urf · GSA5URF2 · 2005-01-01 00:00:00 — En internationell utblick är ett måste för en riksdagsledamot, inte minst med anledning av medlemskap i . En stor del av arbetet i genereras dessutom av de beslut som fattas av EU:s institutioner. Riksdagsuppdraget innebär också att de flesta ledamöter inte befinner sig på sin hemort under tjänstgöringen i . Detta får naturligtvis konsekvenser för familjelivet och privatlivet. Eftersom riksdagsledamöterna innehar ett förtroendeuppdrag är de inte arbetstagare i förhållande till . De omfattas därför inte av de lagar som reglerar arbetsmarknaden i övrigt, dvs. lagar som anställningsskyddslagen, medbestämmandelagen och arbetstidslagen. Däremot har ledamöterna en grundlagsfäst rätt enligt 4 kap. 6 § regeringsformen att utan hinder av en statlig, eller enskild anställning fullgöra sitt uppdrag i . Ingen arbetsgivare får vägra en anställd ledighet för ett sådant uppdrag. Dock grundar denna bestämmelse ingen skyldighet för arbetsgivaren att sedan återta den tidigare anställde eller erbjuda fortsatt anställning efter riksdagsperiodens slut. Vad angår förmåner enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och lagen (1991:1047) om sjuklön, betraktas riksdagsarvodena som inkomst av anställning. betalar också avgifter enligt socialavgiftslagen (2000:980) som om ledamoten vore anställd av . 3.2 Kommitténs syn på uppdraget som riksdagsledamot Riksdagsuppdraget är ett mycket viktigt samhällsuppdrag. Som framgår ovan skiljer sig ledamöternas situation på flera sätt från andra uppdrag i samhället. Det är därför svårt att jämföra en ledamots arbetsuppgifter och arbetsförhållanden med någon annan yrkesgrupps. Uppdraget är till sin natur osäkert eftersom det omprövas vid val till . Även om andra drivkrafter än de materiella förmånerna är styrande för en politiskt förtroendevald, anser vi att det är av stor betydelse att arbetsförhållandena och de ekonomiska villkoren i gör det rimligt för alla oavsett bakgrund och levnadsförhållanden att bli riksdagsledamot. Grundtanken i våra förslag är att likartade villkor skall gälla för ledamöterna i och i som i samhället i övrigt så långt det är möjligt och praktiskt låter sig göras. Riksdagsledamöternas situation är emellertid så speciell och innehåller sådana särdrag att det motiverar att deras villkor i vissa avseenden avviker från de principer som i allmänhet gäller på arbetsmarknaden. Kommitténs förslag i korthet För hel förmånsbestämd ålderspension från skall krävas 30 uppdragsår. Pensionsunderlaget beräknas som . Vi föreslår inte någon annan ändring av förmånsnivåerna än att beloppsgränserna för pensionsunderlaget skall beräknas med inkomstbasbeloppet. Vidare föreslår vi inte någon avgiftsbestämd pension. Möjligheter till uppskjutet uttag av ålderspension skall finnas. Det samlade pensionsskyddet vid ålderspensionering består av tre delar; allmän pension, tjänstepension och eventuellt privat pensionssparande. Det allmänna pensionssystemet utgörs av en inkomstgrundad pension som kompletteras med en garantipension samt en premiepension. Detta pensionssystem är obligatoriskt och omfattar i princip alla som bor eller arbetar här i landet. Vid sidan av den allmänna pensionen finns olika tjänstepensionssystem som grundar sig på kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter och gäller i stort sett alla löntagare i . En ledamot som vid avgången fyllt och som tjänstgjort i under 6 , har rätt till ålderspension från den månad han eller hon fyller eller fr.o.m. månaden efter den senare tidpunkt då uppdraget att vara ledamot upphör. Pensionen betalas t.o.m. utgången av den månad då den berättigade avlider (8 kap. 1 och 2 §§). Ålderspensionen bestäms enligt 7 kap. 2 § på grundval av ett underlag och en tidsfaktor. Underlaget beräknas på det pensionsgrundande arvodet som består av ledamotsarvode och tilläggsarvode för uppdrag som vice talman samt ordförande och vice ordförande i utskott samt sådant arvode som anges i 1 § 14 och 8 arvodeslagen, dvs. vissa uppdrag i riksbank, riksdagsstyrelsen, styrelsen i , svenska delegation samt (7 kap. 3 §). Beräkningen görs på det pensionsgrundande arvodet närmast före avgångsåret. Det pensionsgrundande arvodet räknas därvid om till nivån för det sista kalenderåret före avgångsåret med hjälp av prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Medeltalet av de framräknade beloppen utgör underlaget för förmånen. Kan en ledamot inte tillgodoräknas pensionsgrundande arvode för fem kalenderår, utgör underlaget för pensionen medeltalet av beloppen för de hela kalenderår som kan tillgodoräknas. Kan inte något helt kalenderår tillgodoräknas skall pensionsunderlaget beräknas på genomsnittsbeloppet multiplicerat med 12 (7 kap. 4 §). Tidsfaktorn för ålderspension utgör förhållandet mellan antalet i , dock högst tolv, och talet tolv (7 kap. 5 §). Hel tidsfaktor är således 1, dvs. 12/12. I 8 kap. anges de närmare beräkningsgrunderna för ålderspension. Ålderspensionen utgör tidsfaktorn multiplicerat av underlaget upp t.o.m. 7,5 gånger det förhöjda prisbasbeloppet, av den del av underlaget som överstiger 7,5 förhöjda prisbasbelopp men inte 20, samt av den del som överstiger 20 men inte 30 förhöjda prisbasbelopp. För att erhålla hel ålderspension fordras minst tolv i (3 och 4 §§). Tabell 4.1 Beräkningsgrund för förmånspension enligt ersättningslagen Pensionsunderlag i förhöjda prisbasbelopp 7,520,0 20,030,0 Den förmånsbestämda ålderspensionen fastställs utifrån ett pensionsunderlag och en intjänandetid. I och med att PA 03 ersatte PA-91 förändrades beräkningsgrunden för den förmånsbestämda pensionen. I det nya avtalet finns en förmånsbestämd ålderspension för anställda födda eller senare med pensionsunderlag över 7,5 inkomstbasbelopp. Pensionen motsvarar av pensionsunderlaget mellan 7,5 och 20 inkomstbasbelopp och mellan 20 och 30 inkomstbasbelopp (18 och 19 §§). Pensionsunderlaget beräknas enligt samma principer som i ersättningslagen, dvs. som huvudregel med utgångspunkt från den pensionsgrundande lönen närmast före avgångsåret (15 §). Enligt det nya avtalet avvecklas den förmånsbestämda pensionen stegvis för de som är födda åren 19431972. Orsaken är att procentandelarnas storlek är avvägda mot den individuella ålderspensionen (se vidare avsnitt 4.2) som infördes genom PA 03. De som redan har varit ute i arbetslivet och således har färre år på sig att tjäna in individuell pension enligt avtalet erhåller därför ytterligare förmånsbestämd pension. Storleken på den förmånsbestämda pensionen varierar således beroende på den anställdes ålder. Reglerna är utformade som en trappa och gäller både pensionsunderlag under och över 7,5 inkomstbasbelopp (18 och 19 §§). Som pensionsgrundande tjänstetid enligt PA 03, liksom enligt PA-91, tillgodoräknas en arbetstagare tid då statligt kollektivavtal har gällt för honom eller henne, dock tidigast fr.o.m. den kalendermånad då personen fyller och längst t.o.m. kalendermånaden före den månad då arbetstagaren fyller 65 år (16 §). För hel pension erfordras enligt 17 § att den tjänstepensionsgrundande tjänstetiden är (360 månader). En person som arbetat (180 månader) i staten får en pension som motsvarar 180/360 av en hel pension. Det är inte möjligt att inom staten få mer än en hel pension, dvs. tidsfaktorn kan aldrig vara mer än 1 (360/360). En arbetstagare som avgår före pensionsåldern, dock tidigast vid utgången av månaden före den månad han fyller , har enligt 21 § i PA 03 rätt att ta ut ålderspension efter avgångsdagen genom förtida uttag. Om arbetstagaren avgår i pensioneringssyfte skall pensionen beräknas som om arbetstagaren hade avgått . Reducering görs dock av det förtida uttaget enligt försäkringstekniska riktlinjer som beslutats av () eftersom pensionen kommer att betalas ut . Pensionen kan tas ut som en livsvarig pension eller som en temporär pension fram till den ordinarie pensionsåldern. Förtida uttag kan också göras utan pensioneringssyfte. Detta kan tidigast göras fr.o.m. 61-årsmånaden, antingen temporärt eller livsvarigt. Den intjänade förmånsbestämda ålderspensionen fram t.o.m. sista anställningsdagen omvandlas till fribrev. Arbetstagaren väljer när han eller hon vill ta ut fribrevet. Arbetstagaren kan sedan välja mellan att ta ut ålderspensionen eller fribrevet temporärt fram till eller livsvarigt. Vid temporärt uttag av ålderspension (förmånsbestämd och avgiftsbestämd) gäller att pensionens storlek får uppgå till högst en viss andel av den fasta lönen vid avgången. Pensionens storlek får uppgå till högst av den fasta lönen till den del den inte överstiger 7,5 inkomstbasbelopp, till den del den fasta lönen överstiger 7,5 inkomstbasbelopp men inte 20 och till den del den fasta lönen överstiger 20 inkomstbasbelopp men inte 30. Tabell 4.2 Förtida uttag av pension enligt PA 03 Fast lön i inkomstbasbelopp 7,520,0 20,030,0 Om arbetstagaren väljer att skjuta upp uttaget av ålderspension ökas pensionen för varje kalendermånad till den månad uttaget påbörjas (21 §). Uppskjutet uttag kan göras utan arbetsgivarens medgivande fram och med arbetsgivarens tillåtelse . Omräkning görs enligt de försäkringstekniska riktlinjerna för () . Redan enligt PA-91 krävdes 360 månaders () intjänandetid för hel ålderspension för statliga tjänstemän. När riksdagsledamöternas pensionsvillkor i vissa avseenden anpassades till bl.a. detta avtal genom ersättningslag ändrades inte kravet för hel riksdagspension. gällde också då för statsråd och vissa arbetstagare med statlig chefsanställning. Dessa grupper gick dock över till en trettioårig intjänandetid (förordning [2003:55] om avgångsförmåner för vissa arbetstagare med statlig chefsanställning och förordning [AgVFS 2003:1 B1] om inkomstgaranti och tjänstepension för statsråd). PA 03 bygger på att varje tjänstepensionssystem var för sig bidrar till den slutliga tjänstepension som utgår till den enskilde. Redan intjänad tid i kommun eller landsting samt privat intjänad tid fram till går dock att i vissa fall räkna in i tiden. Däremot kan man aldrig tillgodoräkna sig mer än 30 statliga tjänsteår. Vi anser att en intjänandetid för hel ålderspension är rimlig även för riksdagsledamöter i likhet med vad som gäller för statsråd och generaldirektörer m.fl. Liksom för de högre statliga tjänstemännen kan ledamöternas slutliga tjänstepension komma att bestå av pensioner från olika håll. Detta förslag bygger alltså på tanken att varje yrkesverksamt år, oavsett var man tjänstgör, grundar rätt till pension. Det vore en missuppfattning att ta detta som ett uttryck för att det är önskvärt att man är riksdagsledamot . PA-91 och PA 03 skiljer sig åt i beräkningssätten av den förmånsbestämda pensionen. En skillnad är att de procentsatser som används vid beräkningen är olika, en annan är att den förmånsbestämda pensionen inte beräknas på belopp under 7,5 inkomstbasbelopp enligt PA 03. Vidare sätts förmånsnivåerna numera enligt PA 03 med inkomstbasbeloppet i stället för som i PA-91 med det förhöjda prisbasbeloppet. Avsikten med det nya pensionsavtalet var enligt företrädare för och inte att nivån på den enskilde tjänstemannens pension skulle förändras utan att ersätta det förmånsbaserade pensionssystemet med ett fonderat avgiftssystem. Införandet av avgiftssystemet skulle ge arbetsgivarna kontroll över kostnaderna för pensionerna och ge de statsanställda möjlighet att bestämma hur delar av deras pensionskapital skall förvaltas. Procentandelarna som används vid beräkningen av den förmånsbestämda pensionen enligt PA 03 är således avvägda mot den avgiftsbestämda pensionen på så sätt att den sammanlagda pensionsnivån motsvarar den för PA-91. Som vi redogör för i nästa avsnitt (4.2) föreslår vi inte någon avgiftsbestämd ålderspension för ledamöter. Utgångspunkten för anpassningen till PA 03 är att pensionsnivån för ledamöterna skall vara oförändrad i likhet med vad som gäller för statligt anställda. Pensionsnivån enligt PA 03 motsvarar pensionsnivån enligt PA-91. Dagens ersättningsregler för riksdagsledamöterna bygger på PA-91. Vi menar därför att det inte finns någon anledning att ändra nuvarande beräkningsgrunder för den förmånsbestämda ålderspensionen när vi nu inte föreslår någon avgiftsbestämd del. Kravet på en uppdragstid på 30 år för hel pension innebär dock att pensionen från i praktiken kommer att bli lägre än vad som gäller för de flesta ledamöter. I likhet med regleringen i PA 03, och även i det allmänna systemet, anser vi att beloppsgränserna bör bestämmas på grundval av inkomstbasbeloppet i stället för på grundval av det förhöjda prisbasbeloppet. En riksdagsledamot eller ersättare får enligt 4 kap. 7 § 1 RF inte utan medgivande lämna sitt uppdrag. Den vanligaste orsaken till en begäran om entledigande är att ledamoten har fått ett annat uppdrag. Enligt vår uppfattning är det inte förenligt med riksdagsuppdraget att en ledamot skall kunna avgå i pensioneringssyfte, dvs. att begära sitt entledigande för att på heltid bli pensionär och inte stå till arbetsmarknadens förfogande. En ledamot väljs till sitt uppdrag och bör därför inte ha möjlighet att avgå för att ta ut pension före han eller hon fyllt . En anställd förfogar i detta avseende över sin tjänst på ett annat sätt. Vi anser därför inte, som fallet är för statligt anställda, att det skall vara möjligt för ledamöter att göra förtida uttag av sin ålderspension. Statligt anställda får i denna situation tillgodoräkna sig åren fram till pensionsåldern. Det låter sig inte motiveras när det gäller riksdagsledamöterna. En annan sak är att de skall kunna göra förtida uttag av ålderspensionsfribrevet. Då väljer man att ta ut sin pension utan att begära sitt entledigande från eftersom man redan tidigare avgått. Vidare står man till arbetsmarknadens förfogande när man lyfter sin pension. (Se vidare avsnitt 4.5.2.) Däremot skall ledamöterna, liksom statstjänstemän, erbjudas rätten att begära uppskjutet uttag av ålderspensionen. Det kan ju vara så att en avgången ledamot har sådana inkomster att han eller hon vill vänta med att lyfta sin ålderspension. Vidare infaller den situationen automatiskt med vårt förslag när en ledamot fyller och således uppnår pensionsåldern under pågående mandatperiod. Liksom nu är fallet skall en ledamot inte heller kunna erhålla pension med arvode (7 kap. 1 § andra stycket ersättningslagen och 3 kap. 1 § andra stycket företrädarlagen). Vid uppskjutet uttag av ålderspension ökar pensionsbeloppet , liksom för den allmänna pensionen, för varje påbörjad kalendermånad fram till den månad uttaget sker. Lagen om inkomstgrundad ålderspension Det allmänna pensionssystemet som infördes i sin helhet består av två delar; inkomstpension och premiepension (prop. 1997/98:151, bet. 1997/98:SfU13 och 14, rskr. 315 och 320). I korthet grundas inkomstpensionen på den sammanlagda inkomst arbetstagaren haft under livet. Således påverkas inkomstpensionens storlek såväl av inkomsten som av vid vilken ålder arbetstagaren går i pension. Pensionsavgiften är upp till 7,5 inkomstbasbelopp av lönen. Premiepensionen utgörs av avkastningen på den avgift som betalas . Avgiften är av arbetstagarens pensionsgrundande inkomst upp till 7,5 inkomstbasbelopp. För dem som är födda åren 19381953 är det belopp som arbetstagaren får placera beroende av vilket år han eller hon är född. Medlen sätts in på ett individuellt konto hos en kapitalförvaltare för att senare utges som en årlig premiepension. PA-91 och PA 03 Avgiftsbestämd pension har funnits för statliga tjänstemän sedan den kompletterande ålderspensionen (Kåpan) infördes . Kåpan, som finns även enligt PA 03 (1011 §§), innebär att en arbetstagare tillgodoräknas en avgift beräknad på utbetald lön eller upp till en årslön av 30 inkomstbasbelopp. Avgiften var ursprungligen , men höjdes till och år . Kåpan tjänas in från det att den anställde fyller tills han eller hon går i pension. Avgiften förvaltas av för det statliga området (FSO). Kåpan infördes dock inte för riksdagsledamöter i samband med anpassningen till bl.a. PA-91 genom ersättningslag. I stället höjde man procentsatsen från 10 till 11,5 vid beräkningen av förmånsbestämd ålderspension upp till 7,5 förhöjda prisbasbelopp (8 kap. 4 § ersättningslagen). Genom PA 03 har ytterligare en avgiftsbestämd pensionsdel införts. Ar- betstagaren tillgodoräknas en avgift på av lönen eller pensionsunderlaget, s.k. individuell ålderspension (9 §). Pensionsunderlaget består av utbetald lön upp till en årsinkomst som motsvarar 30 inkomstbasbelopp. Avgiften förvaltas på det sätt som den anställde själv väljer. De inbetalda avgifterna samt avkastningen på placerat kapital avgör storleken på den individuella ålderspensionen. 22 försäkringsbolag erbjuder arbetstagarna traditionell försäkring eller fondförsäkring att placera avgifterna i. De som inte väljer en placering får sina avgifter placerade i en traditionell livförsäkring med återbetalningsskydd genom FSO. Valen administreras av . Försäkringsgivarna har alla uppfyllt de villkor som fastställts av avtalsparterna i PA 03 och försäkringsgivarna har därefter slutit avtal med om att förvalta de statliga tjänstemännens individuella ålderspension. Enligt direktiven skall kommittén särskilt utreda för- och nackdelar med att göra en del av tjänstepensionssystemet som är avgiftsbestämd samt i förekommande fall lämna förslag till ett sådant system. Vår utgångspunkt har varit att villkoren för ledamöter skall närma sig villkoren för de statliga tjänstemännen så långt det rimligen låter sig göras. Den individuella ålderspensionen finansieras genom att arbetsgivaren betalar en avgift för pensionsförsäkring hos sådan försäkringsgivare som uppfyl- ler de villkor som arbetsmarknadens parter kommit överens om. Konstruktionen har kollektivavtalet som grund. Vad gäller Kåpan finansierar arbetsgivaren pensionen genom att betala avgift för försäkring i FSO. I FSO placeras också avgifter från den individuella ålderspensionen för de tjänstemän som inte själva väljer en placering. FSO ägs av och de statsanställdas fackliga organisationer. Även här finns således en stark anknytning till parterna på arbetsmarknaden och till kollektivavtalet. Vi har övervägt möjligheten att inkludera ledamöterna i den struktur som byggts upp genom PA-91 och PA 03 men funnit att uppdraget som ledamot inte är förenligt med en sådan offentligrättslig reglering som skulle knyta an till ett avtal slutet av arbetsmarknadens parter. Vi har också övervägt att ha en individuell ålderspension för ledamöter med en avgift på av pensionsunderlaget. Vi har även försökt hitta en placering för dessa avgifter som liknar tjänstemännens. En möjlighet är att riksdagsförvaltningen sluter avtal med ett antal försäkringsgivare om förvaltningen av avgifterna. Ambitionen bör vara att ledamöterna i stort sett får samma villkor som de statliga tjänstemännen har genom de avtal slutit med de försäkringsgivare som erbjuder tjänstemännen fonder och traditionella försäkringar. Vi menar dock att det kan vara svårt att få till stånd sådana avtal för en så liten grupp som ledamöterna trots allt utgör. Det finns också en risk för att förvaltningskostnaderna blir orimligt höga. Ytterligare ett problem är hur avgifterna för de ledamöter som inte själva väljer placering skall förvaltas. De som inte väljer borde få sina medel förvaltade i enlighet med de principer som finns inom det allmänna systemet, och som också avspeglas i konstruktionen av PA 03, nämligen att medlen skall placeras med inriktning på trygghet. De statliga tjänstemän som inte själva väljer förvaltning får sina avgifter placerade i en traditionell pensionsförsäkring med inneboende riskfördelning som förvaltas av FSO. Vi har inte funnit någon lämplig förvaltning av avgifterna som kan erbjudas ledamöterna. En annan möjlighet är att ledamöternas avgifter placeras på samma sätt som premiepensionen i det allmänna pensionssystemet. Detta skulle innebära att avgifterna skulle förvaltas av () och att ledamöterna själva skulle placera medlen i sådana värdepappersfonder m.m. som de själva väljer ur PPM:s utbud. För det fall att ledamoten inte gör något aktivt val skulle medlen, liksom i det allmänna systemet, förvaltas av Sjunde AP-fondens Premiesparfond. Vi anser dock att denna lösning är mindre lämplig. PPM:s uppgift enligt 7 och 8 kap. lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension är att ansvara för förvaltningen av de avgiftsmedel som avsätts inom premiepensionssystemet. Vi menar att det inte överensstämmer med myndighetens uppdrag att förvalta premiepensionen som omfattar hela befolkningen, att dessutom handha en viss utvald grupps tjänstepensioner. Av samma skäl som anförts ovan har vi också konstaterat att det är svårt att konstruera ett helt avgiftsfinansierat ålderspensionssystem. Sammantaget finner vi inga principiella hinder mot att införa avgiftsfinansierad ålderspension för ledamöter. Vi har dock inte funnit någon lämplig lösning för hur avgifterna skulle förvaltas. Vi anser inte heller att det är rimligt att för den i dessa sammanhang lilla gruppen skapa ett nytt särskilt system som troligen skulle bli kostsamt. 4.3 Tidsvillkor och åldersvillkor Kommitténs förslag i korthet Förmånsbestämd ålderspension skall kunna tjänas in fram tills ledamoten fyller . Kraven uppdragstid och en åldersgräns för rätt till ålderspension skall slopas. Enligt bestämmelserna i 8 kap. ersättningslagen finns ingen nedre åldersgräns och inte heller någon övre åldersgräns för en ledamot att tjäna in en riksdagspension. En annan sak är att man måste vara fyllda senast på valdagen för att kunna väljas in i (3 kap. 2 och 10 §§ RF). Detta innebär att man oavsett ålder i börjar tjäna in sin ålderspension och att även riksdagstid efter fyllda tillgodoräknas i pensionshänseende. Däremot måste man vara och ha uppdragstid vid avgången för att ha rätt till ålderspension. Ålderspensionen betalas ut eller från den senare tidpunkt då uppdraget att vara ledamot upphörde (8 kap. 2 § ersättningslagen). När pensionsrätten infördes i ersättningsstadgan var minimitiden för ålderspensionsrätt och hel pension utgick . På förvaltningskontorets initiativ vidgades riksdagsledamöternas rätt till ersättning vid avgång . Det skedde genom införandet av rätt till visstidspension och avgångsersättning. Förutsättningen för visstidspension var att ledamoten fyllt vid avgången och tillhört . Anledningen till detta var de regler som gällde för heltidsengagerade kommunala förtroendemän. Man menade att paralleller kunde dras mellan riksdagsuppdraget och dessa förtroendemän. I samband med att ersättningsstadgan ersattes av en ny ersättningsstadga uttalade i sitt av godkända betänkande (KU1971:75) att vägande skäl i och för sig kunde anföras mot varje åldersgräns men att ur rent principiell synpunkt borde antalet verksamhetsår och inte åldern vara avgörande för pensionsrätten. Utskottet ansåg vidare att man borde överväga att slopa åldersgränsen för visstidspension men att tiden inte var mogen att frångå den gällande principen. Förmånsbestämd ålderspension beräknas utifrån den pensionsgrundande tjänstetiden som tillgodoräknas tidigast från den månad arbetstagaren fyller och längst t.o.m. månaden innan arbetstagaren fyller (16 §). Den individuella avgiftsbestämda ålderspensionen får arbetstagaren tillgodoräkna sig fr.o.m. 23-årsmånaden, dock tidigast fr.o.m. , och längst t.o.m. den månad då han uppnår pensionsåldern, dvs. (7 och 9 §§). Avgift till den kompletterande ålderspensionen (Kåpan) betalas av arbetsgivaren och baseras på arbetstagarens utbetalade bruttolön fr.o.m. i normalfallet . Arbetstagaren får tillgodoräkna sig avgiften som betalas tidigast fr.o.m. månaden efter att han eller hon fyllt om 28- årsdagen inföll före , och fr.o.m. 28-årsmånaden om 28- årsdagen inföll efter . Även här får tillgodoräknandet ske endast till pensionsåldern (10 §). Vi anser att riksdagsledamöterna skall få tillgodoräkna sig all uppdragstid fram till månaden innan ledamoten fyller . Det är rimligt att alla, oavsett ålder, i detta avseende behandlas lika.