urf · GSA5URF1 · 2005-01-01 00:00:00 — Dit hör att arbetsförhållandena ska lämpa sig för både kvinnor och män, att förvärvsarbetet/uppdraget ska kunna förenas med föräldraskap och att sexuella trakasserier ska förebyggas. Det ska observeras att sexuella trakasserier enligt lagens definition inte bara avser handlande av sexuell natur utan också uppträdande som grundas på kön. En annan del av jämställdhetslagen som bör kunna anammas är att arbetet för jämställdhet ska bedrivas planmässigt. Erfarenheten har visat att landvinningar som görs genom tillfälliga insatser ofta inte blir bestående. Det aktiva jämställdhetsarbetet ska enligt lagen planeras med omsorg. En plan förutsätter en diskussion om vad som kan och bör göras. Frågan förs upp på dagordningen. De aktiva åtgärder som krävs ska tas in i en jämställdhetsplan som arbetsgivaren är skyldig att upprätta . ska det också göras en uppföljning av föregående års jämställdhetsplan för att man ska få en bild av vad som ledde till resultat och vad som inte gjorde det. Vi anser alltså att flera av de normer som uttrycks i jämställdhetslagen borde kunna vara rättesnören även i den rent politiska verksamheten. Det gäller också metoden som utgår från planmässighet. Vi återkommer till detta i nästa avsnitt. Allmänt om metoder och framgångsfaktorer i jämställdhetsarbete I föregående avsnitt har vi beskrivit den metod för aktivt jämställdhetsarbete som gäller för arbetslivets del. 2004/05:URF1 15 FÖRSLAG FÖR EN JÄMSTÄLLD RIKSDAG Metoden med mainstreaming har fått fäste i jämställdhetspolitiken. Ar- betssättet har antagits av FN, EU och . I introducerades metoden när godkände propositionen Delad makt, delat ansvar (prop. 1993/94:147, AU17). Mainstreaming kan närmast översättas med att något bör ligga i huvudfåran. I anses det att själva ordet bör undvikas, bl.a. eftersom det kan vara otydligt. Försök har gjorts att finna enklare uttryck, däribland jämtegrering. Även det ordet bör undvikas enligt språkexperter. Den använder numera jämställdhetsintegrering. Det beskrivs som ett arbetssätt som innebär att beslut inom alla samhällsområden ska präglas av ett jämställdhetsperspektiv. Jämställdhet ska ingå som en naturlig del i verksamheten. Eftersom jämställdhet mellan kvinnor och män skapas där ordinarie beslut fattas, resurser fördelas och normer bestäms måste jämställdhetsperspektivet finnas med i det dagliga arbetet. Varje fråga som berör individer ska prövas ur ett jämställdhetsperspektiv. Konsekvenser av hur förändringar kan tänkas utfalla för kvinnor respektive män ska analyseras. Strategin med mainstreaming/jämställdhetsintegrering har vuxit fram för att motverka tendensen att jämställdhetsfrågorna hamnar i skymundan eller sidoordnas andra politiska frågor och verksamheter. Olika bildspråk har använts för att beskriva vad det handlar om. Forskaren har talat om att flytta jämställdhetsfrågorna från annexet till huvudbyggnaden. Det kan här nämnas att regeringen fastställde en femårig plan för att genomföra jämställdhetsintegrering i . Syftet är att skapa så goda förutsättningar som möjligt för att jämställdhet ska genomsyra hela regeringens politik. En annan känd framgångsfaktor är engagemang hos ledande och tongivande personer. Dessa personer måste ge tydliga och konsekventa uttryck för frågornas vikt. De måste se till att det avsätts resurser för insatserna och att alla berörda är medvetna om betydelsen av frågorna. En ytterligare förutsättning för framgång som brukar framhållas är att det finns klara och tydliga mål uppställda och att det finns en koppling mellan målen och de medel som ställs till förfogande. Sist men inte minst anses synliggörande vara en förutsättning. Det är genom att åskådliggöra skilda förhållanden och förutsättningar som medvetenhet skapas. Sådan kunskap behövs för att kunna göra förändringar. Synliggörandet är också en del av metoden med mainstreaming/jämställdhetsintegrering som innebär att olika förhållanden och villkor för kvinnor och män ska göras synliga. I detta sammanhang vill vi uppmärksamma den officiella statistiken. Hu- vudregeln enligt 14 § förordningen (2001:100) om den officiella statistiken är att individbaserad statistik ska vara uppdelad efter kön. Könsuppdelad statistik anses vara grunden för att synliggöra situationen för kvinnor och män. Genom statistik kan jämställdhetsproblem identifieras. 15 FÖRSLAG FÖR EN JÄMSTÄLLD RIKSDAG 2004/05:URF1 Vi i arbetsgruppen anser att en del av det som beskrivs ovan bör kunna anammas i aktiva jämställdhetsarbete. Vi återkommer till detta i våra förslag. Några rättsliga och organisatoriska förutsättningar Det finns inga bestämmelser i regeringsformen eller riksdagsordningen som direkt rör jämställdheten i som politiskt organ. Som redovisats ovan är jämställdhetslagen inte tillämplig i förhållandet mellan och dess ledamöter. Talmannen leder enligt 1 kap. 5 § riksdagsordningen arbete. Riksdagsstyrelsen, som består av talmannen som ordförande och tio andra ledamöter, överlägger om planeringen av riksdagsarbetet. Riksdagsstyrelsen leder riksdagsförvaltningen. överlägger enligt 1 kap. 9 § i frågor av gemensamt intresse för verksamheten i kammaren, utskotten och . Den består av talmannen som ordförande och av utskottens och ordförande. Riksdagsdirektören är chef för förvaltningen enligt 12 § instruktionen (2000:419) för riksdagsförvaltningen. Enligt 13 § instruktionen finns ett råd för ledamotsnära frågor som ska informeras innan riksdagsdirektören avgör ett ärende som har särskild betydelse för ledamöter. Enligt 18 § ska riksdagsdirektören beakta de krav som ställs på verksamheten när det bl.a. gäller jämställdheten mellan kvinnor och män. Av intresse i förhållande till de förslag som vi lägger fram är också 2 kap. 12 § första stycket riksdagsordningen som anger att ingen får vid sammanträde (i kammaren) uttala sig otillbörligt om någon annan eller använda personligen förolämpande uttryck eller i övrigt i ord eller handling uppträda på ett sätt som strider mot god ordning. Allmänna utgångspunkter för våra förslag Vi har ovan återgett grundtankarna i den officiella jämställdhetspolitiken på området, dvs. jämn fördelning av makt och inflytande. Även på det området handlar jämställdhet också om attityder, förhållningssätt och beteenden. Det är när det brister i det avseendet som personer kan uppleva sig som sämre behandlade, missgynnade eller diskriminerade. Vi utgår från att vårt uppdrag främst avser den kvalitativa jämställdheten. Vi gör ett försök att formulera vad detta begrepp skulle kunna innebära för . Våra förslag avser i första hand de sammanhang där riksdagsledamöter från de olika partierna möts i det politiska arbetet. I fråga om metoderna för att bedriva ett aktivt jämställdhetsarbete tar vi fasta på vad som beskrivits ovan. En metod med jämställdhetsintegrering bör enligt vår mening kombineras med planmässighet vad gäller olika framåt- 2004/05:URF1 15 FÖRSLAG FÖR EN JÄMSTÄLLD RIKSDAG Åtgärder på jämställdhetsområdet vi avser nu åtgärder utanför arbetslivets område får ofta formen av engångsinsatser och projekt. Planmässigheten innebär att det måste sättas upp tydliga och helst tidsbestämda mål. Resultatet måste göras synligt genom kontinuerlig uppföljning av insatserna. Vi tar också fasta på betydelsen av att det finns stöd från tongivande personer och att det finns resurser för att genomföra åtgärderna. Vi vill anvisa vägar för att öka och fördjupa kunskaperna om i ett jämställdhetsperspektiv. Därför lämnar vi förslag om hur de som deltar i den politiska beslutsprocessen i ska kunna diskutera arbetsformer och politisk kultur och hur detta skulle kunna förbättras. Vi vill också att man på ett mer systematiskt sätt fångar upp synpunkter, kunskaper och erfarenheter bland personer som verkar eller har verkat som ledamöter. Ökade och mer samlade kunskaper ska kunna användas framåtsyftande för att förbättra jämställdheten. ska erbjuda mötesplatser för partikanslierna där kunskaper och erfarenheter kan utbytas. Ledamöter som upplever svårigheter ska kunna få råd och stöd. För att förbättra kunskaperna om faktiska förhållanden bör statistiken utvecklas i vissa hänseenden. Vi anser också att jämställdhetsaspekterna ska belysas i riksdagsinterna utredningar. Med tanke på möjligheten att förena uppdraget som ledamot med föräldrarollen vill vi att vissa frågor övervägs. Vi lämnar också förslag om hur jämställdhetsfrågorna ska kunna uppmärksammas bättre när det gäller det sakpolititiken. Vi utgår från att det inte går att genom tvång kommendera fram ändrade beteenden och attityder. Vi vill inte att våra förslag om de omsätts i praktiken ska uppfattas som diktat ovanifrån. En bättre jämställdhet bör åstadkommas genom ökade insikter och en god vilja till förändring. En grundläggande förutsättning är att olika insatser är brett förankrade i och dess olika organ och hos de enskilda ledamöterna. Förslagen förutsätter också att partierna själva tar sin del av ansvaret för jämställdheten. Ett välfungerande jämställdhetsarbete har ett mervärde. Man kan komma åt också andra problem, som t.ex. de svårigheter som nya och unga ledamöter i kan uppleva. Arbetsklimatet kan förbättras också i andra avseenden. 15 FÖRSLAG FÖR EN JÄMSTÄLLD RIKSDAG 2004/05:URF1 Förslag: För varje mandatperiod utarbetas ett jämställdhetsprogram för . Målet ska vara att öka jämställdheten i , i dess olika organ och ledamöterna emellan. Insatserna ska främst syfta till att förbättra den kvalitativa jämställdheten. Med kvalitativ jämställdhet avses att manliga och kvinnliga ledamöter ska ha samma reella förutsättningar att verka i . Det innebär att en enskild ledamot oberoende av kön ska kunna påverka beslutsprocessen och det politiska skeendet i övrigt genom sina kunskaper, erfarenheter och värderingar. Det innebär också att regler och praxis liksom formella och informella strukturer som påverkar arbete måste vara könsneutrala. Programmet, som dokumenteras skriftligen, ska redovisa de insatser som planeras och när de ska genomföras. Dokumentet ska ange vem som är ansvarig för att insatsen genomförs och hur avrapportering m.m. ska ske. Det bör också framgå på vilket sätt insatserna kan bidra till ökad jämställdhet. Programmet läggs ut på hemsidan. Innan mandatperioden är till ända görs en redovisning av hur de planerade åtgärderna genomförts. Denna redovisning tas in i jämställdhetsprogrammet för efterföljande mandatperiod. Jämställdhetsprogrammet och uppföljningen redovisas i riksdagsförvaltningens årsredovisning. Grundtanken med vårt förslag om ett jämställdhetsprogram är densamma som ligger bakom jämställdhetslagens krav på målinriktat arbete och en jämställdhetsplan. Planmässighet har visat sig vara av grundläggande betydelse för att få framgång med jämställdhetssträvandena. För att undvika förväxling med den jämställdhetsplan som riksdagsförvaltningen är skyldig att upprätta enligt jämställdhetslagen föreslår vi att det planmässiga arbetet benämns program. Jämställdhetsprogrammet avser den politiska sfären, alltså i första hand , dess organ och enskilda ledamöter. Jämställdhetsplanen avser förhållandet mellan riksdagsförvaltningen och de anställda. De insatser som tas upp i programmet kopplas till syftet att öka jämställdheten i . Målet jämställdhet i är ett utflöde av delmålet jämn fördelning av makt och inflytande i den svenska jämställdhetspolitiken. Vårt förslag om ett jämställdhetsprogram och om konkreta insatser avser i första hand de kvalitativa aspekterna på jämställdhet. Genom en beskrivning av vad kvalitativ jämställdhet skulle kunna innebära för del ökar 2004/05:URF1 15 FÖRSLAG FÖR EN JÄMSTÄLLD RIKSDAG möjligheterna att sätta de insatser som görs i relation till målet att öka jämställdheten. Vi inser dock svårigheten att mäta den kvalitativa jämställdheten och därmed också att ställa upp mätbara mål på detta område. Motsvarande svårigheter finns när insatserna ska kopplas till målet. I fråga om de kvantitativa aspekterna bör det vara lättare att sätta upp konkreta och kvantifierbara mål och därmed också att följa upp dem. För varje insats ska man försöka beskriva på vilket sätt den kan medverka till att nå det övergripande målet att öka jämställdheten. Varje insats kan också ha en mer omedelbar ambition, t.ex. att den ska nå en viss grupp eller ett visst antal personer. En fördel med att samla de olika insatserna i ett program är att det därmed också finns en samlad bild. Varje detalj i programmet kan kanske inte anges specifikt från början men väl i övergripande termer. Inget hindrar att programmet kompletteras och revideras under pågående mandatperiod. Nya idéer kan väckas. Genomförda insatser kan visa på behovet av ytterligare åtgärder. Det är viktigt att följa upp programmet. Genom att redan från början göra klart att redovisning ska ske förhindras att insatsen tappas bort och glöms så snart den är genomförd. Detta är också en av poängerna med planmässighet i motsats till verksamhet i form av enskilda projekt. Det ska inte vara fyrverkerier himlen lyses upp till allmänt beskådande och jubel, men sedan blir det lika svart igen, som någon har uttryckt det. Det är viktigt att ange ansvarig och former och tider för uppföljning m.m. för de olika delarna i programmet. En redovisning eller uppföljning kan till en början innefatta ett enkelt konstaterande att en viss insats är genomförd. Om insatsen inte nått den tänkta målgruppen kan man vid uppföljningen t.ex. göra ett försök till analys varför träffsäkerheten varit dålig. I fråga om den mer långsiktiga effekten utgår vi från att detta bör kunna fångas upp genom att återkommande höra efter ledamöternas åsikter och erfarenheter. Med hjälp av sådana studier bör man kunna få en bild av om jämställdhetsarbetet medför några förändringar över tiden. Vi återkommer till detta i förslagen 4 och 5. Det är viktigt att sprida kunskap om det aktiva jämställdhetsarbetet. Därför anser vi att information om det fastställda jämställdhetsprogrammet ska publiceras på hemsida. Programmet och uppföljningen av det bör redovisas i riksdagsförvaltningens årsredovisning. Därmed blir detta en del av riksdagstrycket, vilket ytterligare understryker frågornas betydelse. 15 FÖRSLAG FÖR EN JÄMSTÄLLD RIKSDAG 2004/05:URF1 Förslag: Riksdagsstyrelsen godkänner jämställdhetsprogrammet för varje mandatperiod. Riksdagsdirektören får det övergripande ansvaret för att det läggs fram ett förslag till jämställdhetsprogram, att det genomförs och att programmet redovisas och följs upp. Riksdagsdirektören får det övergripande ansvaret för att det läggs fram ett förslag till jämställdhetsprogram, att det genomförs och att programmet redovisas och följs upp. Det läggs på en tjänsteman, en jämställdhetssamordnare, att direkt under riksdagsdirektören ha det operativa samordningsansvaret för jämställdhetsprogrammet och uppföljningen. En informell referensgrupp knyts till samordnaren som diskussionspartner och bollplank. Vi utgår från att den nationella jämställdhetspolitiken och dess fastlagda mål innebär att det vilar ett ansvar på som sådan och på alla dess organ att leva upp till det övergripande målet att kvinnor och män ska ha samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter inom livets alla områden och delmålet jämn fördelning av makt och inflytande mellan män och kvinnor. Uttryckliga regler saknas för den politiska sfären om vem som bär ansvaret för att målen uppnås. Med hänvisning till det vi anfört ovan om vikten av tung och bred politisk förankring anser vi att det bör läggas på riksdagsstyrelsen att fastställa det jämställdhetsprogram som vi föreslår. Detta innebär indirekt att åtgärder, rekommendationer m.m. som genom jämställdhetsprogrammet riktas till de olika riksdagsorganen och de enskilda ledamöterna har ett politiskt stöd. Genom vårt förslag att programmet ska fastställas för varje mandatperiod sörjs för kontinuerlig politisk förankring. Förutom politisk förankring krävs att ansvaret för det aktiva arbetet läggs på högsta administrativa nivå. Detta betyder att det övergripande ansvaret för att jämställdhetsprogrammet blir verklighet läggs på riksdagsdirektören. Att ett program utarbetas och läggs fram för riksdagsstyrelsen, att det genomförs och efter genomförandet redovisas och följs upp ska alltså i första hand vara riksdagsdirektörens ansvar. Det är viktigt att det läggs på en bestämd person att rent konkret se till att en plan utarbetas, genomförs och redovisas. Vi anser att detta operativa ansvar bör läggas på en tjänsteman som skulle kunna benämnas jämställdhetssamordnare. Arbetsuppgiften skulle kunna anges som att medverka till att integrera jämställdhetsaspekten i arbete. Hänvisning kan göras till den modell som regleras i 43 § länsstyrelseinstruktionen (2002:864) och som innebär att det vid en länsstyrelse ska finnas en anställd som ansvarar för jämställdhetsfrågor. Vi förutsätter att jämställdhetssamordnaren är sakkunnig på jämställdhetsområdet och har insikt om frågorna även på ett djupare och mer informellt plan. Vi utgår från att denna person är initiativrik, drivande och orädd och att 2004/05:URF1 15 FÖRSLAG FÖR EN JÄMSTÄLLD RIKSDAG han eller hon har en god förmåga att knyta kontakter. Det är viktigt att funktionen blir känd i organisationen. Informationen om jämställdhetssamordnaren kan ingå i det som publiceras på hemsidan enligt vårt förslag. Vi bedömer att uppgiften åtminstone inte behöver bli mer omfattande än att den kan utföras vid sidan av andra, huvudsakliga arbetsuppgifter. Den referensgrupp som vi föreslår kan gärna vara informell till sin karaktär och bestå av både ledamöter och tjänstemän. Ökade kunskaper och synliggörande I detta avsnitt lägger vi fram förslag om metoder för att öka kunskaperna om hur ledamöterna ser på arbetet i . Seminarier för presidierna m.fl. Förslag: Det anordnas seminarier för utskottspresidierna för diskussion om och utskottens arbetsformer, ordföranderollen, sammanträdeskulturen, sammanträdesteknik m.m. I seminarierna bör även utskottens kanslichefer delta. Seminarierna bör ha breda teman och kan även inkludera aktuella frågor. Sådana seminarier bör hållas återkommande, förslagsvis två gånger per En del av den kritik som riktas mot riksdagsarbetet från jämställdhetssynpunkt avser det som sker under och i anslutning till sammanträden. Vi tror att förbättringar kan åstadkommas i första hand genom diskussioner som i sin tur kan bidra till en ökad medvetenhet om beteenden och beteendemönster. Det finns få tillfällen då man inom diskuterar arbetsformer och särskilt sammanträdena. Vi anser att bör ge ökade möjligheter till sådana diskussioner under mer ordnade former. Det kan enligt vår mening gärna vara en del av seminarier med vidare teman. Seminarierna skulle kunna rikta sig till presidierna, dvs. såväl ordförandena som vice ordförandena. Viceordförandena deltar i allmänhet i planeringen av utskottets arbete. Det är bara genom hela presidiet som synpunkter från såväl majoritet som minoritet är företrädda och kan fångas upp. Det bör övervägas om även partigruppernas presidier (motsvarande) ska delta i arrangemangen. Lösningen kan vara beroende av ämnet för diskussionen. Även kanslicheferna i utskotten bör kunna vara med vid denna typ av seminarier. Det saknas allmänna tillfällen för samtal om arbetsformer och liknande där både ledamöter och kanslichefer deltar. Kanslichefen spelar i praktiken en viktig roll i dessa sammanhang, t.ex. vid planeringen av utskottsarbetet. Kanslichefen anses dessutom av många vara traditionsbärare av kulturen i sitt utskott. Det är viktigt att seminarier av detta slag inte bara blir i form av s.k. envägskommunikation. En tänkbar modell är att arbeta med mindre grupper. 15 FÖRSLAG FÖR EN JÄMSTÄLLD RIKSDAG 2004/05:URF1 Det kan underlätta öppna diskussioner. Det skulle också kunna underlätta kanslichefernas deltagande och bryta den tradition som bjuder att utskottstjänstemännen tiger när ledamöterna talar. Diskussionen om arbetsformerna skulle kunna ske genom s.k. värderingsövningar, som är ett slags diskussionsövningar för att starta samtal och bearbeta värderingar. Deltagarna får möjlighet att klargöra sina ståndpunkter, uttrycka sina åsikter, träna sig i att lyssna på andra, motivera sig och ompröva sina ställningstaganden. Man skulle också kunna använda s.k. forumspel, som är en rollspelsmetod. Man utgår från konkreta konfliktfyllda vardagssituationer där ledamöterna ömsom är åskådare, ömsom själva deltar i spelet. Denna modell har använts i kommun- och landstingssektorn inom ramen för projektet demokrati. Forumspelen har lett till allmänna diskussioner om t.ex. politisk kultur och härskartekniker. Enligt vad vi har förstått har dessa spel varit uppskattade. Man bör undvika att seminarierna uppfattas som en order om att nu ska vi tala om jämställdhet. Över huvud taget finns det en tendens att jämställdhet diskuteras som ett separat ämne. Att väva in könsaspekterna i mer allmängiltiga frågeställningar om arbetsformer, sammanträdesteknik m.m. ligger i linje med idén om jämställdhetsintegrering. Detta utesluter inte att enskilda seminarier som t.ex. det som föreslås i promemorian från sekretariat mer specifikt inriktar sig på genusaspekterna. I de seminarier som vi tänker oss skulle det även kunna ingå utbildning av mer klassiskt snitt, t.ex. föreläsningar i anknytande ämnen. Uppslag kan hämtas från den jämställdhetsutbildning som anordnar för statsråden. I den utbildningsomgång som genomfördes efter valet ingick bl.a. att klargöra begrepp som könsmaktsordning, jämställdhetsintegrering och könsperspektiv i statistiken. Dessa seminarier skulle kunna ge tillfälle till självrannsakan. De kunde också bidra till att identifiera maktstrukturer. Mötena skulle kunna bidra till att skapa en större samsyn. De kan bli ett regelbundet inslag i riksdagsarbetet och bör hållas förslagsvis två gånger per mandatperiod. På det sättet ges möjlighet att jämföra intryck, erfarenheter m.m. mellan de båda tillfällena. Vi tänker oss också att det som kommer fram genom den panel och de enkäter och intervjuer som vi föreslår nedan ska kunna vara underlag vid seminarierna. Det närmare innehållet och formen får bestämmas i anslutning till respektive seminarium. Det praktiska genomförandeansvaret kan läggas på den jämställdhetssamordnare som vi föreslår. 2004/05:URF1 15 FÖRSLAG FÖR EN JÄMSTÄLLD RIKSDAG En panel med ledamöter Förslag: För varje mandatperiod inrättas en grupp med ledamöter i representativt urval, förslagsvis 35, som anlitas som en panel av meddelare. Panelen skulle kunna användas bl.a. för att avläsa hur ledamöterna ser på olika frågor som rör riksdagsuppdraget men också för t.ex. serviceenkäter och liknande. Kunskaper om hur ledamöterna ser på uppdraget i är väsentliga för att kunna identifiera eventuella problem. Självfallet kanaliseras en mängd information och erfarenheter via de vanliga riksdagsorganen. Det är däremot inte säkert att gräsrotsledamotens åsikter alltid kommer fram denna väg. Framför allt saknas en form för att fånga upp mer kvalitativa aspekter på riksdagsuppdraget. görs ibland enkäter som ställs till samtliga ledamöter, så t.ex. den tidsanvändningsstudie som genomfördes . Det brukar också göras serviceenkäter. Den främsta poängen med att använda sig av en meddelarpanel är att det är ett snabbt och enkelt sätt att skaffa kunskapsunderlag. En rundfråga behöver inte bli en så stor sak. Det bör bli lättare att göra jämförelser , både under och mellan mandatperioder. Panelen skulle kunna anlitas både när det gäller den rent politiska sfären och när det rör administrativa frågor. Det kan avse såväl enklare frågeställningar som mer kvalitativa djupintervjuer om attityder, förhållningssätt, informella strukturer, riksdagsuppdraget i förhållande till livet utanför m.m. Det skulle också vara möjligt att använda panelen för att göra återkommande tidsanvändningsstudier. Man vet erfarenhetsmässigt att det generellt sett är ganska stora skillnader mellan kvinnors och mäns tidsanvändning.