prop · GT0342 · 2005-11-08 00:00:00 — Vidare tar åtgärder som att förmedla kontakter mellan säljare och köpare etc. inte sikte på en direkt befattning med narkotikaprekursorer på det sätt som förutsatts ovan för att straffansvar skall gälla enligt det nya brottet. Denna åtskillnad har också kommit till uttryck i rambeslutet ge- nom att straffbestämmelsen där endast avser handhavande av narkotikaprekursorer. Dessutom kan i vissa fall t.ex. förmedling av kon- takter träffas av straffansvar främst enligt bestämmelserna om medhjälp. Sådana skäl som anfördes för att straffbelägga dessa förfaranden avseen- de narkotika kan inte heller anföras beträffande handel med narkotika- prekursorer. Regeringen anser mot denna bakgrund att det skulle ut- sträcka kriminaliseringen för långt att, utöver all direkt befattning med narkotikaprekursorer utom brukande, kriminalisera förfaranden som mer allmänt främjar handel med narkotikaprekursorer. Något sådant förslag lämnas därför inte. Införandet av det nya brottet i narkotikastrafflagen bör inte medföra att förfaranden som innebär att prekursorer förs över gränser regle- ras särskilt. Rambeslutet innehåller inte heller någon bestämmelse om kriminalisering av gränsöverskridande förfaranden. Detta har också re- missinstanserna, däribland och , instämt i. har dock ställt frågan om det inte kan finnas anledning att överväga detta ytterligare men har likväl uttryckt förståelse för att det kan föreligga hinder för en sådan reglering av gemenskapsrättsliga skäl. har ansett att all hantering av narko- tikaprekursorer skall kräva tillstånd. De i avsnitt 6.1 nämnda EG-förordningarna reglerar redan bl.a. när det krävs tillstånd till införsel och utförsel av narkotikaprekursorer. Enligt och rådets förordning (EG) nr 273/2004 av om narkotikaprekursorer krävs varken anmälan eller till- stånd för att föra narkotikaprekursorer, som redan släppts ut på markna- den, mellan medlemsländerna. En reglering om införsel och utförsel mel- lan länder inom gemenskapen torde strida mot den fria rörligheten. Enligt rådets förordning (EG) nr 111/2005 av om regler för övervakning av handeln med narkotikaprekursorer mellan gemenska- pen och tredjeländer krävs i vissa fall export- eller importtillstånd för att föra narkotikaprekursorer till eller från tredjeländer, dvs. länder utanför gemenskapen. Narkotikaprekursorer som förs över gränser från respektive till tredjeländer kan i sådana fall träffas av de generella straff- bestämmelserna om smuggling i lagen om straff för smuggling. Ytterli- gare reglering om införsel och utförsel av prekursorer från respektive till tredjeländer skulle svårligen passa in i systematiken i lagen om straff för smuggling eller i narkotikastrafflagen. Det kan inte heller anses motiverat att införa kvalificerade bestämmel- ser om smuggling av narkotikaprekursorer på motsvarande sätt som skett i fråga om narkotika i lagen om straff för smuggling där ett särskilt straffansvar gäller för narkotikasmuggling. Bestämmelserna om narkoti- kasmuggling utgör en särreglering. Flera andra farliga varor som precis som narkotika kan användas direkt, t.ex. skjutvapen, omfattas däremot av de allmänna smugglingsbestämmelserna. Detsamma bör gälla även framöver för de förfaranden med narkotikaprekursorer som omfattas av den lagen. och har efterlyst en reglering som ger och nya befogenheter i fråga om brottet olovlig befattning med narkotikaprekursorer. har ansett att frågan bör övervägas ytterligare. Någon sådan reglering föreslogs inte i promemorian. Regeringen anser att det finns flera skäl som talar emot en sådan reglering. Enligt lagen om straff för smuggling har och tjänstemän vid vissa befogenheter, bl.a. rätt att besluta om inledande av för- undersökning, för att förhindra, utreda och beivra brott enligt lagen och vissa andra brott enligt andra lagar. Detsamma gäller och tjänstemän vid . Dessa befogenheter gäller varor som är föremål för särskild reglering beträffande införsel till och utförsel från , t.ex. tillståndskrav eller anmälningsskyldighet. Exempelvis gäller befogenheterna vissa former av narkotikabrott dock inte olovlig narkotikaframställning och förberedelse till detta brott. Narkotikaprekur- sorer är som konstaterats ovan ofta inte underkastade någon reglering alls när det gäller införsel och utförsel. Att ge och Kustbevak- ningen befogenheter enligt lagen om straff för smuggling för det nya brottet vore därför ett principgenombrott. Det skulle också innebära en särlösning i förhållande till andra varor som är föremål för brott men som Prop. 2005/06:42 inte skall kontrolleras vid gränspassage. Dessutom skulle det kunna uppstå praktiska svårigheter att effektivt utnyttja sådana befogenheter i införsel- och utförselsituationer. När det gäller t.ex. narkotika kan i de flesta fall enkelt avgöras om en person som innehar narkotika i samband med gränspassage har rätt till det eller inte. Narkotikaprekursorer däremot har stora legala användningsområden och i de fall de förs över landets gränser och inga särskilda omständigheter föreligger torde det vara svårt att avgöra att de är avsedda att användas för olovlig narkotikaframställning. Vidare har i betänkandet Gränskontrollag effektivare gränskontroll (SOU 2004:110) föreslagits en skyldighet för och Kustbevak- ningen att underrätta polis om myndigheten i sin verksamhet finner an- ledning att anta att en person gjort sig skyldig till brott som hör under allmänt åtal. I betänkandet har också föreslagits att och Kust- bevakningen skall få hålla kvar personen i avvaktan på att en polisman kommer till platsen eller en polismyndighet på annat sätt fattar beslut. Betänkandet har remitterats och bereds i Ju- stitiedepartementet. Mot denna bakgrund anser regeringen att och Kustbevak- ningens befogenheter inte bör utvidgas till att omfatta det nya brottet. Eftersom frågan om underrättelseskyldighet är föremål för överväganden i ett bredare perspektiv, saknas vidare anledning att som fö- reslagit överväga en särskild rapporteringsskyldighet beträffande det nya brottet. Inte heller i övrigt finns skäl att göra några ändringar i lagen om straff för smuggling. Frågan om eventuell konkurrens mellan olovlig befattning med narkotikaprekursorer och brott enligt den lagen får lösas enligt van- liga konkurrensregler på samma sätt som . Regeringens förslag: Det nya brottet delas in i tre grader, olovlig be- fattning med narkotikaprekursorer av normalgraden, ringa brott och Straffskalan för brott av normalgraden är fängelse i högst Straffskalorna för ringa brott och för grovt brott är böter eller fängelse respektive fängelse i lägst Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. har påpekat att många av de förfaranden som den nya lagstiftningen är avsedd att träffa redan är kriminaliserade, främst som förberedelse till narkotikabrott. Myndigheten har framhållit vikten av att straffvärdet inte ändras i mild- rande riktning som en följd av lagstiftningen. därför enhetliga påföljder gälla för narkotikabrott och olovlig befattning I vart fall bör enligt myndigheten en skillnad mellan brotten inte göras utan en mer omfattande analys av framför allt gränsdragningen mellan det nya brottet och förberedelse till framställning vid har framfört syn- punkter på de omständigheter som kan konstituera grovt brott. har ansett att befattning med narkotika och befattning med narkotikaprekursorer skall straffas på samma sätt. Före- ningen har vidare ansett att det inte skall införas ett ringa brott avseende olovlig befattning med narkotikaprekursorer. Skälen för regeringens förslag Brott av normalgraden och grovt brott Enligt artikel 4 punkt 1 skall brott som avser narkotikaprekursorer beläg- gas med straffrättsliga påföljder med ett maximalt frihetsstraff på minst ett till fängelse. Det innebär att fängelse skall finnas i straffskalan. Enligt punkt 4 skall vidare befattning med narkotikaprekursorer vara belagd med straffrättsliga påföljder med ett maximalt frihetsstraff på minst fem till när brottet har begåtts inom ramen för en kriminell organisation och prekursorerna är avsedda att användas i eller för fram- ställning eller tillverkning av narkotika under sådana omständigheter som avses i punkt 2 a eller b. I punkt 2 a anges att brottet avser stor mängd narkotika och i punkt 2 b anges att brottet avser narkotika av typer som är de mest hälsovådliga eller har förorsakat betydande skador på många människors hälsa. Detta innebär att fängelse skall ingå i straffskalan för det nya brottet när sådana omständigheter föreligger. För att uppfylla kraven i rambeslutet skall alltså olovlig befattning med narkotikaprekursorer ha fängelse i straffskalan enligt huvud- regeln och vid vissa försvårande omständigheter fängelse. Enligt regeringen bör det nya brottet delas in i åtminstone två grader, ett brott av normalgraden och ett grovt brott. Det kan knappast komma i fråga att ha endast ett brott med en spännvidd i straffskalan på upp till åtminstone fängelse. En uppdelning överensstämmer även med den nuvarande systematiken i narkotikastrafflagen och svensk straffrätt i allmänhet där längre fängelsestraff skall kunna dömas ut. Regeringen återkommer till frågan om det bör införas också ett ringa brott, se nedan. Vid bedömningen av vilka straffskalor som skall gälla för brott av normalgraden och grovt brott är utgångspunkterna att fängelse respektive skall ingå. Som framgått tidigare i avsnitt 6.2 om det nya brottets omfattning anser regeringen att det inte går att helt jämställa befattning med narkotikaprekursorer med befattning med narkotika. Det- samma måste gälla i fråga om straffskalorna. Rambeslutet föreskriver också strängare straff för befattning med narkotika än med narkotikapre- kursorer. Vidare bedöms det som förberedelse till narkotikabrott eller grovt narkotikabrott att ta sådan befattning med prekursorer som inte inneburit att försökspunkten uppnåtts eller att narkotikabrott fullbor- dats och som därmed principiellt motsvarar den befattning som skall straffbeläggas i det nya brottet. Sådan befattning leder till att straffet sätts lägre än för försök till brott eller för fullbordat brott. En ytterligare ut- gångspunkt vid utformningen av straffskalorna är därför att olovlig be- fattning med narkotikaprekursorer inte kan anses motivera lika stränga straffskalor som motsvarande befattning med narkotika. Straffskalorna för narkotikabrott och grovt narkotikabrott är fängelse i högst re- spektive fängelse i lägst och högst . Regeringen anser alltså, till skillnad mot vissa remissinstanser, att straffskalorna för befattning med narkotikaprekursorer som är avsedda för framställning av narkotika skall bestämmas under dessa. Mot denna bakgrund och för att passa in i svensk systematik i allmänhet skulle straffskalorna för brott av normal- graden och grovt brott så som föreslogs i promemorian lämpligen kunna bestämmas till fängelse i högst respektive fängelse i lägst sex må- nader och högst . har efterlyst en närmare analys av hur dessa straffskalor förhåller sig till de straff som kan följa vid förberedelse till narkotikabrott. Som redan framgått leder sådan befattning med narkoti- kaprekursorer som bedöms som förberedelse till narkotikabrott till lägre straff än vad försök till brott eller fullbordat brott gör. Av de gene- rella bestämmelserna om förberedelse i följer att straffet för förberedelse skall sättas under den högsta och får sättas under den lägsta gräns som gäller för fullbordat brott. Högre straff än fängelse får bestämmas endast om fängelse eller däröver kan följa på det full- bordade brottet. En befattning med narkotikaprekursorer som be- döms som förberedelse till narkotikabrott av normalgraden skall alltså medföra ett straff under fängelse . Vid förberedelse till grovt nar- kotikabrott skall straffet sättas . Enligt regeringens bedöm- ning innebär de i promemorian föreslagna straffskalorna för det fullbor- dade nya brottet fängelse i högst vid brott av normalgraden och fängelse i lägst och högst vid grovt brott inte att gärningen är att anse som mindre straffvärd utan snarare tvärtom. Inte heller kan straffmätningen i rättspraxis för förberedelsebrott av nu aktuellt slag anses tala mot att promemorians straffskalor införs. Som exempel kan nämnas NJA 1992 s. 524 där en person dömdes till fängelse för förberedelse till narkotikabrott i form av befattning med narko- tikaprekursorer av vilka skulle framställas amfetamin. Påföljden omfatta- de dessutom försök till narkotikabrott. Regeringen anser följaktligen att de i promemorian föreslagna straffskalorna framstår som väl avvägda och därför bör gälla. Sammanfattningsvis föreslår regeringen alltså att brottet olovlig befatt- ning med narkotikaprekursorer skall delas in i grader; ett brott av nor- malgraden och ett grovt brott. Nedan föreslår regeringen dessutom ett ringa brott. Straffskalan för normalbrottet föreslås vara fängelse medan straffskalan för det grova brottet föreslås vara fängelse i lägst och högst . Omständigheter som skall beaktas vid bedömningen av om ett brott utgör grovt brott Som angetts ovan skall den grövre straffskalan enligt rambeslutet använ- das när brottet har begåtts inom ramen för en kriminell organisation och narkotikaprekursorerna är avsedda att användas i eller för framställning eller tillverkning av narkotika i stor mängd eller av en typ som är en av de mest hälsovådliga eller som orsakat betydande skador på många män- niskors hälsa. Enligt narkotikastrafflagen skall vid bedömningen av om ett narkoti- kabrott är grovt särskilt beaktas, om det har utgjort ett led i en verksam- het som har bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, avsett sär- skilt stor mängd narkotika eller annars varit av särskilt farlig eller hän- synslös art. Med särskilt farlig eller hänsynslös art avses exempelvis att det aktuella preparatet varit särskilt farligt eller att gärningen utgjort ett led i en organiserad verksamhet. Bedömningen skall grundas på en sam- manvägning av omständigheterna i det särskilda fallet. På motsvarande sätt bör när det gäller olovlig befattning med narkoti- kaprekursorer i lagtexten anges exempel på vilka omständigheter som skall påverka bedömningen av om brottet är grovt. De omständigheter som skall beaktas vid bedömningen av om ett narkotikabrott är grovt måste principiellt anses motsvara de situationer av befattning med narko- tikaprekursorer som enligt rambeslutet skall vara straffbelagda med det högre maximistraffet. Om ett brott bedrivits inom ramen för en kriminell organisation, är detta att beteckna som att verksamheten bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt eller som att gärningen varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. Att ett brott avsett särskilt stor mängd narkoti- ka eller annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art motsvarar ram- beslutets krav på att den strängare straffskalan skall användas om narko- tikaprekursorerna är avsedda för framställning av narkotika i stor mängd eller av en typ som är en av de mest hälsovådliga eller som orsakat bety- dande skador på många människors hälsa. Regeringen föreslår därför att vid bedömningen av om det nya brottet är grovt skall särskilt beaktas om brottet har utgjort ett led i en verksam- het som har bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, avsett fram- ställning av särskilt stor mängd narkotika eller annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. vid har efterfrågat ett tydligare uttryck än verksamhet som har bedrivits i större omfattning. Regeringen anser dock att det är en fördel att använda samma terminologi som gäller för grovt narkotikabrott. På samma sätt som beträffande grovt narkotikabrott skall bedömningen grundas på en sammanvägning av omständigheterna i det särskilda fallet. I samman- hanget skall påpekas att denna utformning av det grova brottet går längre än vad rambeslutet kräver, eftersom rambeslutet förutsätter att de försvå- rande omständigheterna skall föreligga delvis . Den föreslagna utformningen måste emellertid anses motiverad. En mindre långtgående bestämmelse skulle inte fånga in samtliga fall som bör betraktas som grova brott. Den föreslagna formuleringen överensstämmer också princi- piellt sett med vad som gäller för grovt narkotikabrott. Slutligen skall diskuteras om det bör införas ett ringa brott av olovlig befattning med narkotikaprekursorer och vilken straffskala ett sådant brott i så fall bör ha. Om ett narkotikabrott med hänsyn till arten och mängden narkotika samt övriga omständigheter är att anse som ringa, döms till böter eller fängelse . Utrymmet för att bedöma ett narkotikabrott som ringa är litet. Det ringa brottet omfattar huvudsakligen gärningar som endast innefattar eget bruk och innehav av mindre mängder narkoti- ka för eget bruk. I promemorian föreslogs ett ringa brott av olovlig befattning med nar- kotikaprekursorer. har motsatt sig att det införs ett ringa brott. Regeringen anser för sin del att förslaget i pro- memorian bör genomföras. Det har också godtagits av övriga remissin- stanser. Befattning med narkotikaprekursorer som är avsedda för olovlig nar- kotikaframställning måste visserligen som regel anses som en mer kvali- ficerad och därmed mer straffvärd gärning än de gärningar som kan be- dömas som ringa narkotikabrott. Det kan dock inte uteslutas att någon t.ex. tar befattning med prekursorer avsedda för framställning av narkoti- ka som om narkotikabefattningen skulle ha bedömts för sig skulle ha ansetts som ringa narkotikabrott. Olovlig befattning med narkotikapre- kursorer bör i sådana fall inte kunna leda till strängare straff än hantering av motsvarande mängd narkotika. Regeringen anser därför att det bör finnas utrymme att i undantagsfall bedöma en gärning som mindre all- varlig och i ett sådant fall kunna döma ut böter. Böter bör därför ingå i straffskalan för det nya brottet. Det kan föreskrivas genom att ett ringa brott införs med böter som straffminimum. Ett ringa brott överensstäm- mer med systematiken i narkotikastrafflagen och med svensk straffrätt i allmänhet. Genom ett särskilt ringa brott markeras också tydligt att det krävs att det föreligger vissa särskilda omständigheter för att en gärning skall bedömas som ringa. Införandet av ett ringa brott kan inte heller an- ses stå i strid med rambeslutet. Rambeslutet reglerar endast vilket maxi- mistraff som skall kunna följa på ett visst förfarande. I fråga om gradin- delade brott är det enligt regeringens mening tillräckligt att grövre former av brottet motsvarar vad som krävs enligt rambeslutet. Som framgått ovan föreslås vissa straffskalor för brott av normalgraden och grovt brott som uppfyller rambeslutets krav om vilka straff som skall gälla för brot- tet. Följaktligen föreslår regeringen att det införs ett ringa brott av olovlig befattning med narkotikaprekursorer. Ovan har föreslagits att befattning med narkotikaprekursorer av nor- malgraden och grovt sådant brott inte skall ha lika stränga straffskalor som motsvarande befattning med narkotika. Detta talar för att endast bö- ter bör ingå i straffskalan för sådan befattning med prekursorer som är att anse som ringa. Å andra sidan kan det finnas gärningar avseende prekur- sorer som visserligen bör bedömas som ringa brott men som ändå kan anses mer straffvärda än de som bedöms som ringa narkotikabrott. Dess- utom kan sådana prekursorsbrott anses lika straffvärda som andra ringa brott, t.ex. ringa förmögenhetsbrott, för vilka fängelse in- går i straffskalan. Straffmaximum för det ringa brottet bör därför vara fängelse . Regeringen föreslår alltså en straffskala med böter eller fängelse . Vid bedömningen av om ett narkotikabrott är ringa skall som nämnts hänsyn tas till arten och mängden narkotika samt övriga omständigheter. Till övriga omständigheter hör typen av befattning. Samma principiella synsätt bör gälla för befattning med narkotikaprekursorer. Utrymmet för att bedöma ett brott som ringa bör på samma sätt som gäller för narkoti- kabrott vara begränsat. Det föreslås alltså att motsvarande omständigheter som för ringa nar- kotikabrott skall beaktas vid bedömningen av om ett brott avseende nar- kotikaprekursorer är ringa, dvs. om brottet med hänsyn till arten och mängden narkotika som avses framställas samt övriga omständigheter är Prop. 2005/06:42 att anse som ringa. Försök, anstiftan och medhjälp Regeringens förslag: Försök, anstiftan och medhjälp till olovlig be- fattning med narkotikaprekursorer av normalgraden, ringa sådant brott och grovt sådant brott kriminaliseras i fråga om överlåtelse, framställ- ning, förvärv, anskaffning, bearbetning, förpackning, transport och annan liknande befattning. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. har ifrågasatt om den föreslagna kriminaliseringen av försök till alla de- lar är lyckad och exempelvis undrat om det finns ett kriminalpolitiskt behov av att kriminalisera försök att förpacka narkotikaprekursorer. har framfört att förvaring av narkotikaprekursorer bör behandlas på samma sätt som beträffande narkotika, vilket skulle leda till att försök till förvaring av narkotikaprekursorer kriminaliseras. Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 3 skall i princip försök till de brott som avses i artikel 2 I avsnitt 5.2.3 har konstaterats att svensk rätt uppfyl- ler artikelns krav om kriminalisering av försök i fråga om de gärningar som avser narkotika men inte de som avser narkotikaprekursorer. framgått av avsnitt 6.1 är detta anledningen till att det nya brottet olovlig befattning med narkotikaprekursorer föreslås. En annan utgångspunkt när det gäller utformningen av försöksbe- stämmelserna avseende det nya brottet är att regleringen inte skall gå längre än vad den gör för narkotikabrott. Försök till narkotikabrott av normalgraden, ringa sådant brott och grovt narkotikabrott är kriminalise- rat, om gärningen avser annat än innehav, bruk eller annan befattning med narkotika enligt 1 § första stycket 6 narkotikastrafflagen. bär att det inte kan komma i fråga att kriminalisera försök till innehav av eller annan sådan befattning med narkotikaprekursorer. föreslogs att inte heller försök till förvaring skall kriminaliseras. garmyndigheten har framfört att förvaring av narkotikaprekursorer bör behandlas på samma sätt som förvaring av narkotika och att därmed för- sök till förvaring av prekursorer skall kriminaliseras. konstaterat i avsnitt 6.2 finns det emellertid skäl att behandla förvaring av och innehav av narkotikaprekursorer på samma sätt. Det är svårt att göra en lika tydlig distinktion mellan innehav och förvaring när det gäller narkotikaprekursorer som gäller i fråga om narkotika. kotikaprekursorer är vidare, på samma sätt som innehav, av mer passiv natur än de övriga befattningar som föreslås omfattas av det nya brottet och närmast ett slags kvalificerat innehav av prekursorer. ring av försök till förvaring men inte försök till innehav skulle riskera att Det finns därför skäl att behandla dessa båda befatt- ningar på samma sätt i fråga om kriminalisering av försök. En sådan av- gränsning av försökskriminaliseringen kommer inte heller i konflikt med rambeslutet. Regeringen föreslår därför inte att försök till förvaring kri- minaliseras. Övriga befattningar med narkotikaprekursorer som omfattas av det nya brottet bör däremot kriminaliseras på försöksstadiet. Rambe- slutet kräver en sådan kriminalisering i fråga om vissa av befattnings- formerna. Det gäller t.ex. tillverkning. Med hänsyn till det nära samban- det mellan tillverkning och förpackning anser regeringen, till skillnad mot vid , inte att försök till för- packning bör undantas från kriminaliseringen. Detta liksom övriga förfa- randen måste enligt regeringens bedömning, på samma sätt som gäller vid narkotikabrott, anses straffvärda redan vid försök.