rfr · GS0WRFR3 · 2005-01-01 00:00:00 — Medelålder och språkbakgrund i hemmet var likartad i de kompletterande intervjuer som gjordes med samer i kommun . Ur de intervjuer som gjorts med sammanlagt 103 individer kan därför några slutsatser dras. Det kan konstateras att minoritetsspråken används mer konsekvent ute i byarna än i städerna och av äldre mer än av yngre. Bland en stor del av tvåspråkiga i medelåldern eller äldre används tvåspråkigheten ungefär lika mycket utanför som inom hemmet. De intervjuade har aktivt använt sig av sitt minoritetsspråk under större delen av sitt liv och gör fortfarande så. Det gäller för samtliga språkgrupper. Bland yngre människor framträder en blygsel eller oförmåga att använda det minoritetsspråk som man ofta behärskar ofullständigt. Men det kan också vara ett rationellt beslut som har att göra med önskan att kommunicera på ett effektivt sätt, som en ung samisk kvinna uttrycker det: min pappa t.ex. han motiverar att han inte har pratat samiska med mig när jag var liten med att jag förstår ju svenska så mycket bättre, det går snabbare på svenska så då pratar jag svenska. Det är ju så man tycker i många fall, det är lättare, det finns andra vägar att ta som är lättare och 87 2002, s. 41 ff. För att det saknas så mycket i samiskan eller man kanske själv saknar det ordförrådet och de kunskaperna.88 Hos många finns starka förknippade med att använda sitt modersmål. Tornedalingarna och samerna blev utsatta mindervärdighetskänslor för en assimileringspolitik där modersmålet förbjöds och förnekades. Många bodde på särskilda internat under hela terminerna, tornedalingarna i s.k. arbetsstugor, och samerna i särskilda skolhem. Där var de avskilda från föräldrarna under hela terminen som de tvingades överge sitt modersmål. En svensk kvinna som är ingift i den samiska kulturen , och själv talar flytande samiska, uttrycker de känslor av förnekelsen av den egna kulturen som hon upplevt bland samerna: Om man är och är tvungen att bo på internat och man får inte prata sitt eget språk. Jag tror att det hämmar hela språket och läsutveckling. Jag tror att det sätter spår för resten av livet om man inte får prata sitt språk. ser man ju resultatet. Alla i denna generation, de kan inte läsa samiska, de kan inte skriva samiska. Det är ett resultat av att deras språk inte var viktigt. Det var inte värt något. Av många informanter har framgått att språkvalet i det offentliga livet är flexibelt. Språket varierar beroende på i vilken miljö man befinner sig, men också beroende på vilket ämne det handlar om. En medelålders sverigefinsk kvinna som flyttade från till berättar att hon kunde mycket dålig svenska när hon flyttade, men att hon lärt sig på jobbet: För det mesta använder jag svenska. Och sen, ibland i affärerna talar jag finska om jag vet att expediten kan finska. Och med mina barn försöker jag prata mer på finska, och med arbetskompisar talar jag svenska.90 Bland meänkielitalande är det vanligt att minoritetsspråket används i vardagsmiljöer och mer jordnära verksamheter medan svenska används för att uttrycka mer komplicerade samhällsföreteelser, som en 64-årig man i uttrycker det: Det är vardagsspråket (hemma i byn bland syskonen). När man är ute och fiskar och ute i naturen, då känns det naturligt att använda finska, för vi kan alla orden för olika saker. Men blir det lite invecklade saker som man pratar om, om politik eller samhällsutveckling, ja då känns det naturligt att prata svenska för man kan inte alla dom här fina orden.91 En konklusion är att det inte är det geografiska rummet utan det sociala rummet som bestämmer vilket språk som används. Primärmaterialet, Intervju 20-årig kvinna, kommun 2004-11- Primärmaterialet, Intervju 53-årig kvinna, kommun 2004-11- 90Elenius & Ekenberg 2002, s. 55. 91Intervju 62-årig man, kommun. I vissa samiska områden, som i skogssamebyar i kommun, är samiskan till stor del försvunnen som vardagsspråk. En medelålders man beskriver hur även en stor del av de bofasta kunde samiska i hans barndom, men att det bara är de äldre som använder samiska. Han menar att de yngre aldrig fått en chans att lära sig samiska: Hade de fått lära sig, då tror jag, då hade de säkert pratat. Men det är ju mest i renskötseln som det används egentligen. När man är ute i skogen och samlar. Det är ju som han sa, det är ju lättare att förklara hur renen far, hur dom har farit, vars du är och92 I fjällsamebyarna är samiskan mer utbredd, men även där är det en stor del av de yngre människorna som inte längre behärskar samiska. Det finns åtminstone en generation som inte har det samiska språket i samhället. Där det inte existerar. Människor som har tappat språket helt och hållet, som är fullständiga analfabeter och som inte har fått lära sig att prata samiska språket eller skriva samiska språket. Det är tråkigt men det är en effekt av, inte enbart av samhället men även av skolsystemet.93 Avsaknaden av en vardagsmiljö där samiska används i större utsträckning kommer till uttryck hos många samer. Likaså märks en skillnad i attityd till meänkieli och finska i städer som . Medan av många beskrivs som en stad dominerad av finska och meänkieli så finns en större försiktighet i användning av minoritetsspråken i . Den höga andelen vardaglig användning av samtliga tre minoritetsspråk visar att det är levande språk för många ur den äldre generationen. Hur många ur den yngre generationen som aktivt använder minoritetsspråk finns inga egentliga uppgifter om. En del av de intervjuade menar att de som är huvudsakligen använder svenska som vardagsspråk. 4.2.2 Åsikter och värderingar om lagen Av intervjuerna 2002-2004 framgår att trots den höga privata användningen av minoritetsspråk använder bara en tredjedel av de intervjuade sitt minoritetsspråk i kontakten med myndigheterna. kan konstateras att minoritetsspråkslagarna sedan sin tillkomst varit kontroversiella i den meningen att de skapat debatt om minoriteternas språk, kultur och historia, vilket insändarsidorna i lokaltidningarna i kan vittna om. Uppenbarligen finns hinder för att minoritetsspråksanvändarna i högre utsträckning ska använda sig av språklagarnas möjligheter. De 103 intervjuade tillfrågades vilka hinder de såg för ett genomförande av lagarna på ett bra sätt. De olika åsikterna om hinder mot lagarnas genomförande har sammanförts till olika kategorier, se Tabell 1. Kategorierna är indelade i lingvistiska, socioekonomiska och psykologiska hinder samt informationshinder. Efter typen av åsikt framgår på vilket sätt de Primärmaterialet, Intervju 47-årig man, kommun . Primärmaterialet, Intervju 54-årig man, kommun . hänförs till den ena eller andra kategorin. Vissa typer av åsikter kan även räknas till någon av de andra kategorierna, men i stora drag representerar ändå de olika kategorierna olika slags problem som kräver olika former av lösningar för ett genomförande av minoritetsspråkslagarna. DE FLEST FÖREKOMMANDE ÅSIKTERNA OM HINDER MOT LAGARNA ej facktermer på min.språket ovana, blygsel eller skamkänslor ovilja eller tröghet från myndigheterna språkmiljön är för svag ej ekonomiska incitament för anställda ej ekonomiska resurser att genomföra behövs ej, alla i samhället kan svenska Kategoriseringen gjord utifrån samtliga 103 intervjuade personer, även de två med svensk bakgrund. Sammanställningen visar att argument om lingvistiska hinder för minoritetsspråkslagarnas genomförande är betydligt mer förekommande än de övriga kategorierna. De utgör 67 stycken () av de åsikter som de intervjuade fört fram. De socioekonomiska och psykologiska hindren samt informationshindren utgör vardera 29 stycken (). Av Tabell 2 framgår att åsikterna om olika former av hinder fördelar sig olika efter de tre minoriteterna. Sverigefinnarna är den minoritet som upplever lingvistiska faktorer som det minsta hindret medan tornedalingarna upplever dem som det största hindret. Det kan tyckas som en paradox att sverigefinnarna, som är den grupp som har dokumenterat svårast att göra sig förstådda på sitt modersmål, är den grupp som anger lägst andel lingvistiska hinder för genomförande av minoritetsspråkslagstiftningen. Som nämnts tidigare var det enbart bland sverigefinnarna som det fanns ett fåtal personer som uteslutande använde sitt minoritetsspråk i kontakten med myndigheterna. Det var också sverigefinnarna som visade det tydligaste behovet av tolkhjälp. Förklaringen till den låga andelen lingvistiska argument bland sverigefinnarna beror på att de avser svårigheter att kommunicera på det egna modersmålet. En förutsättning för detta är att det finns tjänstemän som kan finska i tillräcklig omfattning samt att språket i sig självt upplevs som användbart för de ärenden som kommuniceras. De förutsättningarna har uppenbarligen sverigefinnarna upplevt som uppfyllda att döma av att av åsikterna rör lingvistiska hinder. En förklaring är att finska varit officiellt språk i och att sverigefinnarna i sitt språk har med sig det finska språkets utveckling som De har inga svårigheter att uttrycka sig om moderna samhällsföreteelser på finska. Bland sverigefinnarna är det i stället informationshinder följt av socioekonomiska hinder som anges som de främsta hindren för ett genomförande av minoritetsspråkslagarna. En förklaring till åsikten om dålig information är att informationen på finska till sverigefinnarna upplevts som dålig. En 66-årig man i sade exempelvis: Jag tycker att det var helt och hållet fel på den delen, just på informationen. Att dom (invandrarna) får ingenting. Att våran förening, vi har fått ta på oss att informera. Men informationen, den är så viktig, den har vi inte fått.94 En 29-årig sverigefinsk kvinna i berättade att hennes mamma var helt beroende av barnen vid besök på vårdcentralen eller hos olika myndigheter: Jag tror att om det har kommit på nyheterna så har mamma inte ens förstått vad dom har sagt i det där, om det inte kommer på finska TV:n. Så hon förstår nog inte om det kommer på svenska.95 De två ovannämnda exemplen kommer från kommun. Som en paradox ska nämnas att kommun satsade stora medel på utbildning av arbetsledarna och har en allmän policy att översätta viktig samhällsinformation till finska.96 Trots detta utgjorde informationshinder av alla åsikter hos sverigefinnarna i Haparanda.97 Avsaknaden av information och åsikten om socioekonomiska hinder kan också återspegla ett utanförskap i det svenska samhället och en allmänt upplevd svårighet att kommunicera med myndigheter.98 Exemplen visar att frågan om information inte bara handlar om att sända officiell information till minoritetsgrupperna eller att utbilda de anställda, utan i minst lika hög grad om att etablera kanaler för en varaktig kommunikation med minoriteterna. INTERVJUADE EFTER SPRÅKBAKGRUND OCH ÅSIKTER OM OLIKA HINDER FÖR LAGARNAS GENOMFÖRANDE (%) Antal intervjuade efter språkbakgrund: samer 28, tornedalingar 42, sverigefinnar 31, svenskar 2. 94Elenius & Ekenberg 2002, s.77. 95Elenius & Ekenberg 2002, s.64. Primärmaterialet, Intervju med förre minoritetsspråksansvarige i kommun . 97Luleå tekniska universitet. LS 2002, Bearbetning av primärmaterialet. 98Det låga valdeltagandet i olika sammanhang i har exempelvis ibland tillskrivits utanförskapet bland ditflyttade sverigefinnar. En närmare undersökning av detta skulle i det här sammanhanget leda för långt. Förklaringen till den betydligt högre andelen lingvistiska hinder bland samer och tornedalingar är att både samiska och meänkieli hindrats i sin utveckling av den statliga språkpolitiken i , som befrämjat svenska som enda undervisningsspråk i skolan och svenska som det enda officiellt erkända språket. Samerna och tornedalingarna har utvecklat en tvåspråkighet som inneburit att modersmålet har använts enbart i privata sammanhang eller i arbetsmiljöer där kommunikationen har varit huvudsakligen horisontell bland övriga arbetskamrater/kolleger. Inom skolväsendet eller i kontakt med myndigheter har svenska använts. Under större delen av har skriftspråket inom både det offentliga och civila samhället varit nästan uteslutande svenska. Det gäller särskilt i kontakt med myndigheter. Den statliga språkpolitiken har starkt hämmat utvecklingen av samiska och meänkieli i relation till samhällsutvecklingen, vilket återspeglas i åsikterna om lingvistiska hinder i Tabell 2. Åsikterna om lingvistiska hinder inom meänkieli kan exemplifieras med en hantverkare i en by i kommun som beskriver avsaknad av moderna facktermer inom sitt yrke: Och jag funderade här på en sak då, att om man skulle börja beskriva en elektrisk, ja elektriska prylar till exempel, om det här med strömbrytare och vägguttag och sånt, energimätning på meänkieli eller finska. Det blir väldigt knepigt. Dom orden finns inte i meänkieli eller det blir nånting. Det blir svenska ord i så fall... Den har ju massor med ord alltså, tekniska ord, nya ord, tekniska prylarna, alltså orden för alla dom här sakerna som vi har runt omkring oss. Och man hör ju på Norrbottensradion att dom säger oftast då på svenska ordet för det här, för att folk ska förstå.99 Men det finns också andra intervjuade som anser att en utveckling mot ett mer modernt språk pågår inom exempelvis samiskan. Ja man kan säga såhär: samiskan saknar en del fackuttryck. Men nordsamiskan är ju det språk som utvecklas, där man skapar nya ord. Så att det kommer allteftersom, fackuttryck men det blir en blandning mellan samiska och svenska. En del ord måste man använda det svenska ordet för det finns inget samiskt ord för det. Nordsamiskan är ju, på norsk sida speciellt, är dom ju väldigt duktiga på att skapa nya ord för nya företeelser i samhället.100 Bland samerna uttrycks också känslan av underläge och frustration när det egna språket inte räcker till: Först och främst måste vi kunna de samiska orden om vi ska gå fram till en myndighet. För det är helt främmande för oss. Då blir det automatiskt, då måste jag ta till ord på svenska. Jag har inte den kunskapen att kunna 99Elenius & Ekenberg 2002, s.70. Primärmaterialet, Intervju av 55-årig kvinna, kommun 2004- 11-10. framföra på samiska det jag vill, då blir det bakvänt. Då måste jag ta svenska till hjälp för jag klarar inte av det.101 Svårigheterna att uttrycka sig på modersmålet i angelägenheter som rör det moderna samhället visar sig också i en nedlåtande inställning till det egna språket. Särskilt för meänkieli förs åsikter fram att det inte är ett språk eller att det bara är svammel.102 Det visar sig även i en defaitistisk inställning till det egna språkets framtidsutsikter att överleva. En äldre man från uttalar följande dystra profetia: är meänkieli död. Det tror jag. Alla under tjugo-trettio (år) talar svenska . Av dom som är femtio-sextio-sjuttio (år), finns inte många kvar. Tiden verkar där automatiskt. Men det är samma med oss också om vi går till myndigheter, och dom ber oss fylla i papper på finska. Om dom säger skriv det på finska. Inte fan kan vi det, utan det blir på svenska. Jag tror att det är så för dom flesta, även dom som är , dom kan inte skriva på finska.103 Ungefär en femtedel inom alla tre språkgrupperna anger psykologiska hinder som en svårighet för att genomföra lagen. Det handlar då om skamkänslor, blygsel eller ovana att använda språket i en myndighetssituation. 4.2.3 Myndighetskulturen i och I utredningen har två kommuner valts ut för en närmare undersökning av hur samverkan mellan historiska faktorer, språkmönster och policyfrågor i en kommun kan medverka till utformandet av en myndighetskultur vad gäller användningen av minoritetsspråk, vilket i sin tur påverkar hur minoritetsspråken används i kontakten mellan medborgare och myndigheter.104 De två kommuner som valts ut för att närmare undersöka myndighetskulturens inverkan på språkanvändningen är och . Som nämnts i metodavsnittet har de två kommunerna valts för en närmare undersökning av hur attityden till språkanvändningen, liksom hur den faktiska språkkulturen inom olika förvaltningar, kan se ut. Det innefattar vilken minoritetsspråkspolicy kommunen har haft gentemot de anställda och vilka attityder de anställda har till minoritetsspråk och till lagen om minoritetsspråk. I är det samiska som berörs av minoritetsspråkslagstiftningen. I är det finska och meänkieli. I undersökningen av myndighetskulturen har en enkät, Individuell enkät, skickats ut till 240 anställda vid och kommuner. Primärmaterialet, Intervju av 64-årig man, kommun 2004-11- 102Elenius & Ekenberg 2002, s.72. 103Elenius & Ekenberg 2002, s.70. 104Med myndighetskultur menas här, som tidigare nämnts, mötet mellan offentligt anställda tjänstemän och medborgare på den offentliga arena som berörs av lagar och förordningar för respektive myndighet. motsvarar av de anställda i respektive kommun.105 Av dem har 126 lämnat svar. Svarsprocenten i är och i . Det innebär att av de anställda inom respektive kommun har svarat. Därför kan svaren inte sägas vara representativa för hela kommunen. Eftersom det är ett slumpmässigt urval av personer som utfrågats uppvisar enkäten däremot en trend av vilken slags minoritetsspråkskompetens och vilka attityder som den enskilde minoritetsspråksanvändaren kan stöta på i sin kontakt med anställda i kommunen. Fördelen med den individuella enkäten är att den riktar sig till enskilda individer i förvaltningen. Den återspeglar därför vad språklagarna kan innebära för den enskilde tjänstemannen/anställde vid genomförandet av lagstiftningen. Förutom den individuella enkäten används här också den enkät som skickats till samtliga myndigheter, , samt intervjuer som gjorts med offentligt anställda och med tvåspråkiga medborgare i och inom något av de tre språken samiska, finska och meänkieli. Minoritetsspråken i och kommuner De tre enskilda språkens historia och användning skiljer sig från varandra på olika sätt, vilket är viktigt att väga in i bedömningen när man undersöker språkanvändningen bland enskilda offentliganställda. Både samiska, finska och meänkieli var utpräglade muntliga språk i det svenska riket. Finskan användes visserligen som religiöst skriftspråk ända från 1500- talet men var inte erkänt vare sig som administrativt språk eller offentligt språk i dagens bemärkelse. Inte blev finska språket erkänt som administrativt språk i , likaberättigat med svenskan, men det förändrade inte tillvaron för de finskspråkiga som bodde i , vare sig de bodde i svenska eller i . Svenska var det enda erkända officiella administrativa språket. Inom den offentliga sektorn har språkpolicyn till samiska, finska och meänkieli varit kluven. infördes en förordning som gav företräde för sökande till statlig tjänst i som talade samiska eller finska. I kungörelsen sägs att: ...vid tillsättning av tjänstebefattningar inom , där finska och lapska talas, företräde lämnas sådan kompetent sökande som med jämngod skicklighet och lika förvärvad tjänstemannaduglighet med de övriga sökandena, styrker sig vara mäktig det eller de av ovanberörda språk som av befolkningen talas i den ort där tjänstebefattningen är le- 105De 240 tillfrågade har valts ut proportionellt i och efter antalet anställda, samt efter en slumpmässig metod, se metodavsnittet tidigare. Frågeformuläret för Individuell enkät finns i sin helhet i Bilaga 3. 106SFS 1869, nr 27. Initiativtagare var Nedertorneå sockenstämma som 1868 beslöt att hos Kungl. Maj:t begära att särskilt avseende skulle fästas vid om de sökande hade kännedom i befolkningens språk. Man trodde att vid en sådan meritvärdering skulle fler som sökte tjänster i bygden vinnlägga sig om att lära sig finska. Den särskilda meritvärderingen för statliga tjänstemän i fortsatte sedan att gälla till långt in på 1900-talet.107 Lagstiftningen innebar ett tydligt stöd till samiska och meänkieli i . Under främre delen av har språkpolitiken inom skolväsendet varit assimilativ, som framgått av beskrivningen av minoritetspolitiken tidigare. är till ytan näst största kommun med varav hälften av arealen består av kalfjäll. hade kommunen 5 633 invånare, varav var kvinnor. hade kommunen ett födelseunderskott på 351 personer och ett flyttningsunderskott på 598 personer. Kommunen utgör ett traditionellt samiskt bosättningsområde med ett stort antal fångstgropar och kultplatser som vittnar om en lång samisk kontinuitet i området. Tätorten är en traditionell samisk vintermarknadsplats där kyrk- och tingssammankomster har hållits . Samhället har utvecklats till en politisk och kulturell centralort för de svenska samerna. Befolkningspyramiden skiljer sig från övriga på så vis att man har betydligt lägre andel invånare i åldern samt . I motsvarande grad är andelen vuxna betydligt högre. Det innebär att har en betydligt lägre andel människor i produktiv ålder. Av dem som arbetar är en betydligt högre andel verksamma inom utbildning/forskningsservice, personliga/kulturella tjänster och byggverksamhet än i riket som helhet. Inom de två förstnämnda kategorierna finns en betydande andel kvinnor, inom den sistnämnda en betydande andel män. Jämfört med riket som helhet är det här en betydligt lägre andel verksamma inom handel/kommunikation, tillverkning/utvinning samt finansiell verksamhet/företagstjänster. Andelen invånare i åldern med eftergymnasial utbildning är , jämfört i och i som helhet. Andelen öppet arbetslösa var på i stort sett samma nivå som som helhet medan andelen i arbetsmarknadsåtgärder var mer än så hög.108 I har institutioner för utbildning av samer vuxit fram. Trots att staten förordade en segregeringspolitik mot de renskötande samerna för att bevara dem som naturfolk så gällde bevarandet inte det samiska språket. Den assimilerande språkpolitik som fördes mot tornedalingarna omfattade även samerna. 107Fristedt 1970:131 ff.; 1963:307 ff. 108Källa: SCB. Kommunfakta , hämtat från Internet: segregerande skolsystem där barn till renskötande samer medvetet fick undervisas och bo i särskilda kåtaskolor. Det gjordes i enlighet med tidens rasbiologiska idéer. Kåtaskolorna omformades senare till samiska skolinternat. De flesta av de medelålders och äldre samerna har gått i en sådan samisk skolform, som en samisk man i kan berätta om: Alltså när jag började sameskolan, jag var , skulle fylla sju samma höst då. Då blev det svenska. Man gick ju över till svenska helt och hållet Förutom då att man pratade, mellan barnen pratade vi samiska, men i övrigt var det svenska som var det språk man gick över till.109 Det samiska skolhemmet omvandlades 1942 till . Utbildningens innehåll ändrade då inriktning mot en samisk språkbevarande utbildning. Folkhögskolan ombildades till Samernas utbildningscentrum och är formellt ingen folkhögskola längre. Inom den ordinarie skolverksamheten finns tillgång till samisk undervisning från förskolenivån till gymnasiet. Den samiska förskolan har varit verksam . Verksamheten bedrivs både på lulesamiska och nordsamiska. Samisk integrering finns på Östra skolan och gymnasieprogram med samisk profil och riksintag finns på Bokenskolan.110 Ändå måste konstateras att samiskan har en svag ställning i det offentliga livet. I en intern kartläggning av språkkompetensen bland samtliga anställda i kommun kom 41 enkätsvar in. Av dem angav 32 personer att de kunde förstå, tala, läsa och skriva på samiska. Nio uppgav att de inte var samisktalande.111 Även i samhället i övrigt har användning av samiska minskat betydligt. Man kan därför med en samisk språkanvändare i säga: Det har farit bort, för när man var ung, när jag var ung så kunde dom samiska i byarna här ikring och även här inne i samhället kunde väldigt många samiska. Det har försvunnit, det har förändrats helt enkelt. Samhället har förändrats. Man är inte i behov av från den, majoritetssidan, att kunna samiska utan det har blivit så att det är vi som måste kunna svenska. Det är där det måste förändras, synen på samiska från majoritetssidan.112 Det samiska språkets svaga ställning i bekräftas ytterligare av en undersökning gjord av en nederländsk student, , som undersökte hur minoritetsspråkslagen inom det samiska förvaltningsområdet genomförts i , , och