rfr · GS0WRFR3 · 2005-01-01 00:00:00 — Dessutom har både romska föräldrar och äldre på grund av skolans specifika utformning sett skolan som ett hot mot den egna kulturen och känt oro för att förlora barnen till majoritetskulturen (DO 2004). Till dessa problem måste man lägga att den romska gruppen kan betecknas som starkt heterogen. Detta är resultatet av olika invandringsrörelser i olika historiska perioder (för en översikt, se Fraurud & Hyltenstam, 1999 s. 256-274), vilket i sin tur innebär att elever tillhörande olika romska grupper har olika behov. Det kan nämnas att de negativa attityderna bland romska föräldrar uppges ha förändrats betydligt . Detta kan delvis bero på att nuvarande föräldrar till barn i skolåldern själva har gått i skolan, och att man i skolan ser möjligheter och förebilder snarare än hot. Ett romskt ungdomsförbund startades . Målet med förbundet är att uppmuntra romska ungdomar att engagera sig i minoritetsfrågor och agera för sin egen situation. arbetar för att de romska ungdomarna skall bevara sin kultur och identitet, men få möjlighet att vara delaktiga i det svenska samhället. I budgetpropositionen 2005 aviserar regeringen en särskild satsning riktad mot romska ungdomar. Bristen på högskoleutbildning och forskning omkring betonas. Här finns en medvetenhet om att romer i inte själva kan klara att bygga upp denna verksamhet utan att detta måste ske i samverkan med majoritetssamhället. Emellertid uttrycks med kraft att det är mycket angeläget att romer får ett avgörande medinflytande i utvecklingen av forskningens inriktning och karaktär. Vad gäller jiddisch påpekas att existerande aktiviteter är mycket mer begränsade än för övriga minoritetsspråk, men att det som ändå finns är lite NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK uppmärksammat på grund av att det inte är offentligt belyst. T.ex. finns undervisning i jiddisch inom skolans ram även om den är mycket begränsad. Det nämns att sådan undervisning finns med välutbildade lärare vid i . Behov av systematisk lärarutbildning finns. Intresset för utbildning i jiddisch hos vuxna, inte minst i skriftspråket, har ökat betydligt, bl.a. antagligen som en effekt av språkets ställning som nationellt minoritetsspråk. Även från judiskt håll påpekas att avsaknaden av forskning omkring jiddisch i måste åtgärdas. Man menar att de initiativ som redan tagits, t.ex. vid , bör uppmuntras och utvecklas. På samma sätt som i fråga om språklagstiftningen lider regelverket omkring utbildning på och i minoritetsspråken inte så mycket av hur det är formulerat som av hur det tillämpas. Ett tydligt exempel finns i hanteringen av lärarutbildning för undervisning på och i minoritetsspråk, där ett särskilt ansvar för denna lagts hos en viss högskoleenhet, men där ingen lärarutbildning sker på grund av att det saknas sökande till utbildningen. Man får ett intryck av att myndigheter och ansvariga institutioner passivt nöjer sig med att möjligheterna till lärarutbildning existerar utan att tillräckligt noggrant analysera skälen till varför den inte kommer till stånd. Viktigt att analysera specifikt är hur informationsspridningen sker. Det betonas i flera sammanhang att undervisning i och på minoritetsspråk på många håll kommer till stånd först efter starka påtryckningar från föräldrarnas sida; denna undervisning framstår inte som ett klart alternativ som det utan svårighet går att välja. På utbildningsområdet behövs en omfattande utveckling i flera dimensioner: bättre tillgänglighet för utbildning i minoritetsspråk, utveckling av tvåspråkig utbildning, en stark insats för läromedel och lärarutbildning, utveckling av hur minoriteterna speglas i majoritetsläromedel och inte minst en utveckling av utbildning på högskolenivå kopplad till forskning i minoritetsspråken. Problem kvarstår i de flesta av dessa dimensioner för alla minoriteter även om skillnaderna mellan de fem minoriteterna av många skäl också är stora. Som kulturyttringar kan räknas en mycket bred kategori av företeelser. Förutom litteratur, musik, bildkonst och hantverk kan man även föra dit bl.a. muntliga berättartraditioner, talgenrer, högtidstraditioner, marknader och folkfester. Även religionsutövningens former kan räknas in. Inom en talgemenskap kan det finnas språkliga former som är knutna till befolkningsgruppens kulturyttringar, varför dessa spelar en stor roll i att upprätthålla ett brett spektrum av språkliga register eller stilarter, dvs. de bidrar till variations- och nyansrikedomen i språkanvändningen. Förutom detta har kulturyttringarna givetvis NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK betydelse som etnisk symbol och medverkar därmed till den kulturella och språkliga särarten. Att stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande är ett huvudområde för minoritetspolitiken. Hur hanterat dessa frågor för samiskans, meänkielis och finskans del, dvs. för de territoriella minoritetsspråken, behandlas nedan under rubrikerna Ramkonventionen och Minoritetsspråkskonventionen. Här tas därför endast upp några aspekter på romska och judiska frågor. påpekar i sin rapport (2001) att etablerade romska författare och förlag saknas i . Detta beror dels på den varierande standardiseringsgraden för de romska varieteterna, dels på att den romska kulturen har en muntlig snarare än skriftlig tradition. Ett romskt kulturcentrum invigdes i . Centrets huvudsyfte är att synliggöra romsk kultur genom foto- och hantverksutställningar samt genom tillhandahållande av litteratur och pressklippsarkiv om romer och/eller på . Centret erbjuder föreläsningar, musikevenemang, konferenser och seminarier samt kurser i lovara och kelderash liksom i romsk hantverkstradition. Centret skall vara en mötesplats för romer med olika kulturell och språklig bakgrund. Det ska ge möjligheter till utveckling och stärkande av den egna identiteten för både barn, ungdomar och vuxna som det ska arbeta för integrering i det svenska samhället. Det ska också vara en mötesplats mellan romer och icke-romer. Av framgår att den judiska kulturella verksamheten på svenska eller jiddisch huvudsakligen bedrivs av följande institutioner: Judiska centralrådet, Judiska teatern i och Jiddischteatern Glatt Koscher i , Forum för levande historia samt av . I samma rapport redovisas att tillgången på kultur inom barnomsorgen är ett bristområde samt att det är ont om skildringar av judiska barn i svensk barnlitteratur. Ramkonventionens skydd av de nationella minoriteterna innefattar även åtgärder för bevarandet och främjandet av nationella minoriteters religion, traditioner och kulturarv. När det gäller minoriteternas kultur påpekar i sin rapport att det statliga stödet till förmån för de nationella minoriteternas kulturella uttryck (inklusive litteratur och tidskrifter på minoritetsspråk) har förstärkts. Särskilt hänvisas till de medel som avsätter för att stödja litteratur på minoritetsspråk och de nationella minoriteternas tidskrifter. Av olika officiella dokument framgår att det statliga stödet till litteratur och kulturtidskrifter uppgår till . ges ytterligare för insatser för att främja de nationella minoriteternas språk och kultur. (Dessa stöd har också nämnts ovan i samband med redovisningen av statliga åtgärder för minoritetspolitikens genomförande.) Det stöd som disponerade till den samiska kulturen uppgick till NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK , varav ca för bidrag till samisk kultur och samiska organisationer och för Sámi Teáhter. I budgetpropositionen anslås för att stärka verksamheten vid Tornedalsteatern, vilket skall läggas till det årliga verksamhetsbidrag som teatern erhåller genom . När det gäller religion påpekas det i att staten ger bidrag till trossamfund. Det hänvisas vidare till statkyrka-reformen som bl.a. syftade till att öka jämlikheten mellan olika trossamfund. Som framgår i minoritetskonventionens inledning är syftet med konventionen att bevara och utveckla den flerspråkighet, men även det mångkulturella arv som historiskt karakteriserar . Insatserna för att bevara de nationella minoriteternas kultur omfattar olika områden. hänvisar i sina rapporter till det stöd som genom olika myndigheter ges för att uppmuntra och utveckla kulturella aktiviteter på minoritetsspråk. Särskilt betonas här liksom i ramkonventionsrapporten vikten av Statens kulturråds stöd till projekt för att främja de nationella minoriteternas språk och kultur samt dess stöd till kulturtidskrifter. Därutöver finansieras samiska kulturella aktiviteter genom kulturråd som har till uppgift att fördela det statliga stödet, medel från Samefonden och andra medel som stöder samerna. Bland mottagarna nämns den samiska teatern, samiska hantverksstiftelsen, det samiska och Tidningen . Regeringen poängterar vikten av samiska teatern som till samiska översatt arbeten som producerats på andra språk och framfört dem på samiska. Bland de kulturella verksamheter som bedrivs på finska redovisas förlagshuset , samt Föreningen som har fått finansiellt stöd från . framför vidare att och Finska teatern är två viktiga kulturinstitutioner som erhåller statligt stöd. Dessutom nämns det stöd som ges till översättning av finsk facklitteratur till svenska. Regeringen menar i sina rapporter till att utbudet på de svenska biblioteken täcker sverigefinnarnas behov av litteratur som översatts till finska. Regeringen påpekar att har utrett bibliotekens tillgång på litteratur på finska. Regeringen redovisar vidare att i får ett bidrag från svenska staten. Finlandshuset har ett sverigefinskt bibliotek. finns Sverigefinländarnas arkiv som får årligt stöd från . redovisar i sina rapporter att kulturella aktiviteter, språkkurser och publikationer på meänkieli erbjuds av stiftelsen /Academia Tornedaliensis. I senaste rapport nämns vidare liksom i ramkonventionsrapporten att staten ger ett årligt stöd på till Tornedalsteatern som spelar på meänkieli och svenska. Regeringen planerar att stärka stödet till teatern . NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK En annan aspekt av kulturarvet omfattar användning av traditionella och korrekta former av ortnamn på landsdels- eller minoritetsspråk. Detta har redan behandlats ovan som en aspekt på språkanvändning under avsnittet om språklagstiftning. I intervjuerna påpekas att det stöd för kulturyttringar som ges är ett exempel på de positiva effekterna av minoritetslagstiftningen och på en uppmärksamhet som utan denna troligtvis inte kunnat komma de fem minoriteterna till del. De problem som uppmärksammas gäller storleken på medlen, avgränsningen av vilka ändamål de kan användas för, fördelningen mellan fem minoriteter med starkt skilda förhållanden samt det egna inflytandet över medlens fördelning. Vad gäller storleken på medlen påpekas att de som delar ut särskilt till de fem minoriteterna är en mycket begränsad summa med tanke på vissa andra anslag; man uppmanar till en jämförande analys av olika anslagsposter inom kulturområdet. De ändamål som söks för hos och de projekt som får anslag uppfattas ibland som liggande utanför rimliga gränser för kulturyttringar. Exempel som nämns är lärarutbildningsprojekt i minoritetsspråk eller projekt som har med läromedel att göra. Det är inte så att man i sig kritiserar innehållet i dessa projekt, utan snarare att de borde bekostas ur andra anslag och inte delta i konkurrensen om medel. Att medlen skall fördelas i konkurrens mellan de fem minoriteterna uppmärksammas som ett problem från nästan alla håll. Bl.a. påpekas att ingen skillnad görs mellan territoriella och icke territoriella minoritetsspråk och att vissa grupper har andra möjliga källor att få stöd ur. Man måste konstatera att utbudet på kulturområdet på vissa sätt är imponerande och att en mycket stark utveckling skett under . Det ekonomiska stödet till t.ex. samisk och tornedalsk teater och till inrättandet av ett romskt kulturcentrum har varit mycket viktigt för minoriteternas arbete med att synliggöra sina kulturella yttringar. Inte mindre viktigt är detta arbete för stärkandet av etnisk identitet och inre sammanhållning och givetvis för möjligheterna att använda minoritetsspråken i nya domäner. Givetvis finns det anledning att ytterligare analysera storleken på de anslag som de olika minoriteterna kan komma i åtnjutande av samt hur stödet fördelas. NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK Av grundläggande betydelse för att minoritetsspråken skall kunna hållas levande är att de har en sådan grad av standardisering (dvs. normer för stavning, grammatisk struktur, ordval m.m.) och modernisering (dvs. ordförråd och andra språkformer som kan matcha dagens uttrycksbehov) att de kan användas smidigt i olika samhälleliga sammanhang, t.ex. utbildning, tolkning och översättning, medier, myndighetskontakter samt inom lagstiftning och rättsväsende. Språkvårdsarbete bedrivs på olika nivåer i fråga om nationella minoritetsspråk, dock ej för jiddischs del. De största erfarenheterna och de längsta traditionerna finns inom samiskt och sverigefinskt språkvårdsarbete. Språkvårdsaktiviteter behandlas explicit i artikel 12 punkt h i minoritetsspråkskonventionen. har ratificerat denna punk för samiska och finska men inte för meänkieli. Vad gäller språkvård hänvisas i båda rapporter till Samiskt språkråd och som de språkvårdande organ som har i uppdrag att främja samiska respektive finska i det svenska samhället. På nordisk bas permanentades en samisk språknämnd . Här är alla de samiska huvuddialekterna eller språken representerade, men det finns också språknämnder för de enskilda varieteterna, nordsamiska, lulesamiska och sydsamiska. Eftersom det samiska språkarbetet är en av lagstadgade uppgifter finns sedan tillkomst en särskild organisation inom landet, som dock naturligtvis är kopplad till det samiska språkvårdsarbetet i de övriga länderna. Således inrättades Samiskt språkråd och en språkenhet inom . syfte är att stärka det samiska språkets ställning, stimulera dess användning samt utveckla ny terminologi. Detta innebär att språkrådet har både en expertfunktion och en politisk funktion. Språkenheten, som består av en språkchef (med nordsamisk kompetens) och två språkkonsulenter (med kompetens i lulerespektive sydsamiska), ansvarar för den dagliga verksamheten, bl.a. rådgivning i språkfrågor. beslutade att utreda rollen för språkråd som expertorgan och politiskt beredningsorgan samt att utarbeta förslag till långsiktiga offensiva mål för den samiska språkpolitiken. Utredningen resulterade i ett handlingsprogram med titeln en offensiv språkpolitik, som godkändes av . med dess politiska funktion blir tills vidare vilande, medan språkenheten döps om till Språkvård och språkservice och fortsätter sitt arbete som ett rent expertorgan. Tanken bakom förslaget är att starta en tioårig språkkampanj ledd av ett kampanjråd, som skall vara ett direktstyrande politiskt organ. Dess uppgift är att vårda och utveckla finska språket i . Den ger rekommendationer om lämpli- NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK ga finska översättningar av begrepp som är specifika för det svenska samhället, utarbetar ordlistor inom olika områden, t.ex. bankväsende, idrott, kyrkan (bl.a. i anslutning till kyrka-stat), naturen (växter, fåglar, fiskar, svampar) mm. Nämnden har tre anställda. Man ger ut en språkvårdstidskrift, . Nämndens arbete bygger på principen att sverigefinskan i alla avseenden skall följa den officiella finlandsfinskans regler och att termer så långt möjligt är desamma som de som används i . Det är endast i sammanhang där den svenska kontexten ger anledning till specifika uttryck, samt när speciella ord blivit allmänt vedertagna bland sverigefinska språkanvändare som den svenska varieteten av finska skiljer sig från den finska. Språkvård för meänkieli nämns i båda rapporter i samband med de kulturella aktiviteter, språkkurser och dylikt som anordnas av stiftelsen /Academia Tornedaliensis. I rapporterna redovisas att stiftelsen fungerar som en informell . I första rapport angavs att hade föreslagit att ge finansiellt stöd till språkvårdsaktiviteter på meänkieli. En sökning bland de av beviljade bidragen visar att Academia Tornedaliensis beviljats anslag för att utarbeta en Nordkalottfinsk ordbok. har inte framfört särskilda kommentarer angående språkvården. Vad gäller samiska har expertkommittén uttryckt sig positivt om att Samiskt språkråd finns. Därför anser expertkommittén att Samiskt språkråd av bör erhålla tillräckliga resurser för att genomföra språkvårdsaktiviteter. har bedömt att åtaganden i fråga om språkvård är uppfyllda. Från samiskt och sverigefinskt håll beskrivs de omfattande aktiviteter som genomförts på språkvårdsområdet. Från de samiska och sverigefinska språkvårdsorganen kommenteras att minoritetslagstiftningen inneburit nya uppgifter som inte klart ingår i uppdraget, nämligen att tillhandahålla rådgivning omkring de rättigheter som språklagstiftningen innebär. Det är många fler som söker information, vilket betyder att mer personella resurser går åt till denna aktivitet. Många kontakter gäller t.ex. vilken rätt föräldrar har att få undervisning på minoritetsspråk för sina barn. Finansieringsfrågan kommenteras också. De knappa anslagen innebär t.ex. att en stor del av språkvårdsarbetet bedrivs i projektform med speciellt sökta externa medel. Detta kan få som följd att angelägna insatser inte alltid kan slutföras inom rimlig tid utan ibland blir vilande medan nya projektmedel anskaffas. Synpunkten att språkfrågor har relativt låg prioritet i har också framförts. Språkfrågorna har skymts av andra viktiga angelägenheter, som t.ex. markrättigheter. Företrädare för samtliga minoriteter uttrycker sig positivt om de förslag som lagts frami slutbetänkandet Mål i mun (SOU 2002) från den statliga kommittén för svenska språket om ett nytt statligt språkvårdsorgan i vilket nära samarbete mellan språkvårdare för svenska och de officiella minoritets- NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK , som lokalmässigt redan arbetar tillsammans med , är positiv till vidgat samarbete. Utifrån meänkielis, och jiddischs perspektiv påpekas att erfarenheterna från samiskt och sverigefinskt språkvårdsarbete skulle vara värdefulla att kunna utnyttja på ett organiserat sätt. Det finns lång erfarenhet av språkvårdsarbete både inom den samiska och den sverigefinska minoriteten. Sådant arbete har också kommit igång vad gäller meänkieli och . Den slutsats man kan dra är emellertid att språkvårdsarbete är ett tidskrävande och kvalificerat arbete, där villkoren är starkt skilda för de olika minoriteterna. T.ex. gäller det samiska språkvårdsarbetet flera varieteter av samiska, något som också gäller för det romska arbetet, där uppgiftens komplexitet ökas av att flera varieteter ännu inte standardiserats över huvud taget, nödvändig kontakt med standardiseringsnormer som genomförts i andra länder, samt av att det råder brist på personella resurser för uppgiften. En förnyad analys av vilka ekonomiska ramar som arbetet kräver och en därpå grundad tydligare organisation skulle behöva komma till stånd. 5 ministerkommittés resolution och rekommendationer i fråga om tillämpning av ramrespektive minoritetsspråkskonventionen Efter att ha beaktat med anledning av ramkonventionen, den rådgivande kommitténs synpunkter på denna samt kommentarer till dessa synpunkter, utfärdade som nämnts i avsnitt 2.3 ovan en resolution om tillämpning av ramkonventionen. I resolutionen nämner ministerkommittén först de positiva åtgärder som vidtagits i förvaltningsområdena genom minoritetslagstiftning. Enligt ministerkommittén är dessa positiva åtgärder emellertid begränsade till de kommuner i som utgör förvaltningsområdet. Således finns det fortfarande behov att utvidga lagstiftningens räckvidd. Mot bakgrund av den höga decentraliseringen i fråga om implementeringen av ramkonventionen, pekar ministerkommittén på de brister som finns i synnerhet inom utbildningsområdet men också i fråga om medier. Vad gäller samerna betonar ministerkommittén att det föreligger ett stort behov att finna en lösning i fråga om markrättigheter i de områden som av hävd bebotts av samerna. Lösningen bör specifikt syfta till att skapa interetniskt samförstånd i dessa områden samt att skydda de inhemska minoriteternas kultur och identitet. I rekommendationerna understryks vidare vikten av 2004/05:RFR3 NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK den nya lagstiftningen mot etnisk diskriminering, särskilt när det gäller romernas situation. Till slut föreslås att de svenska myndigheterna skall fortsätta utveckla strukturer för överläggning och samråd med representanter för de nationella minoriteterna i syfte att öka deras inflytande i de beslutsprocesser som berör dem. Efter att ha beaktat rapporter, rapporten från samt kommentarer till den, fastslog ett antal rekommendationer i fråga om implementering av minoritetsspråkskonventionen. Förutom att ta hänsyn till alla synpunkter som framförts av expertkommittén menar ministerkommittén att skall prioritera fyra verksamhetsområden. För det första skall vidta åtgärder för att förstärka tillgången till utbildning på landsdels- eller minoritetsspråk, utveckla läromedel samt förbättra lärarutbildningen på alla utbildningsnivåer. För det andra skall tillhandahålla de lämpliga förutsättningarna för att främja användning av samiska, finska och meänkieli i förvaltningsmyndigheter och domstolar i förvaltningsområdena i . För det tredje skall främja och underlätta grundandet eller underhållandet av minst en tidning på samiska respektive meänkieli. För det fjärde skall förbättra situationen för finska språket i det offentliga livet, i synnerhet inom utbildningsområdet, utanför förvaltningsområdet. 6 Tolkningar och slutsatser Mot bakgrund av den information vi presenterat och kommenterat i rapporten formuleras här sammanfattande tolkningar och slutsatser. Av den teoretiska modell vi presenterat som en ram för vår diskussion framgår att minoritetsspråkens möjligheter att leva vidare och utvecklas är beroende av en stor mängd samverkande faktorer på olika nivåer i samhället. Enkelt uttryckt kan man säga att hela samhällsmaskineriet är inblandat i om förutsättningarna för användning av ett visst språk är gynnsamma eller ogynnsamma. Detta har vi försökt illustrera med hjälp av ett urval av modellens faktorer. Vi kommer i detta avsnitt att lyfta fram ett antal specifika områden som nämns i många sammanhang tidigare i rapporten och i de underlag som rapporten är baserad på, inte minst i de resolutioner och rekommendationer som presenterat och som refereras i avsnitt 6 ovan. Vad vi önskar bidra med här är att kommentera de frågor som vi utifrån materialet bedömer som de mest akuta i ett förbättrat genomförande av minoritetspolitiska beslut och den lagstiftning och policy som dessa beslut ledde till. Vi kommer att kommentera de ekonomiska ramarna för minoritetspolitiken, implementeringsproblematiken, statens informationsförpliktelse, landets rapportering omkring vidtagna åtgärder, samt de fem minoriteternas skilda NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK Dessa frågor går på olika sätt in i varandra och är delvis skilda sidor av samma problematik, men vi anser att det kan vara värdefullt att strukturera vår sammanfattning med dessa fokuseringar som utgångspunkt. 6.1 Ekonomiska ramar för minoritetspolitiken Det har från minoriteternas sida, bl.a. såsom det framgår av intervjusvaren ovan, påpekats att de ekonomiska ramarna för genomförandet av minoritetspolitiken är alltför snäva. Det är naturligtvis lätt att invända att de som berörs av en verksamhet upplever att det behövs ytterligare medel för att relevanta aktiviteter skall kunna genomföras enligt intentionerna. Det är därför inte ovanligt att krav på ökade ekonomiska ramar viftas bort eller betraktas som oseriösa. Vi menar dock att det inte framgår ur några handlingar hur det ekonomiska stödet på minoritetspolitikens område har beräknats och dimensionerats.