urf · GSA5URF2 · 2005-01-01 00:00:00 — När det gäller den tredje förutsättningen så är den uppfylld vid ändringar som går i positiv riktning för en part eller som i vart fall inte går parten emot. Det kan betyda att myndigheten kan bli skyldig att pröva och bifalla en ansökan som den har avslagit helt eller delvis. I det här sammanhanget är det viktigt att poängtera att förvaltningslagen inte innehåller något förbud mot omprövning till parts nackdel. Sådana omprövningar kan göras inte bara när det finns specialbestämmelser om detta, t.ex. bestämmelser om återkallelse av tillstånd. Också de omprövningsbefogenheter som myndigheter har på sedvanerättslig grund kan användas för att ändra beslut till nackdel för en part. Dessa befogenheter bör utnyttjas så att de inte ger underlag för uppfattningen att myndigheterna undertrycker överklagande. Möjligheterna att återkalla gynnande beslut bör därför utnyttjas återhållsamt i överklagandesituationer. Detsamma gäller möjligheterna att skärpa betungande beslut. Vidare bör myndigheterna normalt inte ompröva sina beslut i ärenden där det finns flera parter med motstridiga intressen. De sedvanerättsliga befogenheterna att göra omprövningar vid sidan av 27 § FL är i huvuddrag: 1.Gynnande beslut kan återkallas bara under vissa förutsättningar, såsom på grund av återkallelseförbehåll, säkerhetsskäl, vilseledande. 2.Förbud, förelägganden och liknande beslut som är betungande för den enskilde kan ändras i både mildrande och skärpande riktning. 3.Avslagsbeslut binder inte myndigheten för framtiden. Gynnande beslut kan som huvudregel enligt sedvanerätten inte återkallas. Något hinder mot att ändra gynnande beslut till fördel för den enskilde finns däremot i princip inte. Typexempel på ett gynnande beslut är när en myndighet lämnar tillstånd till en verksamhet eller beviljar ett ekonomiskt stöd. Den enskilde skall kunna lita på att sådana beslut inte ändras till hans eller hennes nackdel. 3 , T. & , B., Förvaltningslagen med kommentarer, : , 2003 11 OMPRÖVNINGSREGEL OCH ÖVERKLAGANDEREGEL 2004/05:URF2 inte bara när det ursprungliga beslutet är behäftat med en ursprunglig oriktighet. Detsamma har ansetts gälla när ändrade förhållanden rubbar förutsättningarna för ett beslut. Ett undantag från denna huvudregel är återkallelseförbehåll som ger myndigheten uttryckliga befogenheter att återkalla tillstånd, återkräva ekonomiskt stöd osv. Sådana finns i många specialförfattningar. En rätt att återkalla gynnande beslut kan grundas redan på det förhållandet att en författning anger att beslut enligt författningen får förenas med villkor. Om sådant villkor inte uppfylls, kan återkallelse komma i fråga, trots att detta inte framgår uttryckligen av författningen eller av beslutet. Även när det inte finns någon uttrycklig författningsbestämmelse om återkallelse eller villkor kan myndigheter under vissa förutsättningar ta in sådana förbehåll i sina gynnande beslut. Ytterligare ett undantag från huvudregeln att gynnande beslut inte kan återkallas är att den enskilde genom att lämna felaktiga uppgifter eller genom att förtiga relevanta fakta vilselett myndigheten, så att ett oriktigt gynnande beslut meddelats. Utredningen visar att det förekommit fall där riksdagsförvaltningen på grund av vilseledande underlag från garantitagaren har betalat ut för stort belopp i inkomstgaranti. Dessa fall inträffade innan återkravsreglerna i ersättningslagen respektive företrädarlagen infördes . Det har också förekommit att det av misstag betalats ut dubbla tilläggsarvoden fast det bara skulle ha utgått enkelt arvode. Felaktigheter har därutöver uppstått vid utbetalning i samband med föräldra- och sjukledigheter. Situationerna har lösts genom avtal med vederbörande om kvittning eller återbetalning i de fall det rört sig om stora belopp. I andra fall har man kvittat det som betalats ut för mycket mot kommande utbetalningar. inom riksdagsförvaltningen handlägger ärenden enligt ersättningslagen och företrädarlagen. Denna verksamhet innebär myndighetsutövning mot enskild. är därför i detta avseende att betrakta som en myndighet i regeringsformens respektive förvaltningslagens mening. Som en följd av detta är förvaltningslagens bestämmelser direkt tillämpliga på handläggningen. Vi konstaterar att det är mycket få fall där det av någon anledning görs för stora utbetalningar. Förvaltningslagens bestämmelser om omprövningsmöjligheter respektive omprövningsskyldigheter är mycket klara och tydliga. Därtill kommer rätten att ompröva enligt sedvanerätt. Enligt vår uppfattning kan riksdagsförvaltningen med stöd av dessa regelverk återkräva vad som betalats ut för mycket när detta är skäligt. Vi anser därför inte att det är nödvändigt att vid sidan av dessa rättsregler införa någon specialbestämmelse i ersättningslagen respektive företrädarlagen som innebär en allmän omprövningsrätt. 2004/05:URF2 11 OMPRÖVNINGSREGEL OCH ÖVERKLAGANDEREGEL Bestämmelserna om rätt att återkräva för mycket utbetald inkomstgaranti finns i en speciallag som enligt allmänna rättsprinciper tar över bestämmelser i allmän lag och alltså skall tillämpas i stället för förvaltningslagens regler. Vi menar att denna återkravsregel inte står i strid med vare sig förvaltningslagens eller sedvanerättens regler om omprövningsrätt. Enligt 9 kap. 5 § riksdagsordningen skall beslut i förvaltningsärende som fattats av organ vid överklagande prövas av Regeringsrätten i de fall som särskilt anges av och i övrigt av . Av 5 och 8 §§ lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvalningen och myndigheter framgår att överklaganden av beslut enligt ersättningslagen och företrädarlagen prövas av . Överklagande av beslut om inkomstgaranti som fattats av SPV prövas däremot enligt 22 a § FL av allmän förvaltningsdomstol, dvs. är ordningen sådan att riksdagsförvaltningen fattar beslut om rätten till inkomstgaranti medan den fortsatta handläggningen sker hos SPV (se avsnitt 8). Detta innebär att överprövningen av beslut om inkomstgaranti görs i olika instanser beroende av vilken myndighet som har fattat beslutet. En grundläggande rättssäkerhetsgaranti är att tvistefrågor skall kunna prövas av domstol. I artikel 6. 1 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () sägs att en tvist om någons civila rättigheter eller skyldigheter alltid skall kunna prövas av domstol. Domstolen skall vara oberoende och opartisk och ha inrättats enligt lag. Vidare skall förfarandet vara korrekt och rättvist. Förfarandet skall också vara muntligt och offentligt, men i vissa fall får undantag härifrån göras. Domstolsprövningen skall ske inom skälig tid och domen skall avkunnas offentligt. När det gäller tvister om civila rättigheter och skyldigheter har slagit fast att artikel 6 är tillämplig om det föreligger en reell och seriös tvist mellan en enskild fysisk eller juridisk person och en annan person eller en myndighet, tvisten gäller en rättighet som har sin grund i den nationella rätten, och denna rättighet kan karakteriseras som en civil rättighet. Konventionen kräver alltså att var och en skall vara berättigad till en opartisk och offentlig rättegång inom skälig tid inför en oavhängig och opartisk domstol. Av praxis följer att som domstol enligt konventionen godkänns även organ som betecknas som nämnder, råd, tribunaler m.m. så länge kraven som ställs på en domstol är uppfyllda. Av avgörande betydelse är att sammansättningen garanterar en opartisk prövning. Ledamöterna skall därför vara fristående i förhållande till parterna och inte ha något eget intresse 11 OMPRÖVNINGSREGEL OCH ÖVERKLAGANDEREGEL 2004/05:URF2 i de frågor som är föremål för bedömning. Det räcker inte med att ledamöterna rent faktiskt kan anses som opartiska (s.k. subjektiv opartiskhet). Det får inte heller finnas yttre omständigheter som kan göra att ledamöternas opartiskhet ifrågasätts (s.k. objektiv opartiskhet). Att intresseledamöter eller experter i form av offentliganställda tjänstemän deltar i prövningen är accepterat så länge prövningen är att anse som opartisk. Ledamöterna skall dock inte vara möjliga att avsätta förrän . Någon i organet måste däremot ha domarkompetens.4 leds av en ordförande som skall vara eller ha varit ordinarie domare och som inte får vara ledamot av . Nämnden består också av fyra andra ledamöter som väljs inom för en valperiod. För ordföranden skall finnas ersättare (9 kap. 5 § riksdagsordningen). utgör en självständig förvaltningsmyndighet helt fristående från . Nämndens verksamhet innefattar myndighetsutövning mot enskild. Förvaltningslagen är tillämplig på handläggningen av ärenden i nämnden. Enligt lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter (lag) är det beslut i personalärenden, bl.a. tjänstetillsättningar (2 och 3 §§), beslut i ärenden om utlämnande av handlingar eller uppgifter (4 §) och beslut i ärenden om ekonomiska förmåner till riksdagsledamöter m.fl. (5 §) som får överklagas. Handläggningen i nämnden innebär enligt förvaltningslagen att beslut får överklagas endast av den som beslutet angår och om det gått honom emot (22 § FL). Överklagandet skall vara skriftligt och ges in till den myndighet som meddelat beslutet. Skrivelsen skall ha kommit in dit från den dag då klaganden fick del av beslutet (23 § FL). Överklagande av sådant beslut om tjänstetillsättning som tillkännages genom anslag skall dock göras från den dag då beslutet anslogs (8 § lag). Den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet prövar om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in , skall myndigheten enligt huvudregeln avvisa den (24 § FL). Ett sådant beslut kan överklagas (30 § FL). Om överklagandet inte avvisas skall den myndighet som har meddelat beslutet överlämna skrivelsen och övriga handlingar till överklagandenämnden (25 § FL). Den myndighet vars beslut överklagats får yttra sig över överklagandet. Ett ärende avgörs i regel inte i överklagandenämnden förrän klaganden eller annan part har fått tillfälle att i sin tur yttra sig över myndighetens svar och andra uppgifter som har tillförts ärendet av någon annan. I tjänstetillsättningsärenden får den som förordnats tillfälle att yttra sig. 4 , H., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, En kommentar till om de mänskliga rättigheterna. : , 2002. 2004/05:URF2 11 OMPRÖVNINGSREGEL OCH ÖVERKLAGANDEREGEL Ärendena avgörs i nämnden efter föredragning av en sekreterare. Muntlig förhandling förekommer. Nämnden är enligt 9 § lag beslutsför med ordföranden och tre övriga ledamöter. Ledamot eller suppleant som deltar i beslutet får reservera sig och anteckna avvikande mening. Den som inte reserverat sig anses enligt förvaltningslagen ha biträtt beslutet. I samband med att riksdagsstyrelsen föreslog bl.a. att utbetalningen av inkomstgaranti skulle överföras till SPV ifrågasatte Lagrådet, efter det att remitterat ärendet dit, om (numera ) uppfyllde kraven på en opartisk och oavhängig domstol i artikel 6 i . Lagrådet anförde bl.a. att det inte finns några garantier för att förfarandet inför nämnden fullt ut motsvarar konventionskraven eftersom nämnden saknar processregler. Dessutom anförde Lagrådet att fyra ledamöter själva är riksdagsledamöter och att vissa av de beslut som fattas i fråga om inkomstgaranti kan tänkas få betydelse för dessa ledamöter själva eller deras anhöriga (protokoll vid sammanträde ). ansåg att frågan om tillgång till domstolsprövning av inkomstgarantiärenden, men även andra ärendeslag, borde tas upp i samband med den översyn av ersättningslagen och företrädarlagen som förbereddes inom riksdagsförvaltningen. Utskottet utgick från att en sådan allmän och förutsättningslös översyn skulle komma till stånd. följde utskottet (bet. 2002/03:KU14, rksr. Varken ersättningslagen eller företrädarlagen innehåller några bestämmelser om överklagande. Vi anser att det av lagtexten klart bör framgå vart man skall vända sig om man vill överklaga något beslut som fattats i en ersättningsfråga. Därför föreslår vi att en uttrycklig överklaganderegel införs. Även hur man skall göra när man överklagar skall framgå av lagen. Det ligger i och för sig inte i vårt uppdrag enligt direktiven att ta ställning till om uppfyller kraven på en oavhängig och opartisk domstol enligt artikel 6 i . Eftersom vi föreslagit att det skall finnas en möjlighet att i vissa fall jämka rätten till inkomstgaranti, och att överklagandenämnden är den instans som enligt vårt förslag skall överpröva dessa beslut, anser vi att vi måste ta ställning även till denna fråga. Enligt vår uppfattning är en tvist om inkomstgaranti en tvist om en sådan civil rättighet som avses i artikel 6. Vi delar Lagrådets uppfattning att det kan ifrågasättas om nämndens sammansättning uppfyller kraven på en oavhängig och opartisk domstol eftersom de fyra ledamöterna utses bland riksdagsledamöter. Redan av den anledningen anser vi att det kan föreligga en sådan intressegemenskap mellan nämndens ledamöter och den avgångne ledamoten som skall få sin sak prövad att det förmodligen objektivt sett inte kan anses uppfylla konventionens krav i detta hänseende. Även om nämndens ordföran- 11 OMPRÖVNINGSREGEL OCH ÖVERKLAGANDEREGEL 2004/05:URF2 de skall ha varit domare och inte får vara riksdagsledamot så är det troligen inte tillräckligt för konventionens krav vid nämndens prövning av i vart fall vissa sakfrågor. Även bortsett från bestämmelserna i finner vi rent allmänt sett att det är mindre lämpligt med den nuvarande sammansättningen eftersom det kan förekomma fall där nämndens objektivitet kan bli omtvistad. Vi föreslår därför att nämndens sammansättning ändras. Den skall bestå av en lagfaren ordförande och två oberoende ledamöter. Ingen ledamot skall vara eller skall ha varit riksdagsledamot. För alla ledamöter skall det finnas ersättare. Ledamöter och ersättare skall utses av för en valperiod. Nämnden utser sekreterare. När det gäller handläggningen av ärenden skall nämnden även i fortsättningen handlägga ärendena enligt förvaltningslagen. Nämnden är beslutsför när alla ledamöter är närvarande. Genom att ändra sammansättningen i överklagandenämnden menar vi att kraven enligt artikel 6 är uppfyllda. Nämnden handlägger, som vi redogjort för ovan, även andra ärenden än de som rör ersättningslagen och företrädarlagen. Vi är medvetna om att utredningen med uppdrag att utarbeta förslag till en ny verksförordning föreslagit att möjligheten att överklaga anställningsärenden till regeringen i princip skall avskaffas (SOU 2004:23) och att detta förslag kan medföra att tjänstetillsättningsärenden inte kommer att kunna överklagas till nämnden. Vårt förslag att ändra nämndens sammansättning hindrar emellertid inte att nämnden i sin nya utformning fortsätter att handlägga de ärenden som den har till uppgift att pröva. Ändras nämndens sammansättning enligt förslaget bör reglerna i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ ses över. 12 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Kommitténs förslag i korthet De nya lagarna skall träda i kraft . De nya pensionsbestämmelserna skall endast omfatta de nya ledamöter som väljs in i eller efter det att bestämmelserna trätt i kraft samt de tidigare ledamöter som själva väljer att omfattas av dessa. De nya bestämmelserna om inkomstgaranti föreslås gälla de garantitagare där ett beslut om inkomstgaranti fattas efter ikraftträdandet. Övriga ändringar tillämpas från och med ikraftträdandet. Enligt tidigare övergångsbestämmelser till ersättningslagen är huvudprincipen den att äldre bestämmelser alltjämt tillämpas på de ledamöter och efterlevande som har rätt till pension m.m. enligt dessa bestämmelser. En annan sak är att när det gäller ändringar som innebär förbättringar, t.ex. då de ekonomiska villkoren för ersättarna ändrades så att de väsentligen kom att överensstämma med vad som gäller för ledamöter, så har ändringarna trätt i kraft retroaktivt vid redan inledd valperiod. I andra fall har sådana ändringar tillämpats retroaktivt fr.o.m. dagen då lagen trädde i kraft (försl. 1998/99:RFK2, bet. KU1, rskr. PA-91 tillämpas på statligt anställda födda eller tidigare. För arbetstagare som avgått med pensionsförmån enligt dessa avtal gäller att bestämmelserna i avtalen skall tillämpas även i fortsättningen (Övergångsbestämmelser till PA 03). PA 03 gäller för statligt anställda födda fr.o.m . En arbetstagare som kunde tillgodoräkna sig pensionsgrundande tjänstetid enligt tidigare pensionsavtal får tillgodoräkna sig i det nya systemet. Den individuella avgiftsbestämda ålderspensionen kompletteras med en förmånsbestämd ålderspension för dem som är födda åren 19431972 enligt en trappa. Kompensationen för äldre personer är högre beroende på att de inte haft möjlighet att tjäna in någon avgiftsbestämd ålderspension tidigare. För en arbetstagare som var anställd och fram till dess tjänat in pensionsrätt enligt tidigare statliga pensionsbestämmelser gäller en speciell garanti i form av ett garantifribrev. Den intjänade pensionen blir lika med den egenlivränta som arbetstagaren skulle ha haft rätt till vid en eventuell avgång från anställningen. Egenlivräntan omvandlas till ett garanti- 12 IKRAFTTRÄDANDE OCH ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER 2004/05:URF2 fribrev och värdesäkras efter prisbasbeloppet. Beräkningen baseras på intjänad statlig tid tidigast fr.o.m. 20-årsdagen, 28-årsdagen eller fr.o.m. månaden efter beroende på vilket statligt pensionsavtal som gällt för anställningen. Garantin för den som var anställd gör att den slutliga ålderspensionen aldrig kan bli lägre än det beräknade garantifribrevet. Detta kan vara förmånligt för en arbetstagare som sänker sina inkomster . När garantifribrevet beräknas skall förmånsnivåerna för den förmånsbestämda ålderspensionen i PA-91 tillämpas. För arbetstagare som , för lönedelar som ligger över 7,5 inkomstbasbelopp, hade tjänat in kompletterande efterlevandepension enligt bestämmelserna i finns rätt till kompletterande efterlevandefribrev. Utbetalningen sker livsvarigt till make, registrerad partner eller sambo som arbetstagaren tidigare varit gift med eller har eller har haft eller vid dödsfallet väntade gemensamma barn med. För barn sker utbetalning t.o.m. 20- årsmånaden. Förordningen trädde i kraft men de nya bestämmelserna tillämpas fr.o.m. . De äldre bestämmelserna tillämpas på statsråd födda eller tidigare. Detsamma gäller för statsråd som tillträtt sitt uppdrag före så länge det uppdraget varar. Ett statsråd som är född eller senare och som i stället ville omfattas av den nya förordningen skulle anmäla detta till SPV . En sådan anmälan gällde fr.o.m. (Övergångsbestämmelser till förordningen [AgVFS 2003:1 B1] om inkomstgaranti och tjänstepension för statsråd). Motsvarande övergångsbetämmelser gäller för statligt chefsanställda enligt den nya chefsförordningen (förordning [2003:55] om avgångsförmåner för vissa arbetstagare med statlig chefsanställning) som trädde i kraft men tillämpas fr.o.m. . För att underlätta övergången till och tillämpningen av de nya bestämmelserna anser vi att lagändringarna såväl för riksdagsledamöterna som för ledamöterna i bör träda i kraft och äga tillämpning vid början av helt kalenderår. Vi föreslår därför att de nya lagreglerna träder i kraft . är det val till . De ledamöter som då är nya kommer enligt förslaget att omfattas av de nya bestämmelserna. Vi bedömer det också skäligt att lagförslaget i huvudsak tillämpas även på de omvalda ledamöterna. När det gäller lagförslaget om pension så skall intjänade rättigheter inte änd- 2004/05:URF2 12 IKRAFTTRÄDANDE OCH ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER ras för den som redan är ledamot vid ikraftträdandet. De nuvarande pensionsreglerna skall därför i princip gälla . Vi anser dock att de ledamöter som så önskar bör erbjudas en möjlighet att anmäla om de vill omfattas av de nya reglerna. Tiden för en sådan anmälan bör sättas relativt kort, varför vi föreslår att anmälan görs av riksdagsledamöter och av ledamöter i . Förslaget i denna del innebär i praktiken att endast nya ledamöter och de ledamöter som själva valt att omfattas av de nya pensionsbestämmelserna kommer att få pension, och deras efterlevande efterlevandepension, enligt de nya reglerna. Har man en gång valt de nya bestämmelserna kan man inte senare ändra sig. När det gäller inkomstgarantin anser vi att de nya reglerna endast bör gälla garantitagare, vars beslut om rätt till inkomstgaranti fattats efter det att lagen trätt i kraft. Det innebär att beslut om rätt till inkomstgaranti för avgångna ledamöter före följer de gamla bestämmelserna. För de som är ledamöter och där det först efter ikraftträdandet fattas ett beslut om rätt till inkomstgaranti, kommer garantitagaren att få inkomstgaranti enligt de nya bestämmelserna. Kommitténs förslag i korthet De ändringar avseende egenpensionsförmåner, inkomstgaranti och efterlevandeförmåner som föreslagits för riksdagsledamöter skall även göras beträffande ledamöter i . Det skall inte längre vara möjligt att vara riksdagsledamot och ledamot av . Benämningen företrädare föreslås bytas ut mot ledamot. Som framgår av avsnitt 2.1 överensstämmer reglerna i stort för en ledamot av riksdag och en svensk ledamot i . Vidare presenteras en redogörelse för en strävan att få till stånd en gemensam stadga för ledamöterna i parlamentet i avsnitt 2.4. beslutade att godkänna rådets beslut /772/EG Euratom av och av om ändring av akten om allmänna direkta val av företrädare i (valrättsakten), som utgör en bilaga till beslut 76/787/EKSG, EEG, Euratom (bet. 2003/04:KU2, rskr. Ändringarna som gjordes i valrättsakten var bl.a. att enligt artikel 1.1 skall i titeln och i resten av valrättsakten orden företrädare, företrädare i och företrädarna(s) genomgående (med undantag av artikel 13 där företrädare har en annan betydelse) ersättas med ledamot av , ledamöter av respektive ledamöter(s). En annan viktig ändring i valrättsakten var att det numera är förbjudet att vara ledamot av ett nationellt parlament och av . Som en följd av detta beslutade om ändringar i 18 kap. 71 § vallagen (1997:157). Lagändringen innebar att listan över de ämbeten och uppdrag som är oförenliga med att vara ledamot av utvidgades. Enligt ersättningslagen och företrädarlagen benämns representanter i för företrädare. Vidare är det möjligt att vara ledamot i och företrädare i (1 § fjärde stycket ersättningslagen). 2004/05:URF2 13 LEDAMÖTER I Vi konstaterar att ännu inte har godkänt någon ledamotsstadga för Europaparlamentarikerna. Vi anser därför att samma regler avseende egenpensionsförmåner, inkomstgaranti och efterlevandeförmåner skall gälla även i fortsättningen för ledamöter och de svenska ledamöterna i . Vi föreslår därför att de ändringar vi föreslagit för riksdagsledamöter även införs för Europaparlamentariker. Vi föreslår att ändringar görs i enlighet med tidigare beslut om ändringar i valrättsakten. Ändringarna innebär dels förbud mot att vara ledamot av och , dels att benämningen företrädare byts mot ledamot. Enligt nuvarande ordning tillämpas bestämmelserna om pensioner och inkomstgaranti i företrädarlagen på de ledamöter som varit både riksdagsledamöter och ledamöter i , oavsett om avgången sker från eller . Vi föreslår nu att bestämmelserna i den föreslagna lagen om arvoden m.m. till ledamöter i skall tillämpas på den ledamot som lämnar , även om han eller hon har varit också riksdagsledamot. På motsvarande sätt skall bestämmelserna i den föreslagna lagen om ekonomiska villkor för ledamöter gälla för de ledamöter som avgår från , även om de tidigare varit Europaparlamentariker. Det innebär att reglerna i den lag gäller där ledamoten senast innehade sitt uppdrag. I sak är det ingen ändring eftersom regelverken om egenpensionsförmåner, efterlevandepension och inkomstgaranti i de båda lagarna motsvarar varandra. 14 Konsekvenser av förslagen Ändringsförslagen kommer sammantaget att innebära minskade kostnader för . Förslagen kommer inte att få några särskilda administrativa följder.