prop · GS0395 · 2005-03-16 00:00:00 — Genom ökat samarbete mellan olika aktörer skapas också förutsättningar för att på ett bättre, mer förutsägbart och mer hållbart sätt hantera FN:s och det övriga internationella samfundets engagemang under övergången från akut krishantering till fredsbyggande och långsiktig utveckling. Högnivåpanelens förslag om en fredsbyggande kommission syftar till att ytterligare förbättra detta arbete, som berör såväl finansiella som organisatoriska frågor. 3.1 Att förebygga väpnade konflikter FN:s generalsekreterare har lyft fram konfliktförebyggande som en av huvudprioriteringarna för FN. Generalförsamlingen antog resolution 57/337 om förebyggande av väpnade konflikter. var ledande i de långa och hårda förhandlingar som föregick resolutionens antagande. Generalsekreteraren kommer att presentera en uppföljningsrapport till denna resolution, sannolikt . Mekanismerna för konflikthantering och konfliktförebyggande har FN:s avdelning för politiska frågor (DPA) har det övergripande ansvaret för konfliktförebyggande frågor inom sekretariatet, men effektivt förebyggande kräver ett integrerat arbetssätt som involverar stora delar av FN-systemet. 1995 tillskapades därför en mekanism (FN:s Framework Team for Coordination) för att främja sådan samsyn och förbättra den interna samordningen. legat på tidig varning och agerande för att förebygga väpnade konflikter, ett område där denna samordningsmekanism fungerar som en katalysator genom att uppmärksamma potentiella krisområden och initiera har fortsatt att ge starkt stöd till arbetet som har utvecklas till att bli mer operativt och står det klart att ytterligare ansträngningar krävs för att det internationella samfundet ska kunna agera förebyggande på ett mer systematiskt och effektivt sätt. Fortsatt starkt stöd har därför också givits till andra delar av det reformarbete för konfliktförebyggande som pågår inom FN-systemet. Tillsammans med andra länder har vidare verkat för att det förebyggande perspektivet och vikten av samordning har beaktats i framtagande av resolutioner och rapporter inom relevanta områden. Civila samhällets roll i arbetet för att förebygga väpnade konflikter har betonats. har fortsatt vara pådrivande i uppföljningen och genomförandet av det program för förebyggande av väpnande konflikter som antogs av i . Samarbetet mellan FN och regionala organisationer, framför allt EU, utgör där ett centralt tema. Det förebyggande synsättet återspeglas i högnivåpanelens rapport, som systematiskt argumenterar för att FN:s förmåga att agera förebyggande bör stärkas. Bland de konkreta rekommendationerna föreslås bl.a. en mer effektiv hantering av konfliktorsaker, en förstärkning av FN:s resurser och ett närmare samarbete mellan olika aktörer, inklusive regionala organisationer och det civila samhället. Regeringen stödjer det tydliga fokus på konfliktförebyggande som därmed förs in i reformansträngningarna. Antalet internationella fredsfrämjande insatser har fortsatt att öka kraftigt . Vid slutet av ledde FN:s avdelning för fredsbevarande verksamhet (DPKO) 17 fredsinsatser som totalt omfattade ca 75 000 personer från ett hundratal länder. Merparten av dem tjänstgör i militära förband, men därutöver finns också en stor och växande andel militärobservatörer, civilpoliser och annan civil internationell och lokalanställd personal. , vid utgången av 2003, var motsvarande siffra 55 000. Ökningen uppgår till . Parallellt med denna kvantitativa ökning blir insatserna allt mer komplexa och krävande. Utvecklingen mot s.k. multifunktionella insatser har fortsatt och flera av FN:s fredsfrämjande operationerna inkluderar nu såväl traditionella säkerhetshöjande åtgärder som återuppbyggnad och stärkande av rättssamhället, långsiktig återuppbyggnad och utveckling. Särskild uppmärksamhet har i sammanhanget ägnats behovet om avväpning, demobilisering och återintegrering (DDR) av soldater, för att skapa förutsättningar för en varaktig fred. De breda mandaten återspeglas direkt i insatsernas sammansättning. Vid sidan av militära förband ingår vanligen militärobservatörer, civilpoliser, expertis inom rättsstatsområdet och mänskliga rättigheter, jämställdhetsrådgivare och andra civila personalkategorier i en multifunktionell fredsbevarande operation. För att hantera bredden i uppgifterna behövs förstärkta utbildningsinsatser och ett mer integrerat arbetssätt under förberedelser inför och genomförande. Genom gemensamma planeringsprocesser och arbetsgrupper med brett deltagande från FN-systemets olika delar kan gränsöverskridande frågor som skydd av barn, reform av säkerhetssektorn, jämställdhet och säkerhet för FN:s personal och installationer hanteras bättre och mer effektivt. De multifunktionella insatserna ger möjlighet för FN och det internationella samfundet att på ett bättre sätt bidra till hållbar fred och utveckling, men ställer mycket omfattande krav. Såväl FN som Skr. 2004/05:95 enskilda länder och organisationer som bidrar till FN:s fredsmissioner måste i snabb takt anpassa sig till utvecklingen mot en helhetssyn på kriser och konflikter. Frågan om hur många parallella insatser som FN kan och bör ha kapacitet att hantera har väckts, bl.a. i ljuset av arbetsfördelningen mellan t.ex. FN och regionala organisationer. För medlemsländerna innebär utvecklingen t.ex. att nya personalkategorier behöver utbildas för att kunna delta i internationella insatser. För att stärka FN:s operativa förmåga, utveckla samarbetet med regionala organisationer och förbättra de interna arbetsformerna, föreslås ytterligare åtgärder för att möta ökande förväntningar och krav. Därmed fortsätter också genomförandet av det omfattande reformpaket som introducerades genom Brahimirapporten och som återspeglas i högnivåpanelens rekommendationer. Inom ramen för det särskilda utskottet för fredsbevarande operationer (C34) har agerat nationellt och genom EU för att få gehör för förslag om att t.ex. stärka arbetet med fredsbyggande, utveckla formerna för samarbete och samverkan och systematiskt integrera jämställdhetsaspekterna i de fredsfrämjande insatserna. C34 utgör ett vikigt forum för dialog med t.ex. de stora truppbidragande länderna om frågor för rör FN:s fredsfrämjande verksamhet. är medlem i Shirbrig, en multinationell snabbinsatsstyrka skapad för att möta FN:s behov av förband med kort beredskapstid. Shirbrig har givit stöd till den västafrikanska samarbetsorganisationen och dess planering för en fredsbevarande insats i . Shirbrigs planeringselement har också bistått FN inför etableringen av insatsen i (UNMIL) med en förtrupp för uppbyggnad av insatsens högkvarter. Genom projektet bidrar till en fortsatt debatt om stärkandet av det internationella samfundets förmåga att genomföra multifunktionella fredsfrämjande insatser. Projektets andra fas inleddes med som internationell samordnare och nationell huvudman. Slutrapporten ska presenteras och förutses innehålla konkreta rekommendationer med betoning på samordning och samverkan. Särskild uppmärksamhet kommer att ägnas åt frågor som regionala organisationers roll och rättsstatens principer. bedriver även utbildning och annan verksamhet som syftar till att stärka den svenska och internationella förmågan att bidra till komplexa fredsinsatser. Regeringen har tagit initiativ till att förbättra de program som syftar till att avväpna, demobilisera och återanpassa f.d. soldater till ett samhälle i fred och återuppbyggnad (DDR-program). Initiativet, kallat Initiative on DDR, samlar representanter från regeringar, internationella organisationer och utarbeta rekommendationer för hur exempelvis fredsavtal och mandat bör formuleras, hur finansieringen av programmen bör skötas och hur själva återintegreringsfasen, som ofta är den mest problematiska, bör hanteras. FN:s första fredsbevarande insats har bidragit med personal. Drygt 80 000 svenskar beräknas ha deltagit i fredsfrämjande operationer. trupp, militärobservatörer och/eller civilpoliser i 11 av de 17 pågående Skr. 2004/05:95 FN-insatserna (se bilaga 1). Utgångspunkten för engagemanget för internationell fred och säkerhet är att bör ha beredskap att delta i olika typer av civila, militära och multifunktionella insatser inom ramen för olika organisationer, samt eftersträva en bred geografiskt spridning. I takt med den ökade internationaliseringen har vikten av ett globalt engagemang som inte begränsas till vårt eget närområde ökat. deltar med ett mekaniserat skyttekompani på ca 235 personer i FN:s insats i , UNMIL. Förbandet ingår i den irländska bataljonen och därmed i UNMIL:s styrkereserv. Det svenska förbandet bidrar till att upprätthålla lag och ordning samt visa kraftfull FN-närvaro i hela insatsområdet. FN- missionen i har ett multifunktionellt mandat vilket möjliggör ett helhetsgrepp på säkerhet, utveckling och återuppbyggnad av landet. UNMIL är därmed ett tydligt exempel på den nya typen av breda insatser vilka blir allt vanligare. En svensk flygfältsenhet om ca 90 personer deltog i FN:s insats i (MONUC) till juni . Det svenska förbandet ansvarade för driften av en flygplats i staden . Denna uppgift har överlämnats till en civil aktör. deltog vidare i EU:s krishanteringsstyrka i Ituridistriktet i östra (operation ) , till stöd för FN. Huvuddelen av det svenska deltagandet med trupp i internationella fredsfrämjande insatser har koncentrerats till . deltar med trupp i både EU:s militära krishanteringsinsats i Bosnien och samt Nato-ledda KFOR i Kosovo. bidrar även med trupp till den Nato-ledda insatsen ISAF i . Samtliga dessa tre insatser vilar på FN- mandat och är exempel på hur regionala organisationer tar ett ökande ansvar för internationell fred och säkerhet. deltar i ökad utsträckning med civilpoliser i fredsfrämjande operationer och har en resurs på ca 170 poliser som kan delta i internationella insatser. uppgår det svenska bidraget till FN:s insatser till ungefär 50 civilpoliser, varav majoriteten tjänstgör i FN- missionen i Kosovo, . Därtill deltar ett 30-tal svenska militärobservatörer i olika insatser runt om i världen. har även bidragit med en militärrådgivare till för , UNOWA. UNOWA är ett utmärkt exempel på ökad samverkan mellan olika FN-insatser i en region för att därigenom bättre kunna möta gränsöverskridande problem, såsom handel med lätta vapen. 3.3Samarbetet mellan FN och EU för konfliktförebyggande och krishantering Samarbetet mellan FN och EU för konfliktförebyggande och krishantering intensifierades under det svenska EU-ordförandeskapet 2001. Därefter har ett flertal steg tagits för att konkretisera formerna för ökat stöd och samordning. antogs en gemensam EU- FN-deklaration som identifierar fyra prioriterade områden för fördjupat samarbete: planering, utbildning och övning, kommunikation och En gemensam styrkommitté med deltagande från Skr. 2004/05:95 framför allt och rådssekretariat har etablerats. för konkreta diskussioner om t.ex. specifika konfliktområden och former för gemensamma undersökningsmissioner. beslutade EU att genomföra en gemensam övningsaktivitet i syfte att ytterligare förbättra formerna för hur EU kan samarbeta med FN för att stärka den gemensamma internationella krishanteringsförmågan. Parallellt har en dialog om konfliktförebyggande och tidig förvarning initierats mellan FN och . har varit en aktiv pådrivare av arbetet och har bl.a. efterlyst ökat fokus på jämställdhetsfrågorna och genomförandet av säkerhetsrådsresolution (2000) om kvinnor, fred och säkerhet. De militära snabbinsatsstyrkor som utvecklas inom EU ska även kunna bidra till att stärka FN:s fredsfrämjande kapacitet. EU ska t.ex. kunna svara för den internationella säkerhetsnärvaron i ett konfliktområde, för att därefter lämna över det mera långsiktiga engagemanget till FN. Denna utveckling välkomnas i rapporten från den av generalsekreterarens tillsatta högnivåpanelen. Genom det svenska initiativet om civila snabbinsatsstyrkor inom EU utvecklas möjligheten till ökat samarbete även på det civila krishanteringsområdet. De viktigaste framstegen har gjorts i konkreta konfliktområden. Vid sidan av den militära EU-insatsen märks t.ex. EU:s stöd till en integrerad polisinsats i DR och till en gemensam undersökningsmission till . Vidare förbereder EU en rådgivande polismission för DR (EUPOL ), som ska genomföras inom ramen för FN-insatsen MONUC:s övergripande stöd till landet. De gemensamma ansträngningarna mellan EU, FN och Afrikanska Unionen för att hantera konflikter i i västra är ytterligare ett exempel på konkret samarbete. Det samma gäller EU:s civila polismission i Bosnien och (EUPM), som är en efterföljare till FN:s polisinsats. 3.4Kvinnor, fred och säkerhet Genomförandet av säkerhetsrådets resolution (2000) om kvinnor, fred och säkerhet har fortsatt med som aktiv påskyndare. Även om mycket återstår för att fullt ut genomföra resolutionen, både inom FN-systemet och i medlemsländerna, har framsteg gjorts. Jämställdhetsperspektivet inkluderas numera tydligare i mandaten för FN:s fredsfrämjande insatser och flertalet operationer har en jämställdhetsrådgivare. Under förhandlingen av mandatet för FN:s insats i (UNMIL) bidrog svenska ansträngningar till att insatsen även har till uppgift att ta särskild hänsyn till kvinnors och flickors rättigheter och behov. En jämställdhetsrådgivare har tillsatts på FN:s avdelning för fredsbevarande operationer och argumenterar för att motsvarande funktion borde finnas även i andra delar av FN-systemet. Som ett resultat av det ökande antalet anklagelser om sexuellt utnyttjande av framför allt kvinnor och flickor som riktats mot personal i FN:s fredsfrämjande insatser har generalsekreteraren påskyndat ett omfattande arbete för att förhindra och hantera sådana former av oacceptabelt Skr. 2004/05:95 agerande. En särskild representant har tillsatts för att identifiera nödvändiga åtgärder, både inom FN-systemet och av de länder som bidrar med personal till FN-operationerna. Regeringen understryker kontinuerligt vikten av detta arbete. I det nationella anförande som höll vid säkerhetsrådets öppna debatt om resolutionens genomförande framfördes ett antal förslag för att ytterligare stärka FN:s kapacitet samt för att inskärpa medlemsländernas ansvar i frågor som rör t.ex. utbildning inför fredsbevarande insatser. Stort stöd finns för vikten av att både förbättra kvinnors fullvärdiga och lika deltagande i fredsprocesser och att beakta kvinnors och flickors särskilda behov och rättigheter. har givit ekonomiskt stöd till ett antal projekt som rör genomförandet av resolution (2000), däribland utvecklingen av ett utbildningspaket om jämställdhet och olika aspekter av fredsfrämjande samt en internationell konferens om jämställdhet, internationell rätt och rättvisa som anordnades av Unifem och det internationella juristnätverket Som medlem av den internationella vängruppen har tillsammans med likasinnade länder givit politiskt stöd till ansträngningarna för att nå målen i resolutionen. stod värd för ett möte med jämställdhetsrådgivarna i FN:s fredsbevarande insatser. För att intensifiera det svenska arbetet med resolutionen nationellt såväl som i FN, EU och andra regionala organisationer, har en interdepartemental arbetsgrupp tillsatts, som bl.a. har till uppgift att utarbeta en nationell handlingsplan. 3.5Fred och säkerhet i fattade ett sällsynt beslut då man valde att förlägga ett av rådets möten till . På dagordningen för detta unika möte fanns bl.a. fredsprocesserna i , och Stora sjö- regionen. utnämnde generalsekreteraren en särskild rådgivare med ansvar för . Den särskilde rådgivaren och dennes stab ska bistå generalförsamlingen och säkerhetsrådet i frågor som rör och har därtill ett särskilt ansvar för att förbättra kopplingen mellan fred och utveckling inom FN-systemet. FN:s verksamhet i har kännetecknats av att säkerhetsrådet tydligt erkänt sambanden mellan utveckling och fred, något som återspeglats i de breda, multifunktionella mandaten för FN:s fredsfrämjande insatser i regionen. Att säkerhetsrådet anlägger detta breda perspektiv är ett viktigt steg, men svårigheterna att omsätta det i praktiken har varit stora. Gapet mellan akut krishantering, fredsbyggande och utveckling måste överbryggas. En sådan utveckling måste bygga på ökad samverkan mellan olika delar av FN-systemet. bör använda kompetensen inte bara hos avdelningen för fredsbevarande operationer (DPKO) utan också hos andra FN-organ vars mandat är mer inriktat på utvecklingsfrågor. Utnämningen av den särskilde rådgivaren för är ett steg i denna riktning. Huvuddelen av FN:s fredsfrämjande insatser äger rum i , både Skr. 2004/05:95 till antal (sju stycken) och storlek. FN-missionerna är MONUC () och UNMIL () med truppstyrkor på mellan ca 15 000 och 17 000 personer. och 2004 har tre nya fredsfrämjande FN-insatser tillkommit i : (2003), (2004) och (2004). En förberedande FN-mission i inrättades och säkerhetsrådet förväntas under första halvan av 2005 fatta beslut om en fredsfrämjande insats i landet. har välkomnat det stöd som säkerhetsrådet har givit åt Afrikanska unionens (AU) insatser för att hantera konflikter i . påtalade i samband med sitt möte i vikten av att stärka samarbetet med AU och dess starka stöd till AU:s fredsfrämjande insatser i i utgör ett tydligt exempel på detta intensifierade samarbete. I detta sammanhang har särskilt verkat för en nära samverkan mellan insatser, som FN:s övergripande ansvar för internationell fred och säkerhet består. presenterande FN:s generalsekreterare en rapport med förslag om hur stödet till afrikanskt kapacitetsstärkande kan vidareutvecklas. Högnivåpanelen ger i sin rapport ytterligare ett antal konkreta rekommendationer för hur FN och dess medlemsstater bör överväga stöd i form av bl.a. utrustning och finansiering för att stärka regionala och subregionala organisationernas förmåga att förebygga och hantera konflikter. Denna för angelägna fråga kommer därmed att finnas kvar som en prioritering på FN:s dagordning. 4Nedrustning och icke-spridning av massförstörelsevapen och konventionella vapen fortsätter att driva en aktiv politik för att främja nedrustning och ickespridning av såväl massförstörelsevapen som konventionella vapen. Detta har varit en väsentlig del av den svenska utrikespolitiken. FN har en central roll för att främja de internationella avtalen, deras efterlevnad och kontroll. Generalsekreterarens högnivåpanel har i sin rapport tagit tydlig ställning i nedrustnings- och ickespridningsfrågorna. I rapporten poängteras bl.a. att internationella avtal ska respekteras, genomföras och kontrolleras. Rekommendationerna som återfinns i rapporten välkomnas av och kommer att utgöra ett värdefullt tillskott i ansträngningarna att driva nedrustning och ickespridningsfrågorna framåt för att trygga internationell fred och säkerhet. Fördraget om ickespridning av kärnvapen (NPT) har sedan sin tillkomst utgjort navet i det internationella nedrustnings- och ickespridningsarbetet. har tillsammans med de sex övriga länderna (, , , , och ) i Ny Agenda-koalitionen spelat en aktiv roll för att driva frågan om kärnvapennedrustning framåt. I samband med den sjätte översynskonferensen 2000 kunde parterna i fördraget bl.a. anta en handlingsplan för kärnvapennedrustning. fäster stor vikt vid att planen genomförs och att kärnvapenstaterna lever upp till de åtaganden som ingår. En sjunde översynskonferens för avtalet kommer att äga rum i . Konferensen är organiserad i plenum och tre utskott, ett för nedrustning (I), ett för icke- spridning av kärnvapen (II) och ett för fredlig användning av kärnenergi och därtill hörande säkerhetsfrågor (III). kommer att vara ordförande i utskott III. var medlem av byrån för NPT:s förberedelsearbete. I FN:s generalförsamlings första utskott (nedrustningsfrågor) har Ny Agenda-koalitionen lagt fram en övergripande resolution om kärnvapennedrustning (58/51 om en kärnvapenfri värld 2003 och 59/75 om nedrustningsåtaganden ) och en resolution om nedrustning av taktiska kärnvapen (58/50). Under det svenska ordförandeskapet i Ny Agenda-koalitionen fick den allmänna resolutionen om kärnvapennedrustning ett bredare stöd än föregående år. Bland annat röstade åtta Nato-allierade stater för resolutionen, som var politiskt skarp och fokuserad med siktet ställt på . (CTBT) som förbjuder kärnvapenprovsprängningar har fortfarande inte trätt i kraft. Den amerikanska administrationen vidhåller sitt icke-stöd för avtalet. saknas ratifikationer från 11 länder, vilka har kärnteknisk verksamhet. Dessa måste ratificera för att avtalet ska träda i kraft. upprepades initiativet att i samband med generalförsamlingens öppnande göra ett politiskt uttalande till stöd för CTBT och dess ikraftträdande. Den svenska utrikesministern deltog i manifestationen. bakslag i förhandlingarna om ett verifikationsprotokoll för att stärka efterlevnaden av konventionen om förbud mot biologiska (B-vapen) och toxinvapen inleddes en multilateral samarbetsprocess som pågår fram till B-vapenkonventionens nästa översynskonferens . Parterna i konventionen har enats om att mötas för att diskutera frågor som rör efterlevnaden av konventionen i nationell lagstiftning (2003) och som syftar till att öka säkerheten vad gäller mikroorganismer och toxiner samt frågor som rör förbättrad kapacitet för att reagera mot, undersöka och lindra effekterna av misstänkt B-vapenanvändning (2004). Frågan om att ta fram en uppförandekod för forskare står på den multilaterala dagordningen . Organisationen för förbud mot kemiska vapen (C-vapen) i (OPCW), som har till uppgift att kontrollera efterlevnad av C- vapenkonventionen, har fortsatt sitt verifikationsarbete genom kontinuerliga inspektioner. Förstörelse av kemiska vapen i Skr. 2004/05:95 fortgår under OPCW:s överinseende, men mycket arbete I samband med att beslöt att skrota alla sina program för massförstörelsevapen och tillträda de internationella konventionerna på området har OPCW spelat en viktig roll för efterlevnad och kontroll av destruktion i . Ett enigt säkerhetsråd antog resolution (2004), om ickespridning av massförstörelsevapen till icke-statliga aktörer. Resolutionen är bindande för medlemsstaterna under artikel VII. Resolutionen fastslår att spridning av massförstörelsevapen och deras vapenbärare utgör ett hot mot internationell fred och säkerhet och ålägger medlemsstaterna att vidta en rad åtgärder för att stärka de nationella myndigheterna, bl.a. genom exportkontroll för att förhindra spridning till icke-statliga aktörer. Resolutionen föreskriver bl.a. att en kommitté ska inrättas till vilken medlemsstaterna ska rapportera om vilka åtgärder man vidtagit för att genomföra de ålägganden som görs i resolutionen. beslöt 2003 att inrätta en fristående internationell kommission om massförstörelsevapen efter ett förslag från FN. är ordförande i kommissionen, som har 14 medlemmar. Kommissionens arbete ska slutföras , då den ska lämna en rapport till FN om vad som kan göras för att förhindra spridning och minska förekomsten av massförstörelsevapen. (truppmineförbudet) som trädde i kraft har fått ökat stöd och anslutning. Under den första översynskonferensen som ägde rum i antogs en handlingsplan som bl.a. är inriktad på att se till att konventionen genomförs i alla sina delar. Ett viktigt syfte med konventionen är att åtgärder vidtas för att handskas med konsekvenserna av tidigare användning av truppminor (röjning av minfält, stöd till minoffer samt information och undervisning om minriskreducering). deltar aktivt i den mötesprocess som pågår mellan de formella sessionerna för att därigenom främja efterlevnad av konventionen. var även en av två rapportörer i en samordningsgrupp för minröjning, minriskutbildning och minteknologi och kommer att vara en av två ordförande i denna grupp. För att förbättra samordningen av det svenska agerandet avseende minhantering i olika internationella fora, inklusive i FN, tog regeringen fram en samlad syn på minhantering, ett arbete som kommer att vidareutvecklas och presenteras för .