urf · GSA5URF2 · 2005-01-01 00:00:00 — Bestämmelserna i första stycket skall också gälla om garantitagaren försummat att lämna uppgifter som behövs för bestämmande av det belopp som skall betalas tillbaka. I ett sådant fall skall ränta tas ut från den dag då uppgifterna senast skulle ha lämnats in. 9 kap. Försäkrings- och sjukvårdsförmåner 1 § Bestämmelserna i detta kapitel tillämpas från och med den dag då ledamoten tillträder sitt uppdrag i till och med utgången av den månad då uppdraget upphör. 2 § En ledamot skall vara grupplivförsäkrad på bekostnad. Försäkringen skall samordnas med sådan motsvarande försäkring som tecknats för ledamoten av . 3 § En ledamot skall vara arbetsskadeförsäkrad på bekostnad i den omfattning som gäller för ledamöter. 1 § Ett beslut av riksdagsförvaltningen enligt denna lag får överklagas hos . 2 § Ett beslut av enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. 3 § Ett beslut överklagas skriftligt. I överklagandet skall klaganden ange vilket beslut som överklagas och den ändring i beslutet som han eller hon begär. Överklagandet ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Det skall ha kommit in dit från den dag klaganden fick del av beslutet. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Genom lagen upphävs lagen (1996:304) om arvode m.m. till företrädare i . De äldre bestämmelserna om egenpensions- FÖRFATTNINGSFÖRSLAG 2004/05:URF2 förmåner skall dock fortfarande tillämpas på den som före var ledamot om uppdraget innehas i oavbruten följd. Beslut om rätt till inkomstgaranti enligt äldre bestämmelser gäller fortfarande. 3.Bestämmelserna i den tidigare upphävda lagen (1995:564) om arvode m.m. till företrädare i skall tillämpas på den som enligt punkten 1 i övergångsbestämmelserna till lagen (1996:304) om arvode m.m. till företrädare i omfattas av de bestämmelserna. 4.En ledamot som vill omfattas av de nya pensionsbestämmelserna skall anmäla det till riksdagsförvaltningen . En sådan anmälan gäller . 2004/05:URF2 FÖRFATTNINGSFÖRSLAG Förslag till lag om ändring i 9 kap. 5 § riksdagsordningen Härigenom föreskrivs att 9 kap. 5 § riksdagsordningen skall ha följande Beslut av ett riksdagsorgan i ett förvaltningsärende som får överklagas enligt särskilda bestämmelser, prövas av Regeringsrätten i de fall som bestämmer och i övriga fall av . ordförande, som skall vara eller ha ordförande, som skall vara eller ha varit ordinarie domare och inte vara varit ordinarie domare, och två andra ledamot av , och fyra andra Ingen av ledamöterna får ledamöter, valda inom . vara eller ha varit riksdagsledamot. Ordföranden väljs särskilt. För ordföranden och övriga leda- För ordföranden skall det finnas möter skall det finnas ersättare. föranden skall tillämpas även på stämmelser om ledamöter skall till- lämpas även på ersättare. Vid val med slutna sedlar av ord- Ledamöter och ersättare väljs av förande och ersättare för ordföran- för den tid som motsvarar den i överklagandenämnden tilläm- pas det förfarande som anges i 8 kap. 1 § andra stycket. Denna lag träder i kraft . FÖRFATTNINGSFÖRSLAG 2004/05:URF2 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter skall ha följande lydelse. Om sammansättningen av Riks- Om sammansättningen av Riks- dagens överklagandenämnd och om dagens överklagandenämnd och om val till nämnden finns bestämmelser i val till nämnden finns bestämmelser i 9 kap. 5 § riksdagsordningen. 9 kap. 5 § riksdagsordningen. den är beslutsför med ordförande och den är beslutsför när alla ledamöter tre övriga ledamöter. Nämnden får anlita särskild Denna lag träder i kraft . Enligt 9 kap. 6 § riksdagsordningen skall bestämmelser om arvode och andra ekonomiska villkor till riksdagsledamöter och ersättare för riksdagsledamöter regleras i lag. Sådana bestämmelser finns i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen). På motsvarande sätt finns reglerna för de svenska Europaparlamentarikerna i lagen (1996:304) om arvode m.m. till företrädare i (företrädarlagen). Ersättningslagen har ändrats vid ett flertal tillfällen utan en övergripande samordning. För statligt anställda har ett nytt pensionsavtal trätt i kraft , PA 03. Mot denna bakgrund lät riksdagsstyrelsen tillsätta en oberoende kommitté, , med uppgift att genomföra en generell översyn och modernisering av regelverken rörande de ekonomiska villkoren för riksdagsledamöter och ledamöter i . Vi har enligt direktiven (dnr 799-5587-02/03) haft i uppdrag att inrikta översynen på lagtekniska, redaktionella och språkliga frågor i syfte att göra lagreglerna tydligare och mer lättbegripliga. Därutöver har uppdraget inneburit att behandla vissa områden särskilt. Detta gäller bl.a. bestämmelserna om ledamöternas egenpensionsförmåner, dvs. ålderspension, egenlivränta och sjukpension. Likaså har uppdraget omfattat att ta ställning till vissa frågor rörande inkomstgarantin samt efterlevandeförmånerna. Vår uppgift har varit att lämna förslag till materiellt reviderade bestämmelser med utgångspunkt i det nya pensionsavtalet PA 03. Det har även ålegat oss att utvärdera systemet med en generell kostnadsersättning och vid behov ta fram alternativ till utformningen av denna ersättning. Vidare har vi haft att följa upp och ta ställning till om den logiersättning som utgår för övernattningsbostad i bör revideras. Den lagändring som genomfördes och som syftade till att stärka ersättningen till korttidsersättare har vi dessutom haft att följa upp. fattar dels beslut om rätt till viss ersättning, dels en rad löpande beslut om ersättningar till ledamöter i och i . Vårt uppdrag har vidare omfattat att utreda behovet av och i förekommande fall föreslå särskilda omprövnings- och överklaganderegler för dessa beslut. Slutligen har översynen omfattat förslag till motsvarande ändringar för de svenska ledamöterna i i de delar där nationell ersättning utgår. I övrigt har det stått oss fritt att ta upp ytterligare frågor som kan behöva övervägas inom ramen för utredningsuppdraget. Under arbetets gång har kommittén sammanträtt 17 gånger med sakkunniga och expert. Vi har under utredningen fått biträde av företrädare för enheten för administrativ ledamotsservice vid , , , och . Här har ledamotsservice, utredningstjänst och SPV bistått med information och beräkningar i framför allt frågor som rör pensioner och inkomstgaranti. På har handläggare hjälpt oss ta fram offentliga deklarationsuppgifter till vår kartläggning av tidigare och nuvarande ledamöters ekonomiska situation. Utredningstjänsten har även hjälpt oss med en av de två enkäter vi skickat till några av de europeiska parlamenten. Vidare har vi sammanträffat med tjänstemän på , , , SACO-S, Sjunde AP-fonden samt . Förbunden har delgett oss sina skriftliga rekommendationer om pensioner och kostnadsersättningar till kommuner, landsting och regioner. Rådet för ledamotsnära frågor har fungerat som referensgrupp till kommittén. Samråd har skett med och samt med ordföranden i . Vi har även överlagt med de tjänstemän på och förvaltningsavdelningen på som handhar utredningen om statsrådens ersättningar och förmåner (Ds 2004:27). Vi har hållit två seminarier om egenpensionsförmåner där riksdagsledamöter inbjudits att närvara. En kommittésekreterare har dessutom i informerat och inhämtat synpunkter från ledamöter i . Under utredningens gång har lämnats lägesrapporter till riksdagsstyrelsen samt till gruppledare. överfördes alla ersättningsregler för riksdagsledamöterna från riksdagsordningen till en ersättningsstadga. Stadgan ersattes av en ny stadga , som i sin tur ersattes av en ersättningslag . regleras riksdagsledamöternas ersättningar i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen). Lagens bestämmelser i pensionshänseende är utformade i närmare anslutning till vad som tidigare gällde för statstjänstemän i motsvarande lönenivå enligt det statliga pensionsavtalet PA-91. På så sätt genomfördes en anpassning till de statliga och privata pensionssystemen på arbetsmarknaden. Genom övergångsregler tillämpas fortfarande äldre pensionsbestämmelser på f.d. ledamöter och deras efterlevande. I ersättningslagen finns bestämmelser om bl.a. egenpensionsförmånerna ålderspension, egenlivränta och sjukpension samt efterlevandepension. Här regleras också rätten till inkomstgaranti för en avgången ledamot. De reglerna har sitt ursprung i motsvarande regelsystem för statsråd och högre statliga chefstjänstemän. När det gäller reseersättningar och traktamenten är de i huvudsak konstruerade efter de bestämmelser som gäller för anställda. I lagen (1996:304) om arvode m.m. till företrädare i (företrädarlagen) ges ledamöterna i i princip samma ekonomiska villkor som ledamöter i den mån det utgår en nationell ersättning. När det gäller pensioner och inkomstgaranti motsvarar ersättningarna de i ersättningslagen. För den som varit både ledamot i och riksdagsledamot gäller företrädarlagens bestämmelser. 2.2 Utvecklingen av riksdagsledamöters arvode, pensioner och inkomstgaranti I betänkandet Riksdagsarvodet () presenterar den särskilde utredaren en redogörelse för utvecklingen av riksdagsarvodet. De viktigaste reformerna som refereras i det följande bygger på detta arbete. utgick ett fast arvode till ledamöterna av andra kammaren, beräknat efter en lång riksdag. infördes arvode också för ledamöterna av första kammaren. utgick arvodet i form av dagtraktamente. Beloppet var högre för en ledamot som var bosatt utanför . tillämpades ett fast arvode per riksdag eller månad. Arvodet var högre för icke stockholmare 2 BAKGRUND 2004/05:URF2 och denna grupp hade också förmånligare beskattningsregler än ledamöterna från . blev arvodet lika och skattepliktigt för alla ledamöter men infördes en skattefri kostnadsersättning som var högre för den som inte var bosatt på riksdagsorten. gjordes den första kopplingen mellan riksdagsarvodet och löntagare i staten. uttalade då att förändringar i den allmänna lönenivån borde få återverkningar även på riksdagsarvodet och att jämförelse borde göras med statstjänstemän i motsvarande inkomstläge (utlåtande nr 1959). En direkt anknytning till en viss grupp löntagare gjordes då arvodet knöts till vissa lönegrader som gällde för statliga tjänstemän. Ledamotsarvodet följde på olika sätt olika tjänstemannagrupper fram till då statsrådens och riksdagsledamöternas arvoden började samordnas. Arvodet till statsråden skulle utgöra av det arvode som betalades till ledamöter. I samband med att inrättades upphörde ordningen med att riksdagsarvodet är direkt kopplat till löneutvecklingen för en särskild jämförelsegrupp. 2004) är arvodet . Pensionsrätt för ledamöter infördes . För att få rätt till pension måste ledamoten ha tjänstgjort i och för att få hel pension . ansåg en utredning att riksdagspensionen var otillräcklig och att en pensionsreform borde innefatta bl.a. en anpassning av pensionsbeloppen efter storleken på arvodet och en utformning av grunderna i övrigt efter mindre summariska linjer än det gällande systemet. De särskilda pensionsreglerna för ledamöterna behölls dock i avvaktan på beslut om införande av ATP-systemet. beslutade att ta bort reglerna om pensioner ur ersättningsstadgan och ersätta dem med en bestämmelse om att riksdagsarvodet skulle vara pensionsgrundande inom den allmänna tilläggspensioneringen. Arvodet jämställdes således med inkomst av anställning. beslutade om en ny ersättningsstadga som också reglerade pensionsvillkoren. menade att pensionerna för ledamöter inte borde uppvisa alltför stora olikheter i förhållande till vad som gällde andra förtroendemannapensioner (KU 1971:75). Genom ändringarna sänktes antalet riksdagsår för hel pension från 20 till 15. Därmed uppnåddes enligt utskottet en bättre anpassning till de kommunala reglerna och framför allt en lösning som bättre svarade mot förhållandena efter enkammarreformen. motsvarade fem mandatperioder enligt de gamla reglerna, men sedan mandatperioden förkortats till innebar fem mandatperioder . sänktes intjänandetiden för rätt till hel riksdagspension från 15 till 12 riksdagsår. Med ersättningslag har villkoren för ledamöternas egenpensioner och efterlevandepensioner närmat sig vad som gällde för statstjänstemännen i 2004/05:URF2 2 BAKGRUND motsvarande lönenivå enligt dåvarande pensionsavtal, PA-91. När beslutade om de nu gällande reglerna om riksdagsledamöternas egenpensioner anfördes att reglerna för ledamöterna skulle bestämmas i närmare anslutning till vad som gäller för statstjänstemän i motsvarande lönenivå enligt PA- 91 (bet. 1993/94:KU43, rskr. Genom beslut infördes möjligheten att erhålla visstidspension för ledamöter som avgick . För att komma i fråga för visstidspension skulle ledamoten ha fyllt vid avgången och tillhört . En ledamot som fyllt och tillhört skulle kunna få pension om förvaltningskontorets styrelse fann att det förelåg särskilda skäl. De motiv till reformen som framfördes av var bl.a. önskemålet om föryngring av , behovet av att säkra en god rekrytering till och att konsekvensen av det riksproportionella valsättet som skulle börja tillämpas skulle innebära större rörlighet på mandaten (utlåtande nr 1968). Visstidspension ersattes av inkomstgaranti. Förvaltningsstyrelsen hänvisade i sitt förslag om införandet av garantin till att uppdraget som riksdagsledamot var behäftat med osäkerhet och att det var rimligt att de som tog på sig ett sådant viktigt samhällsuppdrag fick en trygghet i händelse av att de av det ena eller andra skälet lämnade uppdraget. Ett system som gav ett rimligt mått av trygghet var enligt styrelsen viktigt bl.a. av rekryteringsskäl och med hänsyn till behovet för ett parti att förändra personuppsättningen i (försl. 1987/88:13). tillstyrkte förvaltningsstyrelsens förslag (bet. 1987/88:KU42). Reglerna innebar att en ledamot som lämnade sammanhängande tjänstgöring var berättigad till inkomstgaranti. Den som tjänstgjort i än och som fyllt då han eller hon lämnade , var berättigad till inkomstgaranti . Den som lämnade hade rätt till en begränsad inkomstgaranti. Garantin minskade om den avgångna ledamoten uppbar förvärvsinkomster. Reglerna om inkomstgaranti ändrades genom ersättningslag. Förvaltningsstyrelsen framhöll i sitt förslag att uppdraget som riksdagsledamot var förenat med en sådan osäkerhet att det tedde sig rimligt att ledamöterna gavs den trygghet som inkomstgarantin innebar. Styrelsen ansåg också att det som systemet varit i kraft inte heller hade framkommit något som gjorde att inkomstgarantin som sådan borde ifrågasättas, men menade att vissa konsekvenser av bestämmelserna borde rättas till. Man pekade på att en ledamot kunde ha andra inkomster på ca utan att inkomstgarantin reduceras samt att de som inkomstgarantin som längst kunde utgå var . delade styrelsens uppfattning, och följde utskottet (försl. 1993/94:RFK4, bet. KU43, rksr. 2 BAKGRUND 2004/05:URF2 Sedan de nya reglerna införts har motioner om att inkomstgarantin bör förändras väckts vid ett flertal tillfällen varvid framför allt begränsningar i systemet föreslagits. behandlade ett sådant yrkande . Utskottet hänvisade till att tidigare skäl som anförts för inkomstgarantin fortfarande var gällande. Framför allt framförde man att mot bakgrund av att uppdraget som riksdagsledamot är behäftat med osäkerhet är det rimligt att de som tar på sig ett sådant viktigt samhällsuppdrag får en trygghet i händelse av att de av någon anledning lämnar uppdraget. Utskottet ansåg således att reglerna för inkomstgaranti inte borde försämras, och beslutade i enlighet med förslaget (bet. 2003/04:KU5). 2.3 Riksdagsledamöters ekonomiska situation För att få en uppfattning om f.d. ledamöters och nuvarande ledamöters ekonomiska situation har vi kartlagt deras taxerade inkomst före, under och efter tiden som ledamot i . Kartläggningen ger en bild av de ledamöter som valdes in i åren 1994, 1998 och 2002. Inkomstuppgifter har inhämtats från för taxeringsåren 19922002. Kartläggningen bifogas som bilaga 2. Kartläggningen är på intet sätt heltäckande, men ger ändå ge en viss bild av hur situationen ser ut. Några generella slutsatser om ledamöternas ekonomiska situation och är dock svåra att dra, bl.a. eftersom ledamöterna är födda olika år och har tjänstgjort olika länge i . 2.3.2 Iakttagelser vid kartläggningen Ledamöternas taxerade förvärvsinkomst året innan de valdes in i har jämförts med arvodet det år ledamöterna blev invalda i . Vid jämförelsen har framkommit att åtskilliga ledamöter höjde sin taxerade inkomst då de blev riksdagsledamöter. Naturligt nog gällde det framför allt de yngre ledamöterna. Så mycket som en fjärdedel av ledamöterna sänkte sina inkomster genom inträdet i . Det visade sig dock att detta oftast inte var en bestående sänkning utan att de redan året därpå höjde sin taxerade inkomst igen. Varför den taxerade inkomsten höjdes är inte möjligt att redogöra för eftersom den offentliga delen av register inte omfattar uppgifter om arbetsgivare. En ledamot kan t.ex. ha haft möjlighet att behålla någon del av sina tidigare inkomster eller ha fått andra uppdrag vid sidan av uppdraget som ledamot. Ledamöternas genomsnittslön innan de blev invalda i har jämförts med det riksdagsarvode som gällde då de blev riksdagsledamöter. Det visade sig att genomsnittslönen hos ledamöterna ofta var lägre 2004/05:URF2 2 BAKGRUND än arvodesnivån och att genomsnittslönen hade ökat i lägre grad än arvodet. Genom kartläggningen har även framkommit hur ledamöternas taxerade inkomst utvecklats efter det att de lämnat . När man studerar dessa siffror måste man beakta att inkomstgarantin höjer medelinkomsten. Det är inte ovanligt att ledamöterna tjänar mer än det tidigare riksdagsarvodet efter det att de lämnat . Framför allt gäller detta de äldre. Medelinkomsten var oftast högre efter det att de lämnat än det arvode som var aktuellt när de slutade i . En betydande grupp hade emellertid lägre inkomst än . Kartläggningen är, som nämnts ovan, behäftad med betydande osäkerhet, och man måste vara försiktig med att dra några långtgående slutsatser. En allmän reflexion kan dock vara att riksdagsledamöternas inkomster före och efter riksdagstiden visar stor spännvidd, vilket också är naturligt då de representerar vitt skilda grupper i samhället. Många klarar sig bra efter riksdagstiden medan en inte obetydlig grupp får sina inkomster minskade då de lämnar . Ersättningsvillkoren för ledamöterna i regleras både i nationell och europeisk rätt. Reglerna om arvode, egenpensionsförmåner (ålderspension, sjukpension och egenlivränta), efterlevandeförmåner och inkomstgaranti överensstämmer med de för svenska riksdagsledamöter. Motsvarande förhållande gäller i samtliga länder inom Europeiska unionen (EU), dvs. ett medlemslands parlamentariker har i dessa avseenden samma ekonomiska villkor som ledamöterna i det egna landets parlament. En rad ersättningar utgår också från ur EU:s gemensamma budget. ersättningar för allmänna utgifter för kontor, datorutrustning, telefon, porto och resor i det egna medlemslandet, reseersättningar för att täcka kostnader för resor inom EU när parlamentarikerna skall delta i officiella sammanträden, resebidrag för att täcka kostnader för resor, både inom och utanför EU, som har samband med ledamotens uppdrag, traktamente för parlamentets officiella möten inom och utanför EU, samt ersättning för en eller flera assistenter (lön, arbetsgivaravgifter och reseersättningar). föreslog ett gemensamt regelverk för ersättning till ledamöterna. Förslaget förkastades av . Det senaste försöket att nå gemensamma regler för parlamentarikerna gjordes . Rådet ville dock inte heller godkänna förslaget, framför allt för att ett antal länder ansåg att arvodet var för högt och att frågan om hur arvodet skall beskattas inte var löst. 2 BAKGRUND 2004/05:URF2 EU-parlamentarikerna har också möjlighet att ansluta sig till ett frivilligt system med tilläggspension. Ledamöter som har betalat bidrag till detta pensionssystem under har efter att de avgått rätt till en pension i form av en livränta. Livräntan betalas ut fr.o.m. i den kalendermånad som följer på det datum ledamoten fyller . Ledamotens egna bidrag till detta pensionssystem uppgår till en tredjedel medan två tredjedelar betalas av . Alla bidrag investeras i en pensionsfond. Fonden drivs som en ideell förening och är placerad i . Pensionsbeloppet är av av grundlönen för en domare vid för varje fullgjort tjänsteår och en tolftedel av den summan för varje fullgjord månad. Den högsta pensionen är dock och den lägsta av av grundlönen för en sådan domare. Före detta ledamöter eller ledamöter som lämnar tjänsten kan begära att pensionen betalas ut eller när som helst efter avgången och , förutsatt att de är . Det är också möjligt att få av sina pensionsrättigheter utbetalda som ett engångsbelopp. Enligt skall beskattning ske de år parlamentet betalar in pengar till pensionsfonden. Skattepliktigt belopp är det belopp parlamentet betalar in. Beskattning sker i inkomstslaget tjänst. 3 Allmänt om uppdraget som riksdagsledamot Kommitténs syn på riksdagsuppdraget i korthet Riksdagsuppdraget är ett mycket viktigt samhällsuppdrag. Grundtanken i förslagen är att likartade ekonomiska villkor skall gälla i som i samhället i övrigt så långt det är rimligt och möjligt. Riksdagsledamöternas arbetssituation och arbetsvillkor avviker emellertid i flera avseenden från vad som i allmänhet gäller på arbetsmarknaden. Det motiverar att deras ekonomiska villkor på vissa punkter skiljer sig något från de principer som vanligen råder på arbetsmarknaden. Riksdagsledamöterna har en central roll i den svenska demokratin. Deras arbetsuppgifter är mycket varierande. Riksdagsarbetet består först och främst i att delta i arbetet i kammaren, i utskotten och i andra riksdagsorgan. Detta innebär att ledamoten måste sätta sig in i en rad olika ämnesområden och ta ställning i frågor av vitt skilda slag. Vidare består riksdagsarbetet i att skriva motioner, interpellationer, ställa frågor och utarbeta reservationer och särskilda yttranden. Det inre arbetet i den egna partigruppen utgör också en betydande del av riksdagsarbetet. Uppdraget att vara riksdagsledamot omfattar även arbete utanför såsom arbetet i den egna valkretsen, i partiorganisationen och i olika arbetsgrupper (jfr bet. KU 1983/84:15). Även kontakterna med samhället i övrigt får anses ingå i ledamotskapet. Arbetet i har blivit alltmer krävande eftersom tempot inom politiken allmänt sett ökat. Riksdagsarbetet i kammaren är koncentrerat till perioden septemberjuni. Naturligtvis varierar arbetsbördan för ledamöterna. En ledamots arbetssituation kan se annorlunda ut jämfört med en annans. Partitillhörigheten spelar roll på så sätt att tillhör ledamoten ett regeringsparti ter sig arbetsbördan annorlunda jämfört med om han eller hon tillhör ett oppositionsparti. Vidare är det av betydelse hur stor partigruppen i är, vilken position ledamoten har i partiet, vilka sidouppdrag ledamoten har såväl inom som utanför . lämnas till varje partigrupp i stöd till kostnader för handläggarhjälp i form av politiska sekreterare åt ledamöterna (lagen [1999:1209] om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i ). Stödet motsvarar ungefär en halv politisk sekreterarresurs per ledamot. I praktiken fungerar detta så att alla partigruppskanslier organiserar sekreterarna som en gemensam resurs för partigruppens ledamöter. De flesta politiska sekreterarna arbetar i tematiskt indelade grupper med frågor inom riksdagsutskottens ämnesområden. I vissa fall arbetar de med att stödja ledamöternas valkretsarbete (jfr bet. 2003/04:KU5). beslutade att stödet till politiska sekreterare bör utökas successivt och från 3 ALLMÄNT OM UPPDRAGET SOM RIKSDAGSLEDAMOT 2004/05:URF2 motsvara kostnaderna för 349 politiska sekreterare (bet. 2003/04: FiU21, rskr.