prop · GT0328 · 2005-12-07 00:00:00 — I lagfartsärenden brukar dessutom vissa andra handlingar ges in, t.ex. bevis om att kommun inte utövar förköpsrätt, förvärvstillstånd och protokoll över vissa styrelsebeslut. En elektronisk ansökan om lagfart måste sålunda alltid kompletteras med handlingar som vanligen har upprättats i pappersform. Om det ges in handlingar i såväl elektronisk form som pappersform i samma ärende försvårar det inskrivnings- myndighetens ärendehandläggning, eftersom inskrivningsmyndigheten då måste sammanföra handlingar som har olika form. Detta problem skulle man visserligen komma tillrätta med om man såsom flera remissinstanser, bl.a. samtliga inskrivningsmyndigheter, har förordat föreskrev att sökanden måste ge in samtliga handlingar i en och samma form, dvs. antingen pappersform eller elektronisk form. Enligt vår mening skulle emellertid en sådan bestämmelse föra för långt. Det är exempelvis inte rimligt att i ett ärende som har initierats genom en elektronisk ansökan helt förbjuda kompletteringar i pappersform. Det skulle innebära att en ofullständig ansökan, ingiven i elektronisk form men senare kompletterad i pappersform, måste avslås trots att det hade funnits skäl för bifall om den hade getts in i pappersform. Införandet av ett elektroniskt ansökningsförfarande i lagfartsärenden aktualiserar också frågan om fångeshandlingen som alltid skall ges in i original (jfr 20 kap. 5 § jordabalken och prop. 1970:20 del A s. 288 f.) skall kunna ges in till inskrivningsmyndigheten i elektronisk kopia (denna särskilda fråga behandlas i avsnitt 5.3). De angivna problemen är dock inte så stora att de bör tillmätas avgörande betydelse. Goda skäl talar för att tillåta elektroniska ansökningar även i lagfartsärenden. Inskrivningsmyndigheterna handlägger ytterligare ett förhållandevis stort antal ärenden, bl.a. ärenden om inskrivning av tomträtt, ärenden om inskrivning av annan nyttjanderätt än tomträtt, ärenden om inskrivning av servitut och rätt till elektrisk kraft samt anteckningsärenden (se 19 kap. 29 och 30 §§, 21 kap. 1 § och 23 kap. 1 § jordabalken). Det är naturligt att elektroniska ansökningar och anmälningar får ges in även i dessa ärenden under förutsättning att det kan antas medföra någon form av förenkling. I fråga om en del ärenden, särskilt sådana som förekom- mer mindre frekvent, är det dock tveksamt om fördelarna med elektronisk ingivning står i proportion till de merkostnader som kan uppkomma (t.ex. myndigheternas kostnader för att i ett och samma ärende hantera såväl pappersbaserade handlingar som handlingar i elektronisk form). Det är mot denna bakgrund inte säkert att det i vart fall på kort sikt bör vara möjligt att ge ansökan på elektronisk väg i alla dessa typer av ärenden. Det finns alltså goda skäl för att göra det möjligt att ge in vissa slag av ansökningar i inskrivningsärenden på elektronisk väg, framförallt ansök- ningar om inteckning eller lagfart. Vidare anser vi, liksom flera remissinstanser, att det bör vara möjligt att på elektronisk väg inleda vissa anteckningsärenden enligt 19 kap. 29 och 30 §§ jordabalken och ärenden om ändring i fastighetsindelning som föranleds av avisering från lantmäterimyndighet (se 52 § förordningen [2000:308] om fastighets- register). Frågan är emellertid om det är lämpligt att precisera de aktuella ärendena i lag. Inskrivningsmyndigheternas nya IT-stöd beräknas tas i bruk , men det är osäkert om hela systemet kommer att vara utvecklat . Därför är det exempelvis oklart om det kommer att gå att ansöka elektroniskt och, i så fall, i vilka ärenden som detta kommer att vara möjligt. Förutsättningarna för och behovet av att kunna ansöka elektroniskt kan också förändras . Mot denna bakgrund bör det inte regleras i lag i vilka inskrivningsärenden som en ansökan får ges in i elektronisk form. Det bör i stället överlämnas åt Prop. 2005/06:28 regeringen att meddela föreskrifter om detta. 5.3Ingivande av fångeshandling i samband med elektronisk ansökan Regeringens förslag: Om det har meddelats föreskrifter om att en ansökan om lagfart får lämnas i form av ett elektroniskt dokument, får även den fångeshandling som ansökan avser ges in elektroniskt, om det sker enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer och handlingens överensstämmelse med originalet är bestyrkt på visst sätt. Om den elektroniska versionen av fångeshandlingen inte uppfyller dessa krav, skall lagfartsansökan avslås. Den som lämnar ett oriktigt bestyrkande av en fångeshandlings överensstämmelse med originalet skall dömas till böter eller fängelse eller, om brottet är att anse som grovt, till fängelse i högst . Promemorians förslag: I promemorian har det föreslagits att den som lämnar ett oriktigt bestyrkande av en fångeshandlings överensstämmelse med originalet enbart skall dömas till böter eller fängelse . Förslaget i promemorian överensstämmer i övrigt med regeringens för- slag (se promemorian s. 3943). Remissinstanserna: Flera remissinstanser har kritiserat den föreslagna straffbestämmelsen. Vissa av remissinstanserna har därvid ansett att det inte finns anledning att införa en särskild straffbestämmelse vid sidan av bestämmelserna i , medan andra har ansett att bestämmelsen bör omfatta även oriktigt bestyrkande på grund av oaktsamhet och att högsta straffet bör vara längre än sex månaders fängelse. Remissinstan- serna har i övrigt i huvudsak tillstyrkt förslaget. Några har dock kritiserat de särskilda villkor som uppställs i promemorians förslag. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- ringens förslag (se utkastet till lagrådsremiss s. 2529). Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig har hänvisat till sina tidigare svar eller inte haft några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag En fångeshandling skall kunna ges in i elektronisk form Som har nämnts skall den som ansöker om lagfart bifoga fånges- handlingen. Det anses att originalet av fångeshandlingen inte enbart en bestyrkt kopia skall ges in (jfr 20 kap. 5 § jordabalken och prop. 1970:20 del A s. 288 f.). En ansökan om lagfart skall avslås om fångeshandlingen inte har getts in på samma inskrivningsdag som själva ansökan (se 20 kap. 6 § 1 jordabalken). kan inte bevilja uppskov till en senare inskrivningsdag (jfr 19 kap. 1315 §§ och prop. 1970:20 del B 1 s. 508510). Såsom regelverket är utformat skulle det alltså, om ansökan om lagfart gavs in i form av ett elektroniskt dokument, vara nödvändigt att ge in fångeshandlingen separat. Detta skulle medföra merarbete för såväl inskrivningsmyndigheten som ingivarna. Det skulle också medföra en risk för att inskrivningsmyndigheten tvingas meddela ett stort antal avslagsbeslut på den grund att fångeshandlingen inte har kommit in på samma inskrivningsdag som ansökan. Ett alternativ, som sannolikt skulle leda till ett mindre antal avslags- beslut, är att i de fall där ansökan ges in på elektronisk väg tillåta att fångeshandlingen ges in efter ansökan. Också en sådan ordning skulle dock leda till praktiska olägenheter. Bl.a. skulle inskriv- ningsmyndigheten bli tvungen att i ett och samma ärende hantera såväl elektroniska som pappersbaserade handlingar. Risken finns också att ingivaren inte skulle lyckas samordna ingivandet av den elektroniska ansökan med ingivandet av fångeshandlingen och att inskrivnings- myndigheten till följd därav skulle tvingas fatta ett stort antal onödiga avslagsbeslut. Ett annat alternativ är att avstå från kravet på ingivande av original- handlingen under förutsättning att ingivaren i stället, tillsammans med den elektroniska ansökan, ger in en skannad version av handlingen. Kravet på att originalhandlingen skall ges in är bl.a. ägnat att förhindra olika slag av falsarier. Det kan, som Hovrätten för och Kammarkollegiet har framhållit, hävdas att, om kravet tas bort, så ökar risken för att oriktiga fångeshandlingar läggs till grund för lagfartsbeslut medan möjligheterna att upptäcka falsarier minskar. Av betydelse i sammanhanget är att rättsläget beträffande flera olika slag av för- falskning som sker genom användande av elektroniska handlingar anses oklart. Det går därför inte att säga säkert om en teknisk manipulation avseende en inskannad version av en fångeshandling kan bestraffas enligt bestämmelserna om förfalskningsbrott i (jfr prop. 2003/04:40 s. 46). De risker som detta alternativ innebär kan dock minskas om man kompletterar regelverket med särskilda villkor och begränsningar. Vi anser därför att det i viss utsträckning bör vara möjligt att ge in fånges- handlingar i elektronisk form. men endast om vissa särskilda villkor är uppfyllda. I promemorian har det föreslagits att rätten att ge in fångeshandlingar i elektronisk form skall begränsas till sådana ingivare till vilka, typiskt sett, särskild tilltro kan sättas. Enligt promemorians förslag skall enbart sådana ingivare som står under eller motsvarande myndighets tillsyn få ge in fångeshandlingar elektroniskt. Vi anser att det finns starka säkerhetsmässiga och tekniska skäl för en begränsning, i vart fall till dess ytterligare erfarenhet har vunnits av ett system med elektronisk ingivning. Flera remissinstanser, bl.a. Hovrätten för , och advokat- samfund, har visserligen menat att konkurrensskäl talar emot en begränsning av detta slag. Exempelvis har befarat att ingivare som får möjlighet att ge in fånges- handlingar elektroniskt kan komma att utnyttjas i större utsträckning än andra därför att de ansökningar som dessa ingivare ger in snabbare kan ge företrädesrätt. För vår del anser vi att risken för att ingivare som har möjlighet att ge in fångeshandlingar elektroniskt skulle gynnas framför andra ingivare är mycket liten. Det kan tilläggas att möjligheten att använda elektroniska rutiner även på andra rättsområden är begränsad till aktörer som uppfyller särskilda krav. Så är t.ex. möjligheten att bli registrerad som pantbrevshavare i pantbrevsregistret och att utnyttja elektroniska rutiner vid kommunikation med pantbrevsregistret be- gränsad till företag och personer som har tillgång till viss teknisk utrustning och teknisk sakkunskap samt uppfyller krav på lämplighet (se 14 § lagen om pantbrevregister). Vi förordar därför att möjligheten att ge in fångeshandlingar elektroniskt bör förbehållas vissa ingivare. Vilka de är bör preciseras i förordning. Till dessa ingivare bör i vart fall höra företag som står under tillsyn av eller motsvarande utländska myndighet. Ytterligare ett sätt att undvika missbruk vid elektronisk ingivning av fångeshandlingar är att ställa krav på att ingivaren med elektronisk signatur bestyrker att den ingivna inskannade versionen överensstämmer med originalhandlingen. Ett sådant krav på bestyrkande kan förenas med en straffrättslig sanktion vid oriktigt bestyrkande. Vad gäller straff- rättsliga sanktioner kan nämnas att vi har tillsatt en utredning för översyn av bestämmelserna i 14 och 15 kap. som berör urkunder (se dir. 2005:68). I avvaktan på att den utredningen redovisar sina förslag och eventuella författningsändringar med anledning av utredningens överväganden genomförs, kan det införas särskilda straff- rättsliga bestämmelser som gäller fångeshandlingar som ges in till inskrivningsmyndigheten elektroniskt. Motsvarande har skett på social- försäkringsrättens område. I lagen (2004:115) om självbetjäningstjänster via Internet inom socialförsäkringens administration finns en särskild straffbestämmelse som gäller om någon vid användning av socialför- säkringstjänstens självbetjäningstjänster lämnar en oriktig uppgift eller förtiger sanning (se 5 § lagen om självbetjäningstjänster via Internet inom socialförsäkringens administration, jfr prop. 2003/04:40 s. 46 och 47). Vi anser att regler av detta slag bör införas, dvs. det bör i jorda- balken föreskrivas dels att en ingiven elektronisk kopia av fångeshand- lingen skall vara bestyrkt, dels att oriktigt bestyrkande skall föranleda straff. En särskild fråga är hur en sådan straffbestämmelse bör utformas. I promemorian har det föreslagits att enbart uppsåtligt oriktigt bestyrkande skall kunna leda till straffansvar. Inskrivningsmyndigheterna i , , och har ansett att även oriktigt bestyrkande som görs på grund av oaktsamhet bör kunna föranleda straffansvar. Bestämmelsen i 15 kap. 11 § om osant intygan- de straffbelägger endast gärningar som begås uppsåtligen. Vi anser att det inte finns anledning att göra avsteg från denna princip i fråga om elektroniska handlingar. I promemorian har det föreslagits att oriktigt bestyrkande av detta slag skall kunna föranleda fängelse . Inskrivningsmyndig- heten i och i har förordat att högsta straff skall vara längre än så. Vi delar den uppfattningen. Om brottet är att anse som grovt, bör det straffet vara detsamma som för osant intygande som är att anse som grovt, dvs. fängelse i högst (se 15 kap. 11 § ). Ytterligare ett sätt att minimera riskerna med ett system med elek- tronisk ingivning av fångeshandlingar är att införa särskilda aviserings- rutiner som ger den som dittills har haft lagfart på fastigheten möjlighet att reagera på beslutet om lagfart. Sådana aviseringsrutiner används bl.a. i det s.k. pantbrevssystemet (se lagen [1994:448] om pantbrevs- register och förordningen [1994:598] om pantbrevsregister) och vid registrering och avregistrering av styrelseledamöter i aktiebolagsregistret (se 44 a § aktiebolagsförordningen [1975:1387]). Om antar våra förslag i denna proposition, avser vi att införa sådana avi- seringsrutiner genom ändringar i inskrivningsförordningen. Sammanfattningsvis föreslår vi att det under vissa förutsättningar bör vara möjligt att göra undantag från kravet på ingivande av originalet av fångeshandlingen. En första förutsättning bör vara att ingivaren tillsammans med den elektroniska ansökan ger in en elektronisk kopia av fångeshandlingen. En andra förutsättning bör vara att ingivaren tillhör en sådan kategori ingivare som enligt vad som föreskrivs i förordning har rätt att ge in fångeshandlingar elektroniskt, exempelvis att ingivaren står under tillsyn av eller motsvarande utländska myn- dighet. Därutöver bör det krävas att kopians överensstämmelse med originalet är bestyrkt. Vid oriktigt bestyrkande bör straff kunna utdömas. Det bör slutligen införas särskilda aviseringsbestämmelser. Om fånges- handlingen ges in elektroniskt och ansökan om lagfart beviljas eller förklaras vilande, bör sålunda den som hade lagfart eller vilande lagfart på fastigheten vid ansökningstidpunkten tillsändas en underrättelse om beslutet. Det kan tilläggas att vi i avsnitt 5.12.2 föreslår nya skadeståndsregler som kommer att ge den enskilde ett skadeståndsrättsligt skydd vid missbruk av reglerna. Hur bör den elektroniska kopian vara beskaffad? Enligt vår uppfattning bör den elektroniska kopian av fångeshand- lingen lämpligen bestå av en skannad version av fångeshandlingen. , som har godtagit förslaget om ingivning av fångeshandlingar i elektronisk form, har förordat att även andra alternativ övervägs. Ett alternativ som har nämnt är ingivning av en elektroniskt undertecknad datafil. har framhållit att kommer inte alla bankkontor att ha tekniska förutsättningar att skanna in fångeshandlingar och att det dessutom är tveksamt om de effektivitetsvinster som bankerna kan göra genom de föreslagna rutinerna uppvägs av kostnaderna för nyinves- teringar. I många inskrivningsärenden finns det ett behov av att ge in dokument som har upprättats i pappersform. Det kan gälla inte enbart handlingar som en ingivare kan ha tillgång till i elektronisk form såsom en av ingivaren upprättad fångeshandling och som därmed torde väl lämpa sig för det system som har föreslagit utan även andra handlingar, exempelvis förvärvstillstånd. Ett krav på att fångeshandlingen skall ges in i skannad version har framför det alternativ som har tagit upp den fördelen att Prop. 2005/06:28 det dokument som inskrivningsmyndigheten får del av har samma faktiska utseende som själva originalet. Eftersom fångeshandlingen skall vara egenhändigt undertecknad, ligger det ett särskilt värde i att fångeshandlingen ges in på detta sätt.. Det ger inskrivningsmyndigheten möjlighet att kontrollera att den är underskriven, låt vara att inskriv- ningsmyndigheten inte kan göra någon närmare granskning av namn- teckningarnas äkthet. Till detta kommer att översändande av skannade handlingar t.ex. i form av pdf-bilder är en etablerad metod för att elektroniskt distribuera kopior av pappersdokument. Det framstår mot denna bakgrund som mest naturligt att en elektronisk ingivning av en fångeshandling sker genom att en skannad version av handlingen ges in. Det finns emellertid enligt vår mening inte anledning att i lag slå fast vilken metod som skall användas vid den elektroniska ingivningen. I jordabalken bör det i stället föreskrivas att fångeshandlingen får ges in elektroniskt enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. anses det att inskrivningsmyndigheten skall avslå en lagfarts- ansökan om fångeshandlingen inte ges in i original utan t.ex. i form av en kopia. Det anses inte finnas någon möjlighet att i stället besluta om uppskov eller om kompletteringsföreläggande. Om det införs en möjlig- het att ge in lagfartsansökan elektroniskt, bör, på motsvarande sätt, ansökan avslås om en elektroniskt ingiven fångeshandling inte är be- styrkt eller om den inte har getts in i enlighet med de föreskrifter som har meddelats. Detta bör komma till uttryck i jordabalken. Inte heller i dessa situationer bör det alltså vara möjligt att meddela beslut om uppskov eller kompletteringsföreläggande. Uppvisande av skriftlig fullmakt Regeringens bedömning: Det behöver inte införas några nya bestäm- melser om uppvisande av fullmakt. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- dömning (se promemorian s. 43 och 44). Remissinstanserna: i har ansett att det krävs ett förtydligande i lagen om att fullmakt i original inte behöver företes om en fastighetsägare ansöker om en inskrivning. instanser som har yttrat sig har inte framfört några invändningar mot Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens bedömning (se utkastet till lagrådsremiss s. 30 och 31). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte framfört några in- vändningar mot förslaget. Skälen för regeringens bedömning: En fråga av stor betydelse för vilket genomslag som ett elektroniskt ansökningsförfarande får är om den som ger in en ansökan i egenskap av ombud för sökanden måste visa upp en skriftlig fullmakt. De flesta ansökningar om inskrivning ges nämligen in av ombud, framförallt av banker och kreditinstitut. krävs en sedvanlig skriftlig fullmakt, kan det antas att möjligheten att ge in elektroniska ansökningar inte kommer att utnyttjas i någon större Prop. 2005/06:28 utsträckning, eftersom en elektronisk ansökan i så fall måste komplet- teras med fullmakten. Enligt 47 § lagen (1996:242) om domstolsärenden (i fortsättningen kallad ärendelagen), som är tillämplig vid handläggning av inskrivningsärenden (jfr 19 kap. 26 § första stycket jordabalken), behöver ett ombud inte förete skriftlig fullmakt annat än om myndigheten anser att det behövs. kan alltså låta bli att infordra fullmakt. När inskrivningsmyndigheten bedömer om en skriftlig fullmakt behöver företes, torde en viktig aspekt vara om det finns anledning att betvivla ombudets behörighet. En annan viktig aspekt är ombudets vilja och förmåga att omgående vidta åtgärder för att ändra en felaktig registrering och ersätta skada som den medför (jfr Fitger, Lagen om domstolsärenden En kommentar s. 311 och prop. 2002/03:57 s. 27 och 28 samt 42 och 43). Om ett ombud står under tillsyn enligt särskild lagstiftning såsom t.ex. en bank gör torde inskrivningsmyndigheten kunna låta bli att infordra fullmakt. Risken för att en befattningshavare hos någon som står under tillsyn kommer att ge in obehöriga ansökningar får nämligen bedömas vara mycket liten. Om så ändå skulle ske, torde det bero på oaktsamhet och det kan antas att ombudet, t.ex. banken, kommer att se till att den felaktiga åtgärden ändras och att eventuell skada ersätts. För övrigt torde det endast undantagsvis inträffa att en ansökan om inteckning eller annan inskrivning från en obehörig person medför någon annan skada för fastighetsägaren än skyldigheten att betala expe- ditionsavgift och stämpelskatt. Så medför exempelvis en obehörig an- sökan om inteckning inte i sig att panträtt upplåts i fastigheten. För att panträtt skall uppkomma fordras även att fastighetens ägare har pant- förskrivit fastigheten. Bestämmelserna om uppvisande av fullmakt torde mot denna bakgrund inte komma att utgöra något hinder för ett elektroniskt ansöknings- förfarande. Några kompletterande bestämmelser behövs inte. I samband med att det infördes bestämmelser i lagen (1994:448) om pantbrevsregister om att ombud i vissa situationer inte behöver visa upp fullmakt (se 20 a § lagen om pantbrevsregister), infördes också bestämmelser om att huvudmannen, dvs. pantbrevs- havaren, alltid skall underrättas om en registreringsåtgärd som genomförs efter begäran av ett ombud som inte har visat upp skriftlig fullmakt (se 6 § andra stycket och 8 § andra stycket förordning [1994:598] om pantbrevsregister). Huvudmannen ges härigenom möjlighet att reagera mot en felaktig registrering. Motsvarande bör gälla i inskrivnings- ärenden. Om inskrivningsmyndigheten beslutar om inskrivning efter ansökan av ett ombud som inte har visat upp någon fullmakt, bör alltså huvudmannen normalt fastighetens lagfarna ägare underrättas om beslutet. Vi avser att införa bestämmelser om detta i förordning. I avsnitt 5.12.2 föreslår vi att den som å någon annans vägnar ger in en ansökan om inskrivning skall vara ersättningsskyldig för ren förmögen- hetsskada som uppkommer genom att han eller hon uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnat oriktig uppgift om sin behörighet. Makes samtycke till inteckning Regeringens bedömning: Kravet på att en make måste lämna sitt samtycke till överlåtelse av eller inteckning i fast egendom bör inte tas Samtycke bör även fortsättningsvis lämnas skriftligen, dvs. pappersform eller elektroniskt. Regeringens förslag: Samtycke från make skall kunna redovisas för inskrivningsmyndigheten på elektronisk väg. Promemorians bedömning och förslag: I promemorian har det föreslagits att ett samtycke även skall kunna redovisas på elektronisk väg genom ett intyg om att samtycke har lämnats. och förslag överensstämmer i övrigt med regeringens bedömning och förslag (se promemorian s. 4448). Remissinstanserna: i har ansett att kravet på makes samtycke bör flyttas från själva inteckningen till Kammarkollegiet har ansett att makes samtycke skall lämnas i sedvanlig skriftlig form och redovisas för inskrivningsmyn- digheten på samma sätt som . avstyrkt förslaget om att en ingivare skall kunna intyga att makes samtycke har lämnats, medan i har ansett att detta förfarande inte bör användas vid överlåtelse av fast Övriga remissinstanser som har yttrat sig har godtagit bedöm- ningen och förslaget. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överens- stämmer med regeringens förslag (se utkastet till lagrådsremiss s. 3135). Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig har hänvisat till sina tidigare svar eller tillstyrkt förslaget och godtagit bedömningen. Bakgrund: Enligt 7 kap. 5 § får en make inte utan den andra makens samtycke avhända sig eller låta inteckna fast egendom som utgör makarnas gemensamma bostad. En make får inte heller utan den andra makens samtycke avhända sig eller pantsätta annan egendom som utgör makarnas gemensamma bostad, t.ex. en bostadsrätt. får normalt inte heller utan den andra makens samtycke avhända sig eller låta inteckna fast egendom som inte utgör makarnas gemensamma bostad, om egendomen är giftorättsgods. Samtycke till en avhändelse av eller inteckning i fast egendom skall lämnas skriftligen.