rfr · GS0WRFR3 · 2005-01-01 00:00:00 — Det är även en högre andel av de lokala myndigheterna som anser att lagstiftningen medfört en extra arbetsbelastning, men den generella nivån ligger här bland båda. Man kan konstatera att myndigheternas svar inte motsäger individernas svar . Andelen osäkra svar visar på viss osäkerhet eller ointresse för lagen. Det är få myndigheter som anser att lagen är ett nödvändigt stöd i verksamheten, men anser att den är ett stöd för kunderna/språkanvändarna. Det är få som anser att lagarna är onödiga. Kartläggningen i LS 2000 visade att en stor del av länets förvaltningspersonal kunde finska och/eller meänkieli, medan få behärskade samiska. Ett intressant resultat var att av myndigheterna angav att den som kontaktar myndigheten på finska får svar lika snabbt som den som Primärmaterialet till undersökningen, nr 47. Primärmaterialet till undersökningen, nr 14. använder sig av svenska. Motsvarande andel för meänkieli var och för den som använder samiska . Dessutom angav myndigheterna (för finska och meänkieli och för samiska) att den enskilde fick ta med egen tolk/översättare om frågan skulle behandlas direkt. Slutligen angav av de tillfrågade myndigheterna att de kunde tillhandahålla skriftliga beslut på samiska och meänkieli om så önskades. Motsvarande andel för finska var 32 procent.169 Mot den bakgrunden har det varit av intresse att i KU 2004 följa upp undersökningen för att se om kompetensmönstret bland förvaltningsmyndigheternas personal har förändrats. I Tabell 20 ställs frågan: Har ni personal som talar något av minoritetsspråken? Kategoriseringen är gjord efter de olika kommunerna i de två förvaltningsområdena samt de regionala/nationella myndigheterna. MYNDIGHETER SOM HAR PERSONAL SOM TALAR MINORITETSSPRÅK (%) ./nat. Kommentar till data i tabellen: Lagarna gäller inte för samiska i , och , inte heller för finska och meänkieli i och , därav strecken i tabellen. Inom den samiska språkgruppen är mönstret hos kommunerna relativt enhetligt. Omkring hälften av de lokala myndigheterna har ingen personal som talar samiska. Det är en mycket hög andel och ett stort hinder för att lagen ska fungera på ett tillfredsställande sätt. Det betyder att varje gång någon vill använda samiska måste den personen ordna med en tolk. Om man då är tvåspråkig, som så gott som alla samer är , vill det till en viljeansträngning för att engagera en tolk. I lokalsamhället känner människor till de olika myndigheterna relativt bra. Redan insikten att ingen på myndigheten talar samiska är tillräckligt för den enskilde att avstå från att använda sitt minoritetsspråk. 169 LS 2000, s. 12-13. Det uppfattas lätt som en omöjlig situation, som att situationen blir tillkonstlad.170 Det upplevs också som alltför besvärligt för den enskilde: För många är det säkert lättare kanske, om man som kan det här, och få träffa en myndighet, om man vet att han kan riktig samiska. Då kanske det är lättare att prata, då, och uttrycka sig. Det kan ju vara så också . Men när det inte finns folk som kan det, då kan det ju vara.171 Det kan även upplevas som om man ställer till besvär i onödan och därigenom skapar irritation hos myndigheten. hindret tror jag är myndigheternas syn på att: ni kan ju prata svensk så, va fan, sluta larva er. Det blir ju så där att jag följer med och tolkar, fast vi har rätt till en tolk. Men det är ju en sån lång och omständlig apparat. Blir du akut sjuk så det finns ingen, och då blir det så. I sådana lägen, då tycker jag åtminstone att de borde ersätta den som kommer.172 Bland regionala/nationella myndigheter är det av myndigheterna som anger att de har samisktalande personal. Där är det psykologiska hindret för den enskilde språkanvändaren att använda samiska förstås ännu större. Förhållandet är helt annorlunda för finska och meänkieli. Där uppger av de lokala myndigheterna att de har personal som talar minoritetsspråket. Svaren är också mer entydiga. Det är i Tabell 20 ingen myndighet som kryssat för Vet ej och som inte lämnat någon uppgift. För meänkieli och finska är alltså språkkompetensen väl tillgodosedd på så vis att få myndigheter helt saknar språkkompetens bland personalen. Kvaliteten på språkkunskaperna kan ej bedömas i denna undersökning. Det förekommer även en osäkerhet över skillnaden mellan finska och meänkieli. i skriver exempelvis: Vi kan inte avgöra skillnaden mellan finska och meänkieli. Vi har inom EU-projekt (Mål 1) genomfört finsk språkkurs och gjort studiebesök vid arkiv i Finland.173 Ur personalens synvinkel är myndighetens egen attityd till språkkompetens ett viktigt incitament för att man ska använda sitt minoritetsspråk i myndighetsutövningen. Både bland lokala och regionala/nationella myndigheter verkar det finnas en viss uppmuntran till den personal som behärskar ett minoritetsspråk. Här skiljer sig inte heller mönstret mellan de lokala och de regionala/nationella myndigheterna. Mellan 15-17,av myndigheterna uppger att det finns möjlighet till språkförkovran i tjänsten, se Tabell 21. 170 KU 2004. Primärmaterialet, Intervju med avdelnings- och språkchefen vid . 171KU 2004, Primärmaterialet, Intervju 65-årig man, kommun. 172KU 2004, Primärmaterialet, Intervju 53-årig kvinna, kommun. 173KU 2004, Primärmaterialet till undersökningen, nr 1. Ett fåtal myndigheter har även kompenserat språkkompetens bland personalen med ett lönetillskott, som en merit i tjänsten. VÄRDERING AV PERSONALENS KOMPETENS I NÅGOT AV MINORITETSSPRÅKEN, EFTER HUR MÅNGA MYNDIGHETER SOM NÄMNER DEM SOM EN DEL I PERSONALPOLITIKEN (%) Kommentar till data i tabellen: Till det lokala förvaltningsområdet räknas de kommuner i där språklagarna gäller. Till det regionala/nationella området räknas området utanför det lokala förvaltningsområdet. Som svar på frågan har flera alternativ kunnat väljas. Bland de lokala myndigheterna har 74 åtgärder för befrämjande av personalen nämnts. Motsvarande bland de regionala/nationella myndigheterna är 40 åtgärder. För att lagarna ska fungera krävs också att servicenivån når en viss nivå, dvs. att det inte tar alltför att behandla ett ärende på sitt minoritetsspråk jämfört med svenska. Det var ett återkommande argument för hinder mot lagens genomförande i LS 2002 och även bland de intervjuade i KU 2004. I tabellerna 22 och 23 graderar myndigheterna sin egen förmåga att ge service på minoritetsspråken. I Tabell 22 ställs frågan: Hur är förhållandena för den som kontaktar myndigheten/förvaltningen på sitt minoritetsspråk? BEMÖTANDE FÖR DEN SOM KONTAKTAR MYNDIGHETEN/FÖRVALTNINGEN PÅ SAMISKA, FINSKA ELLER MEÄNKIELI, EFTER HUR MÅNGA MYNDIGHETER SOM NÄMNER ÅTGÄRDEN (%) reg./nat. Kommentar till data i tabellen: Procentsiffrorna avser andelen svar från myndigheter inom varje kategori. I underlaget till procentsiffrorna i tabellen finns 126 inkomna svar. Att det överstiger den totala summan på 96 myndigheter beror på att vissa myndigheter har en överlappande verksamhet i både det samiska och sverigefinska/tornedalska förvaltningsområdet. Vissa myndigheters svar används alltså två gånger men för olika språk. dock för respektive språk separat och visar hur efterfrågan på respektive minoritetsspråk har förändrats hos varje enskild myndighet. Under rubriken har samtliga kommuner i det samiska förvaltningsområdet summerats, med en specificering av varje kommun därunder. Samma princip gäller för rubrikerna FINSKA och MEÄNKIELI. Rubriken ./nationella myndigheter avser samtliga myndigheter som till sin funktion är övergripande regionala eller nationella, men berör de två förvaltningsområdena i sin verksamhet. Antal myndigheter i varje kommun i det samiska förvaltningsområdet som svarat: 8, 10, 10, 13. Antal myndigheter i varje kommun i det sverigefinska/tornedalska förvaltningsområdet som svarat: 10, 13, 8, 7, 11. Den sista frågan om skriftligt beslut på minoritetsspråket går utöver lagens bestämmelser, som bara anger att skriftligt besked om möjlighet till översättning av beslut ska ges. Frågan finns ändå med för att undersöka den allmänna språkkompetensen hos myndigheterna. I underlaget för tabellen ingår samtliga myndigheter, även domstolarna. Det framgår av Tabell 22 att av de lokala myndigheterna inom det samiska förvaltningsområdet (kategorin SAMISKA) kan ge muntligt besked på samiska och anser sig kunna ge lika snabba svar som på svenska. Motsvarande andel i det tornedalska/sverigefinska förvaltningsområdet (kategorierna FINSKA och MEÄNKIELI) som kan ge muntligt besked är för finska och för meänkieli. Motsvarande andel för lika snabbt svar på svenska är för finska och för meänkieli. Andelen myndigheter som kan ge skriftligt besked på samiska ligger lägst . Myndigheterna har även bedömt den egna förmågan att ge service på minoritetsspråken. Både bland lokala och regionala/nationella myndigheter för finska och meänkieli är bedömningen att förmågan att ge service på minoritetsspråken är relativt hög eller mycket hög för av myndigheterna. Motsvarande andel för samiska är 24-45 procent.174 I Tabell 24 har följande fråga ställts: Klarar myndigheten/förvaltningen av att uppfylla minoritetsspråkslagarna, dvs. att ge efterfrågad service på minoritetsspråken samiska, meänkieli och finska? Inom det lokala samiska förvaltningsområdet har av myndigheterna svarat ja och nej. Den höga andelen ja-svar ska jämföras med att mer än hälften av de lokala myndigheterna svarade att ingen personal talar samiska (se Tabell 20 ovan). Tolkningen av svaren bör vara att få samer använder sig av möjligheten att tala samiska och att myndighetsutövningen trots detta fungerar. Det kan också vara så att myndigheten inte är intresserad av att förändra språkkompetensen hos personalen eller att man på myndigheten är nöjd med situationen trots bristande språkkompetens. De regionala och nationella myndigheterna bedömer den egna kompetensen i samiska som betydligt lägre med ja-svar. Motsvarande andel svar för finska är ja och nej. Andelen ja-svar är t.o.m. något högre på regional/nationell nivå. För meänkieli är andelen inom det lokala området ja och 2,2 pro- 174 Se Tabell 23 i Bilaga 4. Bland regionala/nationella myndigheter är ja-andelen . BEDÖMNING AV OM MYNDIGHETS/FÖRVALTNINGSUTÖVNINGEN FUNGERAR MED PERSONALENS NUVARANDE SPRÅKKOMPETENS (%) samt regional/nationell lokalise- lokalt (n=36) reg./nat. lokalt (n=45) reg./nat. lokalt (n=45) reg./nat. Kommentar till tabellen: Under rubriken samtliga svarande myndigheter med anknytning till det samiska förvaltningsområdet summerats. En specificering har gjorts utifrån om det är lokala myndigheter eller regionala/nationella myndigheter. Samma princip gäller för rubrikerna Finska och Meänkieli. Slutsatsen utifrån Tabell 24 är att bedömningen av den egna kompetensen med nuvarande språkkompetens bland personalen är relativt hög på lokal nivå inom alla tre språken. Inom finska och meänkieli bedöms nivån vara relativt hög även på regional/nationell nivå, medan den på samiska är betydligt lägre på regional/nationell nivå. Trots en hel del brister i språkkompetens anser myndigheterna i stort sett att lagarna fungerar. Över lag är myndigheternas bedömning av förmågan att motsvara lagens krav betydligt sämre gentemot den samiska språkgruppen än gentemot den tornedalska och den sverigefinska språkgruppen. Bristen på information om lagarna var det argument som oftast fördes fram i intervjuerna med språkanvändarna i LS 2002. Det kunde gälla bristen på skriftlig information på myndigheterna eller bristen på dialog med minoritetsorganisationerna, men också oförmågan hos minoriteterna att ta del av informationen i medierna.175 I Tabell 25 ställs frågan: På vilket sätt har myndigheten/förvaltningen informerat allmänheten om de nya lagarna? Av svaren framgår att informationskanalerna fördelar sig något olika mellan lokala och regionala/nationella myndigheter. De lokala myndigheterna använder sig betydligt mer av infor- 175 2002, s. 77. mation i myndigheternas egna lokaler samt av riktad skriftlig information till hushållen. De regionala/nationella myndigheterna anger i betydligt högre grad att ingen särskild information sker. INFORMATION TILL ALLMÄNHETEN OM DE NYA LAGARNA, EFTER DE INFORMATIONSÅTGÄRDER SOM NÄMNTS AV RESPEKTIVE MYNDIGHET (%) (N=124) Kommentar till tabellen: a= information i myndighetens egna lokaler, b= riktad skriftlig information till hushållen, c= muntlig information i verksamheten, d= riktad information till minoritetsorganisationer, e= på myndighetens/förvaltningens hemsida, f= genom meddelande i myndighetens/förvaltningens telefonsvarare, g= inte alls, h= på annat sätt, i= ej uppgift, N= Summa. Svaren i tabell 25 ska jämföras med hur minoritetsspråksanvändarna själva upplever tillgången på information om lagarna. Ur språkanvändarnas synvinkel verkar det ofta som om man saknar information om lagarnas tillämpning, inte minst om var och när de gäller, men också att språken är osynliga i den offentliga miljön.176 kan man konstatera att minoritetsspråkslagarna skapat en dialog mellan kommunala myndigheter och minoritetsorganisationer som ibland inte existerat tidigare.177 i anger att man översatt visst informationsmaterial och genomfört utbildning i finska för några handläggare som inte kan finska. Dessutom har man satsat på kulturella aktiviteter och hjälpmedel.178 På lokal nivå kan myndigheterna vara små till omfånget. I skriver miljö-, bygg- och räddningsnämnden/: I kommun är förvaltningarna väldigt små. Kommunen har gått ut med information gemensamt för alla kommunens myndigheter/förvaltningar.179 Kommunkansliet i skriver: 176KU 2002, s. 76 ff. 177KU 2004, Intervju med ordföranden i i . 178KU 2004, Primärmaterialet till undersökningen, nr. 179KU 2004, Primärmaterialet till undersökningen, nr. När lagen var ny informerades vid flera olika tillfällen men eftersom tiden går blir informationen sämre.180 Både av Tabell 25 och av de kommentarer som getts om informationen verkar det som om informationen är mycket allmän och inte särskilt förekommande. Det är exempelvis anmärkningsvärt är att av samtliga myndigheter anger att de informerar genom myndighetens/förvaltningens hemsida. Den låga andelen anger att frågan inte har någon hög informationsprioritet. Likaså anger av de regionala/nationella och av de lokala myndigheterna att ingen information över huvud taget ges. 4.3.4 Mål eller ärende hos domstol Lagarna gäller hos domstolar med en domkrets som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdena. I betänkande lyftes bl.a. fram att skyddet av minoriteter är en viktig del av skyddet av mänskliga rättigheter och således för stabilitet, demokrati och fredlig utveckling.181 Möjligheten att använda sitt minoritetsspråk i domstolar är därför en viktig del av de demokratiska rättigheterna. I propositionen (som senare också bekräftas i betänkande 1999/2000:KU6) framhålls att lagarna inte ska ses som krav på att domstolar på begäran av någon av parterna ska hålla rättegång på nationellt minoritetsspråk, utan att de vid behov får låta översätta handlingar som kommer in eller skickas ut från domstolen. En inlaga ska översättas i fall det har betydelse för målet.182 I LS 2000 framgick att bland de 16 domstolar som besvarat enkäten angav 2 domstolar att det före någon enstaka gång hände att part eller ställföreträdare givit in handling eller skriftlig bevisning på finska. En enda domstol angav även önskemålet att muntligt få tala finska hade samma omfattning. Inga önskemål hade kommit in på samiska eller meänkieli. Ingen förändring i efterfrågan hade skett efter lagarnas genomförande, då enkäten gjordes.183 I Tabell 26 ställs frågan: Hur har efterfrågan på att använda ett minoritetsspråk vid kontakt med er myndighet/förvaltning förändrats efter ? Av de 13 domstolar som svarat framgår att en viss ökning av efterfrågan på samiska skett i av domstolarna och på finska i av domstolarna. En minskning av efterfrågan kan också noteras för samtliga språk. Ökningen för samiska har skett i och för finska i och Kammarrätten i Sundsvall.184 180KU 2004, Primärmaterialet till undersökningen, nr. 181Konstitutionsutskottets betänkande 1999/2000:KU6, Nationella minoriteter i , s 21. 182Regeringens proposition 1998/99:143, Nationella minoriteter i , s 48-51. 183LS 2000, s. 13. 184KU 2004, Primärmaterialet till undersökningen. FÖRÄNDRING I EFTERFRÅGAN PÅ ATT ANVÄNDA MINORITETSSPRÅK HOS DOMSTOLAR SEDAN DEN 1 APRIL 2000 (%) (N= 13) Det språk som visar den största ökningen, både absolut och relativt, är finskan. Det korresponderar med resultatet i LS 2002 där slutsatsen var att sverigefinnarna var den grupp som hade störst behov av att använda sitt modersmål för att göra sig förstådd.185 Av svaren för meänkieli, i kombination med svaren i LS 2000, kan man konstatera att ingen ökad efterfrågan skett på att använda meänkieli i domstolar. Anledningen kan vara att så gott som alla meänkielitalande är tvåspråkiga med relativt goda kunskaper i svenska. Det finns helt enkelt inget behov av att använda meänkieli för att göra sig förstådd. Svaret från bekräftar ett sådant antagande: Samiska och meänkieli har aldrig använts hos tingsrätten av någon part eller annan aktör. Finska språket har förekommit alltid och vid förhandlingar används tingstolk, i andra sammanhang är fyra av fem domstolssekreterare kunniga i finska och två av tre domare.186 Andra orsaker kan vara vanan att använda svenska eller lingvistiska orsaker. Samtliga dessa orsaker fördes fram som hinder mot att använda sig av lagarna i LS 2002. Det finns även en rättssäkerhetsaspekt som betonats av samer i vid användning av minoritetsspråk i domstol. Genom den assimilerande språkpolitik som fördes mot samer (och tornedalingar) inom skolväsendet lärde sig samerna inte att läsa och skriva ordentligt på sitt eget språk. Detta i kombination med avsaknaden av ett modernt ordförråd gör att osäkerheten är mycket stor inför att använda samiskan inför en domstol när det är extra viktigt att på ett exakt sätt göra sig förstådd.187 Samma förhållande gäller för dem som talar meänkieli. Språkkompetensen hos tjänstemännen är naturligtvis en viktig förutsättning för att medborgarna ska begära att få använda sitt modersmål hos domstolarna. Om man vet att domstolen inte har språklig kompetens i ens modersmål är det lätt gjort att man helt enkelt struntar i att begära ett bemötande på minoritetsspråket. Det blir för krångligt, vilket angavs som orsaker av en del av de intervjuade i LS 2002. I Tabell 27 ställs frågan: Hur är förhållandena för den som kontaktar myndigheten/förvaltningen på sitt minoritetsspråk? Av tabellen framgår att 185Elenius & Ekenberg 2002, s. 80. 186KU 2004, Primärmaterialet till undersökningen, nr 39. Primärmaterialet, Intervju 64-årig man, kommun. av domstolarna kan ge direkt muntligt besked på samiska, medan kan ge skriftligt beslut. En femtedel av domstolarna hade ingen uppgift om förmågan till bemötande på samiska. BEMÖTANDE FÖR DEN SOM KONTAKTAR DOMSTOLAR PÅ SAMISKA, FINSKA ELLER MEÄNKIELI, EFTER HUR MÅNGA MYNDIGHETER SOM NÄMNER ÅTGÄRDEN (%) (N=13) Kommentar till tabellen: Den sista frågan om skriftligt beslut på minoritetsspråket går utöver lagens bestämmelser, som bara anger att skriftligt besked om möjlighet till översättning av beslut ska ges. Frågan finns ändå med för att undersöka den allmänna språkkompetensen hos myndigheterna. För många domstolar kan frågorna i Tabell 27 vara helt irrelevanta. Hovrätten för i skriver exempelvis De nya lagarna har gått spårlöst förbi. Ingen efterfrågan hittills.188 För finska och meänkieli överensstämmer svaren till stor del med varandra. I båda fallen kan av domstolarna ge svar lika snabbt som på svenska. Det är inte oväntat de lokala domstolarna i och , men också Kammarrätten i . Den sistnämnda myndigheten skriver att man har egen personal som talar finska. Vid kontakter kan denne i princip ge svar lika snabbt på finska som på svenska. Om övriga språk skriver man: Om man däremot vid ett vanligt besök eller telefonkontakt vill tala ett annat språk än svenska (utom finska) finns det inte personal på plats som kan anlitas som tolk.189 Det betyder att ingen möjlighet finns att ge direkt svar på samiska och meänkieli. Så är det för majoriteten av tillfrågade domstolar. Muntligt besked på samiska kan bara ges vid av myndigheterna och på finska och meänkieli vid av domstolarna enligt tabellen ovan. För samtliga språk gäller att angav att den minoritetsspråkstalande får återkomma senare för att få svar, eller att denne måste ta med tolk om han/hon vill ha direkt service. I av domstolarna kan skriftligt beslut på minoritetsspråket fås. Servicenivån är sämst för den samisktalande minoriteten och något bättre för dem som talar finska och meänkieli. Primärmaterialet till undersökningen, nr 24. Primärmaterialet till undersökningen, nr 13. genomgående svar hos domstolarna är att man inte tilldelats statliga medel, men exempelvis Kammarrätten i säger att domstolarna, som tidigare, bekostar nödvändiga översättningar och tolkar. Det gäller även tingsrätt.190 En viss utbildning av personalen har skett. Lokal åklagare i har exempelvis utbildat två sekreterare i finska språket vid Sverigefinska folkhögskolan.191 Slutsatsen om minoritetsspråkslagarnas implementering inom domstolsväsendet är att efterfrågan enligt domstolarna är svag men med en viss ökning för finska. är språkkompetensen att möta minoriteterna på deras modersmål mycket låg, vilket i sig självt bör förstärka motståndet mot att använda sitt minoritetsspråk i domstolar. Man måste konstatera att servicenivån är relativt dålig för den som vill använda sitt minoritetsspråk i kontakt med domstolar. Som framkommit är språkkompetensen svag inte bara hos myndigheten. Det gäller också för minoriteterna själva, särskilt för samiska och meänkieli som utsatts för en språkpolitik som hämmat färdigheterna i det egna modersmålet. Av svaren framgår att minoritetsspråkslagarna inte har förändrat myndighetsutövningen. En representant från har suttit med i minoritetsgrupp. En upplevd komplikation med lagen inom myndighetsområde är att lagarna fungerar olika inom de kommunala myndigheternas verksamhetsområden och verksamhetsområden. Lagarna gäller exempelvis inom den kommunala barn- och äldreomsorgen men inte inom hälso- och sjukvård. Inom gäller lagarna enbart inom den del av verksamheten som är knuten till myndighetsutövningen. De gäller därför inte inom exempelvis den hälso- och sjukvård som landstingen bedriver på vårdcentralerna. Bland de intervjuade språkanvändarna är det uppenbart att skillnaden inte framgått, men också att inte heller de med anställning inom vården uppmärksammat den skillnaden. En informationsfråga är att på ett begripligt sätt förklara när minoritetsspråkslagarna gäller för språkanvändningen inom barn- och äldreomsorgen och när andra lagar träder in.192 begärde utifrån en särskild frågelista in uppgifter på hur statsbidraget till kommuner och landsting använts, som tidigare beskrivits. Från sida konstaterades att de ekonomiska medlen var kopplade till ärenden i myndighetsutövningen, inte till någon separat verksamhet. Inom den löpande verksamheten hade ingen förfrågan om ekonomiskt bidrag kommit in för särskilt ändamål. De statliga medlen hade använts bl.a. till översättning av broschyr för rullstolar till samiska och finska 190KU 2004, Primärmaterialet till undersökningen, nr 13 och 19. 191KU 2004, Primärmaterialet till undersökningen, nr 22. 192Konstitutionsutskottets betänkande 1999/2000:KU6, Nationella minoriteter i , s. 21. 2004/05:RFR3 ETT UTHÅLLIGT SPRÅK samt till översättning av olika slags avgifter i verksamheten för publicering på hemsida. Uppgifter i telefonkatalogens blå sidor samt annan information var översatta till samiska och finska, däremot inte till meänkieli. Samrådsfrågor kring minoritetslagstiftningen sker genom den regionala minoritetsgruppen som koordineras av länsstyrelsen.193 ska kompletterande hänvisningsskyltning inom myndigheten göras på minoritetsspråk.