prop · GS03102 · 2005-05-12 00:00:00 — och hade det lägsta antalet vårdplatser per invånare inom EU. Mer vård utförs inom öppenvården. För gråstarrsoperationer har andelen operationer som görs i öppen vård ökat från . För ljumskbråcksoperationer har motsvarande andel ökat från . Även höftledsoperationer har börjat genomföras i öppenvården. Antalet sjukhus har minskat successivt under senare delen av 1900- talet. fanns 115 akutsjukhus i . fanns det 87. Enligt Landstingsförbundets definition återstod det 76 akut- Vid nio av dessa bedrivs inte akut kirurgi och vid Skr. 2004/05:102 ytterligare sju sjukhus utförs inte akuta operationer kvällar, och Förändringarna i vårdens struktur handlar både om en anpassning till förändringar i samhällets infrastruktur och om den medicinska och tekniska utvecklingen. Både och tillkom dessutom att sjukvården ställts inför krav på minskade kostnader. Även om utvecklingen har gått från sluten vård till öppen vård har inventeringar vid sjukhus, genomförda av , visat att många av de patienter som vårdas i slutenvården vid medicinkliniker () vårdas för tillstånd som medicinskt och ansvarsmässigt sett borde tas om hand i primärvården eller i hemmet. eHälsa ett strategiskt verktyg för förnyelse av hälso- och sjukvården En bred implementering och användning av IT-stöd är en av de viktigaste förutsättningarna för att kunna möta samhällets krav på en tillgänglig, effektiv och högkvalitativ vård och omsorg. Eftersom hälso- och sjukvården är en av samhällets mest informationsintensiva sektorer, har användningen av IT-baserade verktyg medfört att arbetssätt, admi- nistrativa rutiner och kliniska tillämpningar har kunnat utvecklas och förnyas med hjälp av modern informations- och kommunikationsteknik. Detta har inneburit stora vinster för såväl medborgare, sjukvårdspersonal som huvudmän. Regeringen anser att en utbredd och avancerad användning av IT inom sjukvårdssektorn är av betydande värde. Olika IT-baserade tillämpningar, såsom elektroniska patientjournaler, eRecept och telemedicinska applikationer, utgör centrala verktyg för sjukvården. För att kunna utnyttja alla de fördelar som en rationell och effektiv IT-användning kan ge, krävs dock samverkan över huvudmannagränserna. Det är regeringens mening att de fortsatta investeringarna i IT-stöd inom hälso- och sjukvården är av ett sådant betydande strategiskt värde att ökad samverkan och koordinering mellan huvudmännen bör stimuleras. Det kanske mest centrala dokumentet inom hälso- och sjukvården är patientjournalen. I denna samlas information om patientens hälso- tillstånd, olika vårdkontakter, ställda diagnoser, inkomna provsvar etc. Därutöver används den i allt högre utsträckning för administration, verksamhetsuppföljning och forskning. Både som medicinskt och admi- nistrativt beslutsstöd intar patientjournalen en särställning bland all den dokumentation som hälso- och sjukvården använder sig av. Mot denna bakgrund har sjukvårdshuvudmännen tidigt satsat på att digitalisera de ofta mycket omfattande journaluppgifterna, med målsätt- ningen att öka patientsäkerheten och förenkla för sjukvårdspersonalen. ligger i en internationell jämförelse långt framme i användningen av elektroniska patientjournaler. Inom primärvården utförs över 95 pro- Skr. 2004/av vårddokumentationen elektroniskt, inom sjukhusvården är mot- Allt oftare är dessa elektroniska journaler också integrerade med angränsande system, vilket innebär att exempelvis hanteringen av röntgenbilder, provsvar, remisshantering och förskrivning av läkemedel nu kan ske elektroniskt direkt i journalsystemet. Ett problem är dock att informationsstrukturen inom hälso- och sjukvården till stora delar är mycket heterogen, med en uppsjö olika journalsystem som sällan kan kommunicera med varandra. Flera huvudmän har arbetat intensivt med att uppdatera och integrera sina befintliga journalsystem, men det finns avsevärda svårigheter att föra samman äldre ofta egenutvecklade system med moderna plattformslösningar. I ett gemensamt initiativ från IT-direktörerna i samtliga landsting har man genom samverkansorganisationen tagit ett första steg för att komma till rätta med denna problematik. Projektet patientöversikt skapades för att utveckla en nationellt tillgänglig IT-baserad söktjänst, som sammanställer de mest vitala uppgifterna ur de lokalt lagrade journaldatabaserna. Tanken är att en behandlande läkare snabbt och enkelt, med patientens medgivande, skall kunna få en översikt av patientens personuppgifter, konstaterade diagnoser, allergier, läkemedelslista etc. Andelen elektroniskt förskrivna läkemedelsrecept eRecept har ökat från 25 till av alla förstagångsrecept på nationell nivå. Siffran från enbart primärvården ligger på , vilket torde avspegla den nära nog 100-procentiga användningen av elektroniska patientjournaler i primärvården. Variationerna mellan landstingen är fortfarande stora, men ökningstakten är i flera fall hög. Sex landsting har uppnått en förskrivningsgrad av eRecept. Totalt sett ligger på andra plats i efter vad gäller användningen av eRecept. Ökad nationell samordning av IT-investeringarna Regeringen och Kommuner och Landsting har gemensamt tagit initiativ till en fördjupad nationell samverkan kring IT-frågorna. har parterna tecknat en överenskommelse där man understryker IT- områdets stora betydelse för att utveckla hälso- och sjukvården, samt pekar på behovet av nationellt koordinerade satsningar på detta område. Det huvudsakliga syftet med detta initiativ är att skapa en långsiktigt hållbar och brett förankrad målbild för IT-användningen inom hälso- och sjukvården. Genom att lyfta upp IT-frågan som en av de främsta på den politiska dagordningen skapas nya möjligheter att åstadkomma konkreta resultat. Beslutsfattare på såväl nationell, regional som lokal nivå får därigenom ett ökat stöd i sitt arbete med att skapa nationellt kompatibla IT-system som bättre kan möta framtida utmaningar. För att förverkliga den överenskommelse som tecknats mellan Skr. 2004/05:102 regeringen och Kommuner och Landsting inrättas en Nationell ledningsgrupp för IT i vård och omsorg för projektets genomförande. Ledningsgruppen består av representanter på hög nivå från , , , , samt Kommuner och Landsting. Ledningsgruppens arbete skall utmynna i en Nationell IT-policy för vård och omsorg, där områden som är strategiskt viktiga för nationellt koordinerade investeringar skall identifieras. Det internationella samarbetet och erfarenhetsutbytet på hälso- och sjukvårdsområdet har kraftigt intensifierats . eHealth, vilket är det internationella samlingsnamnet för användning av informations- och kommunikationsteknik inom hälso- och sjukvården, har av internationella organ såväl som av enskilda länder pekats ut som ett av de mest centrala verktygen för framtidens hälso- och sjukvård. Regeringens utgångspunkt är att skall vara en aktiv deltagare i det internationella erfarenhetsutbytet kring eHealth, då denna samverkan har stor potential att underlätta och stärka vårt nationella arbete på området. Den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården I den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården anges inriktningen för primärvård, vård och omsorg om äldre, psykisk ohälsa samt för mångfald av vårdgivare. För att stimulera utvecklingen omfattar handlingsplanen tre centrala delar: utvecklingsavtal, resurstillskott och uppföljning. Målsättningen var att åstadkomma positiva systemeffekter för hälso- och sjukvården som helhet. Den överenskommelse som ligger till grund för den nationella handlingsplanen löpte ut /05. Den nationella handlingsplanen avslutades därmed i sin nuvarande form. Parterna är dock överens om vikten av att arbetet får fortsätta. Två nya överenskommelser om en fortsättning på handlingsplanen - varav den ena överenskommelsen avser primärvården och äldrevården och den andra psykiatrin - avses därför att tecknas mellan staten och Kommuner och Landsting. har regeringens uppdrag att på nationell nivå följa upp och utvärdera den nationella handlingsplanen . konstaterar i sin senaste uppföljning (): Handlingsplanens implementering och betydelse Samtliga landsting (inkl. den landstingsfria kommunen ) har följt utvecklingsavtalet vad gäller lokala handlingsplaner och årlig uppföljning av dessa. För sju landsting har handlingsplanen inneburit att utvecklingen av hälso- och sjukvården har stimulerats, för elva landsting har handlingsplanen naturligt integrerats i det reguljära utvecklingsarbetet och för tre landsting har den haft en mer marginell betydelse. Något mer än hälften av patienterna tyckte 2003 att det var lätt att komma fram på telefon till vårdcentralen, en förbättring i de flesta landsting jämfört med . Däremot har väntetiderna för läkarbesök vid vårdcentralerna varit oförändrade . Åtta av tio patienter får besöka läkare inom från det att de fått kontakt med vårdcentralen, varav sex patienter fick komma . Inte heller när det gäller patientnöjdhet har det skett några förändringar . anser tre av tio patienter att väntetiden till läkarbesök inte är rimlig. Enligt en undersökning från hade av befolkningen en fast läkarkontakt vid en vårdcentral 2003. Det var stora variationer mellan landstingen, från . Fast läkarkontakt är vanligare bland kvinnor jämfört med män och bland äldre jämfört med yngre. Det är fortfarande en minoritet av landstingen som i praktiken uppfyller den lagstadgade skyldigheten att erbjuda invånarna att välja fast läkarkontakt. Trots att hälso- och sjukvårdslagens bestämmelser i detta avseende skärpts genom att sjukvårdshuvudmännen inte får begränsa patientens val av läkare till ett visst geografiskt område inom , betonas fortfarande områdesansvaret i flera landsting. Antalet specialister i allmänmedicin har ökat , men inte i samma takt som målsättningen i den nationella handlingsplanen. Målet enligt handlingsplanen motsvarar 4 960 specialister i allmänmedicin . Utifrån Landstingsförbundets och statistik tycks inte detta mål nås, utan visar på ett antal av ca 4 800 allmänläkare i primärvården . För att nå målet om 6 000 specialister i allmänmedicin 2008 skulle krävas en årlig utbildningsnivå om 350 nya specialister i stället för de senaste årens nivå om 250. Hur en eventuell ökning av immigrerande läkare kan komma att påverka antalet läkare i primärvården är osäkert. När det gäller förutsättningarna att öka läkartätheten i primärvården tycks rekryteringsläget för specialister i allmänmedicin samt läkare för specialistutbildning (ST) ha förbättrats. Kunskapsutveckling inom primärvården i landstingen Landstingens uppföljningar ger en bitvis ofullständig bild av de olika insatser som görs inom FoU, kompetensutveckling och fortbildning. Verksamheten på FoU-området framstår dock som mer omfattande och strukturerad än inom kompetensutveckling och fortbildning, där man på många håll ännu inte formulerat mål och strategier. Vård och omsorg om äldre Utvecklingen inom vård och omsorg av äldre sker främst inom kommunerna, men är ofta beroende av en fungerande samverkan med landstingen. Landstingen arbetar med att förbättra samverkan med kommunerna. Förekomsten av lokala samverkansavtal mellan vårdcentral och kommun, vilka reglerar läkarmedverkan i särskilda boendeformer, har också ökat. Tillgången till personal med hälso- och sjukvårdskompetens har ökat i kommunerna. Ökningen gäller framför allt sjuksköterskor, sjukgymnaster och arbetsterapeuter. Baspersonalens kompetens är i stort sett oförändrad jämfört . Liksom har kommunerna svårt att rekrytera sjuksköterskor, arbetsterapeuter och sjukgymnaster medan rekryteringsläget har förbättrats för undersköterskor och vårdbiträden. Det är svårt att få en samlad bild av hur landstingen förbättrar sina insatser för barn och ungdomar, äldre samt personer med psykiska funktionshinder. Satsningar sker som tidigare i första hand på barn och ungdomar. För att kunna erbjuda ökad tillgänglighet rapporteras från många håll att man förändrat arbetssättet inom barn- och ungdomspsykiatrin genom ökad samordning av tillgänglig specialkompetens och/eller ökad rörlighet i form av s.k. mobila team. Ungdomar med psykisk ohälsa och missbruk uppmärksammas inte alltid och inte heller nämner man, förutom i något enstaka fall, vad vårdinnehållet för dessa ungdomar kan komma att innefatta. Samordningen av insatser mellan respektive barn- och ungdomspsykiatrin och vuxenpsykiatrin har påbörjats i olika delar av landet, men är endast genomförd i . Endast i hälften av landstingen redovisar man särskilda insatser för psykiskt funktionshindrade. Vilka som definieras som tillhörande denna grupp varierar, liksom graden av samverkan med andra vårdgivare. Mångfald/alternativa driftsformer Även om det skett en svag ökning av både antalet privat drivna vårdcentraler och privata läkarbesök är det en tydlig tendens att frågan om att öka mångfalden av vårdgivare i hälso- och sjukvården inte är särskilt angelägen i landstingen. Liksom varierar förekomsten av privat vård mellan landstingen. Kooperativa och ideella driftsformer saknas dessutom nästan helt i primärvården. Alternativa driftsformer ökar i den kommunala vården och omsorgen, men det handlar inte enbart om direkt vård och omsorgsarbete utan också om köp av olika servicetjänster. Även icke vinstdrivande organisationer är vanligare i den kommunala vården och omsorgen än inom Skr. 2004/05:102 verksamhet. I syfte att förbättra tillgängligheten till hälso- och sjukvården föreslog regeringen ekonomiska vårproposition att avsätta medel för detta ändamål. Det långsiktiga målet är att skapa en varaktigt förbättrad tillgänglighet. Med tillgänglighetssatsningen har landstingen tillförts . Fördelningen av dessa medel har skett utifrån antal invånare i respektive landsting. Tillgänglighetssatsningen löpte ut /05. får dock en fortsättning i kombination med införandet av en nationell och avsätts 1,25 miljarder kronor för tillgänglighetsförbättrande åtgärder. Dessa medel ingår i anslag 48:1 Kommunalekonomisk utjämning och beloppet fördelas med ett enhetligt belopp per invånare. lämnade landstingen en åtgärdsplan för 20022004 och , 2003 och 2004 har redovisningar lämnats till regeringen av hur arbetet fortskrider. Det kan konstateras att vidtagna åtgärder ligger i linje med vad som angavs i åtgärdsplanen för 20022004 och att positiva effekter uppnåtts. Frågan om det är fler eller färre patienter som väntar kortare eller längre tid än är till viss del svår att besvara. att sjukvården kan behandla fler tillstånd och även framgångsrikt behandla patienter högre upp i åldrarna. landstingen genomför är ofta en kombination av långsiktiga strukturförändringar och kortsiktiga punktinsatser. dock på de långsiktiga åtgärderna. De mer kortsiktiga insatserna utgörs ofta av inhyrd extrapersonal samt av uppköp av vård från annan Dessa åtgärder vidtas för att avhjälpa akuta köproblem. mer långsiktiga åtgärderna utgörs t.ex. av uppbyggnad av nya verksamheter, öppnande av nya kliniker eller avdelningar, satsningar på nya administrativa rutiner och nya former för organisering av arbetet. Psykiatrisk hälso- och sjukvård Psykiatrin utgör en integrerad del av hälso- och sjukvården, vilket innebär att hälso- och sjukvårdslagens (1982:763) bestämmelser är tillämpliga även på detta område. avseende den psykiatriska tvångsvården ges i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV). Ändamålet med den psykiatriska tvångsvården skall vara att se till att den som har ett oundgängligt behov av psykiatrisk vård, som ges efter intagning på en sjukvårdsinrättning, blir i stånd att frivilligt Skr. 2004/05:102 medverka till fortsatta stöd- och behandlingsinsatser. bedömningen av om vården skall ges med tvång är patientens vårdbehov men även samhällsskyddet skall beaktas. Vården av psykiskt störda lagöverträdare regleras i LRV. Regeringen tillkallade en nationell psykiatrisamordnare. Regeringens ambition därmed är att skapa förutsättningar för en kraftsamling hos berörda aktörer för att utveckla vården av och omsorgen om personer med psykiska sjukdomar eller funktionshinder. påbörjades utskrivningarna från mentalsjukhusen till andra vård- och boendeformer. När avvecklingen av mentalsjukhusen inleddes fanns ca 35 000 vårdplatser, motsvarande 4,5 vårdplatser per 1 000 invånare, inom den psykiatriska slutenvården. hade antalet platser inom psykiatrin i landet minskat till 4 606 (motsvarande 0,5 vårdplatser per 1 000 invånare), varav ca 1 200 vårdplatser upptogs av personer dömda till rättspsykiatrisk vård. som mentalsjukhusen började avvecklas, byggdes det upp en omfattande psykiatrisk öppenvård som stod färdig med ca 135 psykiatriska kliniker och med ca 500 decentraliserade öppenvårdsmottagningar. Antalet vårddagar minskade från 6 miljoner till ca 1,5 miljoner . minskade emellertid antalet vårdtillfällen med endast . Den kraftiga minskningen av antalet vårddagar beror främst på att vårdtiderna kortats. Medelvårdtiden var för män och för kvinnor. Den s.k. psykiatrireformen, som påbörjades , innebar ett förtydligande av kommuners ansvar för personer med psykiska funktionshinder som kommunerna fick ett betalningsansvar för medicinskt färdigbehandlade patienter. Kommunerna gavs härigenom incitament att satsa på insatser anpassade till personer med psykiska funktionshinder. Reformen medförde att ca 2 600 personer som vistades inom psykiatrisk heldygnsvård, men som inte hade behov av sådan vård, flyttade till kommunala boendeformer eller privata boenden som kommunen bekostar. Enligt en uppföljning av fanns det 2002 kommunala boenden i olika former för ca 8 000 personer med psykiska funktionshinder. Primärvården har ett basansvar för all hälso- och sjukvård. Det innebär att ansvaret för personer med lätta och medelsvåra psykiska störningar ofta åligger primärvården. Cirka en femtedel av de besökande på primärvårdsmottagningarna har en psykisk störning. Barn och ungdomar med psykiska problem eller störningar söker däremot bara undantagsvis hjälp i primärvården. Istället har tillströmningen av nya patienter inom barn- och ungdomspsykiatrin fördubblats . Antalet tvångsvårdade enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård har minskat, särskilt bland män. I gengäld har omfattningen av rättspsykiatrisk vård ökat, så att det totala antalet tvångsvårdade förblivit oförändrat . har i olika sammanhang utvärderat psykiatrin. I en rapport har styrelsen bl.a. pekat på att det begränsade antalet slutenvårdsplatser och den begränsade tillgången till akut vård, förmedlad av specialister, kan medföra en risk för att patienter inte får den vård de skulle behöva, särskilt i det akuta skedet. Andra bristområden som uppmärksammats är långsiktig och systematisk uppföljning av patienter med svåra, kroniska psykiska sjukdomar. Dessutom framhålls att uppsökande verksamhet borde ske i större utsträckning. Brister avseende samverkan mellan huvudmän, vårdnivåer och vårdgivare har också uppmärksammats. Psykiatrireformen har enligt ett flertal utvärderingar av inneburit ett bättre liv främst för yngre, måttligt svårt funktionshindrade som flyttat ut från institutioner. Däremot har målen om social integrering och sysselsättning inte uppfyllts i samma utsträckning. Den nationella psykiatrisamordnaren lämnade rapporten översikt av dagsläget inom svensk psykiatri. Psykiatrisamordnarens genomgång av situationen inom psykiatrin visar att tillgången på vård- och stödinsatser inte svarar mot målgruppens behov. Problem med tillgänglighet, behovstäckning och utbud av insatser är mer omfattande i storstäder och i små kommuner. Enligt psykiatrisamordnaren måste ambitionsnivån höjas beträffande användningen av moderna metoder och kunskapsbaserade insatser, effektivt resursutnyttjande, samverkan, uppföljning och jämförelser av resultat, samt levnadsförhållanden för psykiskt funktionshindrade. Psykiatrisamordnaren anser att det i det rådande ekonomiska läget är nödvändigt med ett statligt engagemang för att stimulera kommuner och landsting att göra för målgruppen nödvändiga prioriteringar och satsningar. Psykiatrin utgör ett fortsatt prioriterat utvecklingsområde Regeringen har med utgångspunkt i psykiatrisamordnarens förslag beslutat om en satsning på psykiatri och socialtjänst för personer med psykisk sjukdom eller psykiska funktionshinder. satsas totalt på landstingens och kommunernas arbete med att förbättra vård, sysselsättning, omsorg samt verksamhetsutveckling för dessa grupper. Satsningen kommer att följas upp av med en första rapport och slutredovisning . Med överenskommelserna under den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården kommer regeringen också fortsättningsvis att lyfta fram områden som särskilt behöver uppmärksammas för att målet om en god hälsa och vård efter behov på lika villkor skall kunna uppnås. Psykiatrin utgör här ett av de prioriterade utvecklingsområdena. En annan viktig åtgärd har varit att förbättra möjligheterna och Skr. 2004/05:102 förutsättningarna för samverkan mellan kommuner och landsting. lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet har kommuner och landsting givits befogenhet att i gemensam nämnd bland annat fullgöra uppgifter reglerade i hälso- och sjukvårdslagen, lagen om psykiatrisk tvångsvård, lagen om rättspsykiatrisk vård, socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Vidare har kraven på gemensam planering vid utskrivning från slutenvården skärpts genom ändringar i lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård. En gemensam vårdplan skall upprättas för en patient som av den behandlande läkaren bedöms behöva insatser från kommunens socialtjänst eller hälso- och sjukvård och/eller primärvård, öppna psykiatriska vård eller annan öppenvård. Det är ännu för tidigt att bedöma effekterna av dessa åtgärder. Behandling med läkemedel är en viktig del av hälso- och sjukvården. Ur både patient- och kostnadsperspektiv är det av avgörande betydelse att läkemedel ses som en integrerad del av den övriga hälso- och sjukvården samt att de resurser som läkemedel tar i anspråk ingår i de samlade resurserna för hälso- och sjukvården. Det är därför viktigt att läkemedelskostnaderna finns med i landstingens samlade prioriteringar för hälso- och sjukvård. Att patienter får rätt och effektiv läkemedelsbehandling är av största vikt. Det är emellertid även angeläget att en ökad kostnadsmedvetenhet och samhällsekonomisk effektivitet eftersträvas för den totala läkemedelsanvändningen. Det är grundläggande för all läkemedelsförskrivning att en rimlig avvägning mellan kostnaden för en behandling med läkemedel och den nytta som behandlingen medför för patienten genomförs i varje enskild situation. Det är således viktigt att kostnadskontrollen inte får överhanden så att patienten riskerar att inte få adekvat behandling. skall behandling med läkemedel inte inledas slentrianmässigt utan att noggranna överväganden görs där även kostnadsaspekten är en del. ökade kostnaderna för läkemedelsförmånerna jämfört med . Detta är en osedvanligt låg ökningstakt. Slår man samman förmånerna och den slutna vården ökade landstingens kostnader för läkemedel med och uppgick därmed till ca . Det finns flera orsaker till den långsamma kostnadsutvecklingen för läkemedelsförmånerna. Den största bidragande faktorn är patentutgångarna på flera storsäljande preparat i kombination med att apoteken enligt lag byter ut till det billigaste likvärdiga läkemedlet. Denna situation har medfört en hård priskonkurrens på läkemedel där det finns utbytbara preparat. 2004/05:102 föll priserna på dessa preparatgrupper med mellan och har de fortsatt att falla. har förskrivningen av dessa preparat ökat betydligt mätt som dygnsdoser. Detta är troligen en effekt av att förskrivare har valt att till sina patienter förskriva läkemedel som ingår i utbytesgrupper framför patentskyddade läkemedel.