myndigheter som centralorganen har enats om. Centralorganen skall ha direkt kontakt med varandra (punkt 4). Begränsningar (artikel 3) Av artikel 3.1 följer att ett centralorgan får vägra att lämna rättslig hjälp om a)gärningen endast faller under militär lagstiftning, b)gärningen avser ett politiskt brott, c)gärningen inte kan föranleda fängelse i den ansökande staten, d)verkställighet av framställningen skulle strida mot ordre public, eller e)framställningen inte är gjord enligt avtalet. Innan framställningen avslås skall det övervägas om den rättsliga hjälpen kan beviljas på vissa villkor (punkt 2). Ett avslag skall motiveras (punkt 3). Som framgår av redovisningen är avslagsgrunderna inte absoluta, utan bestämmelsen har en har fakultativ utformning. Utöver uppräkningen i artikel 3.1 framgår ytterligare vägransgrunder av formuleringar i andra artiklar. Som exempel kan nämnas artikel 10.2 om allmänna handlingar, artikel 12.1 om överförande av frihetsberövade personer, artikel 16.1 om husrannsakan och beslag samt artikel 18.2 om förverkandeförfaranden men också allmänna bestämmelser i t.ex. artikel 5.3 och 5.6. Dessa avslagsgrunder kommenteras i anslutning till respek- tive artikel. Framställningens form och innehåll (artikel 4) I artikel 4, som justerats genom , finns detaljerade regler om framställningens form och innehåll. För det första skall en framställning göras skriftligen, om inte den mottagande staten i brådskande fall accepterar att den görs på annat sätt. I så fall skall den bekräftas skriftligen , om inte den mottagande staten förklarar sig inte behöva en bekräftelse (artikel 4.1 a). För det andra tillåts snabba kommunikationsmedel, t.ex. fax eller e- post. Då skall emellertid framställningen bekräftas om det begärs av den anmodade staten (artikel 4.1 b). För det tredje skall framställningen vara på den anmodade statens språk eller översatt till det språket, om inte annat har överenskommits i det enskilda fallet (artikel 4.1 c). För det fjärde skall framställningen innehålla uppgift om den myndighet som handlägger ärendet, en beskrivning av vad saken gäller, vilket förfarande som pågår, inklusive uppgift om fakta och lagbe- stämmelser som är tillämpliga på de brottsliga gärningar som hänför sig till ärendet, en beskrivning av vilken åtgärd som begärs och uppgift om syftet med den begärda åtgärden och dess anknytning till omständlig- heterna i ärendet (artikel 4.2). För det femte skall framställningen, i den mån det är nödvändigt och möjligt, också innehålla en rad andra uppgifter (artikel 4.3). Verkställighet av framställningar (artikel 5)