rfr · GS0WRFR3 · 2005-01-01 00:00:00 — Det framgår av intervjuerna att användningen av samiska hos myndigheterna och inom vården är begränsad även på grund av att också minoritetsspråkstalande personal upplever att de inte har tillgång till den terminologi som de behöver för sina olika professionella områden. Här skulle det behövas utbildningsinsatser, som inte nödvändigtvis behöver vara omfattande eftersom det rör sig om personer som redan talar språken i fråga. Det som behöver tillföras är terminologi som möjliggör ett fullvärdigt användande av språken inom den domän som yrkesutövningen kräver. Hur språklagstiftningen är formulerad utgör en viktig förutsättning för minoriteters möjligheter att använda sina språk i det offentliga livet, i kontakt med myndigheter, i utbildning, i förskoleverksamhet och i äldreomsorg. Det mycket tydliga mönster som framkommer både utifrån de rapporter och kommentarer som ingår i korrespondensen mellan och och utifrån våra intervjuer är att problemet ligger mycket mer i implementeringen i lagstiftningen än i hur lagarna är formulerade. Det decentraliserade inflytandet över hur lagstiftningen tillämpas och genomförs i praktiken har lett till att de praktiska möjligheterna att utnyttja de lagliga språkrättigheter som tillkommer minoritetsmedlemmar är mer begränsade än vad som förutses i lagstiftningen. NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK Ett samhälle som inom sig hyser en eller flera etniska minoriteter kan på den skala som vi talade om ovan ligga antingen vid den sidan där minoritetens eller minoriteternas kulturella särart helt undertrycks, eller vid den andra sidan, där deras intressen beaktas genom en speciell lagstiftning. I utbildningssammanhang betyder detta konkret att majoriteten på den ena sidan helt kan bortse från att det finns minoritetsmedlemmar i skolväsendet; minoritetsbarnen får följa exakt samma undervisning som ges för majoritetsbarnen både med avseende på innehållet i undervisningen och det språk som undervisningen förmedlas på. I sådana fall får minoritetsbarnen sig till livs en undervisning som skapats för majoritetens behov av kunskapsreproduktion och som anpassats för majoritetens socialisationsmönster, dvs. majoritetens idéer om uppfostran och vad det innebär att vara en god medlem av majoritetskulturen. En sådan undervisning understryker tydligt effekterna av majoritetens kulturella dominans, eftersom skolan är ett av de medel som varje samhälle använder för att styra kunskapsreproduktion och beteendenormer. I samhällen som i sin lagstiftning har beaktat minoritetens särskilda utbildningsbehov får minoritetsbarnen en skolundervisning som delvis eller helt utgår från minoritetens målsättning med kunskapsförmedling inom sin kulturella tradition och som anpassats för minoritetens socialisationsmönster. Detta betyder att undervisningen i viss utsträckning innehåller stoff som är specifikt för den egna kulturen och att den till viss del bedrivs på minoritetsspråket. Märk att dessa i viss utsträckning och till viss del hänger samman med de flesta staters resonemang att minoritetsbarnen, som de är medlemmar i minoritetsgruppen också är del av majoritetskulturen i sitt land. Tanken är då att innehållet i och formen för deras undervisning bör styras både av minoritetsspecifika värderingar och av de värderingar som bestämmer utformningen av majoritetsbarnens utbildning, med andra ord helt enkelt av idén om integration. Utbildningsfrågor berörs huvudsakligen i ramkonventionens artiklar 12, 13 och 14. En grundläggande aspekt på minoriteternas rättighet att kunna använda sitt språk i privata och offentliga sammanhang är relaterad till möjligheten för minoriteterna att påverka eller skapa egna utbildningsinstitutioner och att lära sig sitt eget språk. Vissa minoritetsmedlemmar har på grund av den språkbytesprocess som på olika sätt pågår i alla fem minoriteterna inte lärt sig den egna gruppens språk tidigt i livet, och de allra flesta av dem som talar språken saknar läs- och skrivförmåga i dem. Möjligheterna till utbildning är i sin tur kopplade till tillgång på lämpliga former av lärarutbildning samt till böcker och andra läromedel på och om de nationella minoritetsspråken. hänvisar i sin rapport till att rätten till modersmålsundervisning gäller alla språk i hela landet. Denna rätt innebär att en elev som har ett annat språk än svenska som dagligt umgängesspråk med en eller båda föräldrarna 2004/05:RFR3 NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK har rätt till modersmålsundervisning (Lpo 94). Kommunen har skyldighet att informera om denna rätt. Skyldigheten att anordna undervisningen gäller dock inte om lämplig lärare saknas eller om en undervisningsgrupp består av färre än fem elever. Samiska, romska samt tornedalsfinska elever är undantagna från vissa restriktioner. Dessa elever har rätt till modersmålsundervisning även om språket inte utgör ett dagligt umgängesspråk i hemmet. Dessutom är de undantagna från begränsningen på minsta antal barn i en undervisningsgrupp. Det framförs i rapporten att samiska, finska och tornedalsfinska barn som bor i förvaltningsområdet i enligt lag 1999:1175 samt lag 1999:1176 har rätt till förskoleverksamhet på respektive språk. Samiska barn har därutöver möjlighet att fullgöra i sameskolan, som är en särskild skolform för samiska barn. Där försiggår undervisningen på både samiska och svenska. Samtliga sameskolor finns i och . Romska barn med utländsk bakgrund är dessutom berättigade till modersmålsundervisning i två språk om de har behov av det. Dessutom nämns i rapporten att en särskild satsning vidtagits för att utbilda personal för den romska minoriteten. hänvisar till skollagen (1985:1100), enligt vilken skolplikten förutom i de kommunala skolorna får fullgöras i fristående skola som är godkänd av . I rapporten nämns ett antal friskolor med minoritetsinriktning, bl.a. åtta sverigefinska skolor, en judisk och en tornedalsk. påpekar i sitt svar att ansvaret för modersmålsundervisning och granskningen av den ligger hos Myndigheten för skolutveckling respektive . Myndigheten för skolutveckling har bl.a. fått i uppdrag att sprida information om modersmålsundervisning. Uppdraget har genomförts genom att en webbplats med namnet Tema modersmål har skapats. Denna syftar till att lyfta fram goda pedagogiska modeller för modersmålundervisning, modersmålsstöd och studiehandledning på modersmål. Enligt ingår kunskap om de nationella minoriteterna och minoritetsspråk i skolans läroplaner (Lpo94 och Lpf94) och minoriteterna har uppmärksammats även vid revidering av skolans kursplaner. Det nämns vidare att i samarbete med de nationella minoriteterna har utarbetat informationsmaterial om de nationella minoriteterna för gymnasieskolan. driver därutöver projekt för att utarbeta undervisningsmaterial och lexikon på chib. har ett särskilt uppdrag att erbjuda grundskollärarutbildning i samiska, finska och meänkieli. Enligt högskoleförordningen (1993:100) finns det generellt ett utrymme för högskolan att undervisa alla lärarstudenter om officiella minoritetsspråk och de nationella minoriteterna. Enligt examensordningen skall de examinerade lärarna ha de kunskaper som behövs för att förverkliga skolans mål enligt läroplanerna. Vad gäller utbildning framför rådgivande kommitté att modersmålsundervisningens genomförande lider av ett antal problem. Man pekar på att undervisningen enligt lagen är beroende av tillgången på modersmålslä- NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK rare samt att det råder brist på sådana. Dessutom är modersmålsundervisningen starkt tidsbegränsad () och ges ofta utanför schemalagd skoltid och i andra skolor än elevernas egna. Den rådgivande kommittén berör förutom modersmålsundervisning även frågan om tvåspråkig undervisning. Kommittén konstaterar att lagen genom sameskolan ger rätt till tvåspråkig undervisning enbart för samiska elever. Möjlighet till tvåspråkig undervisning ges åren 1-6 elever i alla andra språk, och åren 7-9 för finskspråkiga elever. Enligt förordningen (2003:306) om försöksverksamhet med tvåspråkig undervisning får kommunerna anordna sådan i årskurserna 7-9 för elever som har ett annat språk än svenska som dagligt umgängesspråk. Frågor gällande utbildning berörs i de allmänna bestämmelserna i del II (7.1.c, 7.1.f, 7.1.g) samt i artiklarna 8.1 och 8.2 i del III. Artiklarna 7.1h och 8.1 betonar att den stat som ratificerar minoritetsspråkskonventionen förpliktigar sig att främja universitetsutbildning och forskning på landsdels- eller minoritetsspråk. framför i sina rapporter att undervisning i och studier av minoritetsspråk finns på alla nivåer inom det svenska utbildningssystemet men att detta inte gäller för alla minoritetsspråk. När det gäller de allmänna bestämmelserna redovisar i sina rapporter vad gäller ungdomsskolan motsvarande uppgifter som i sin ramkonventionsrapport enligt presentationen ovan. Utöver detta påpekas att vuxenutbildning erbjuds på minoritetsspråk utom på chib. Folkhögskolor erbjuder kurser i de territoriella minoritetsspråken och i chib. Man nämner också att kurser och forskning i minoritetsspråk bedrivs vid olika universitet, förutom dock i (se nedan). Vad gäller de särskilda bestämmelserna i del III för samiska, finska och meänkieli hänvisar regeringen till lagstiftningen inom förvaltningsområdena för samiska, finska och meänkieli. Vad gäller förskoleverksamhet på minoritetsspråk nämns i första rapport att sådan verksamhet redan innan lagarna trädde i kraft fanns på samiska i , och kommun. Förskoleverksamheten genomförs där i samarbete med respektive sameskola. I båda rapporter redovisas att samiskspråkiga barn kan erhålla tvåspråkig undervisning i samiska (årskurs 1-6) i de sex sameskolor som finns i . Efter årskurs 6 får de samiska eleverna fortsätta antingen med modersmålsundervisning i samiska i vanlig grundskola eller med s.k. integrerad samisk undervisning som regleras genom avtal mellan Sameskolstyrelsen och olika kommuner. Integrerad undervisning innebär att eleverna följer den vanliga undervisningen i men har samisk inriktning på en del av sin undervisningen, särskilt i samhällsorienterande ämnen, språkval och slöjd. Ett samiskt gymnasieprogram erbjuds av Bokenskolan i . Elever från hela landet kan söka till det samiska gymnasieprogrammet som kan ta emot 30 elever . Vidare redovisas att Samernas utbildningscentrum i erbjuder vuxenutbildning med samisk inriktning i bl.a. hant- 2004/05:RFR3 NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK verk, turism, entreprenörskap samt språk och kultur. Slutligen nämns också att utbildning i samiska erbjuds vid universiteten i och . ser det som positivt att Sameskolstyrelsen är ansvarig för modersmålsundervisning i samiska. Kommittén lyfter dock fram att samarbetet mellan kommunerna och Sameskolstyrelsen bör förbättras. kritik riktas särskilt mot brister på nivå när det gäller informationen till föräldrarna om rätten till modersmålsundervisning. Förskoleverksamhet på meänkieli lyder under samma villkor som de som gäller för samiska. betonar dock att förskoleverksamhet på meänkieli har kommit till stånd genom föräldrarnas engagemang i att övertala kommunerna att anordna sådan verksamhet. Enligt rapporter erbjuds modersmålsundervisning i meänkieli på grundskolenivå i tre av de fem kommuner som ingår i förvaltningsområdet för finska och meänkieli. Dessutom erbjuds modersmålundervisning i meänkieli på gymnasienivå i två kommuner. I andra rapport nämns att två elever kommer att delta i undervisningen (i och ). Rapporterna redovisar vidare att en kommun har framfört att det inte finns någon efterfrågan på språkundervisning i meänkieli. betonar att modersmålsundervisning i meänkieli har minskat dramatiskt. Dessutom menar kommittén att det inte finns någon sammanhållen övergripande policy på den statliga, regionala och lokala nivån. I andra rapport framförs att alla lärare och skolpersonal i ges en tredagarsutbildning om meänkieli . Därutöver erbjuds alla deltagare en fem veckors universitetskurs i meänkieli. Regeringen redovisar i sina rapporter att 16 studenter tog examen i kurser (5 ) i meänkieli vid . följde sammanlagt 12 studenter kurser i språk och historia. avslutade 10 studenter en tioveckorskurs i meänkieli vid . framför i sina rapporter att modersmålsundervisning i finska erbjuds både i grund- och gymnasieskolan. Modersmålsundervisning anordnas för alla elever som har finska som umgängesspråk under förutsättning att det antal elever som begär undervisningen motsvarar eller överstiger fem i samma kommun. /2000 förekom modersmålsundervisning i finska på grundskolenivå i 111 av 289 kommuner. Regeringen påpekar i sin andra rapport att antalet sverigefinnar som använder sin rätt till modersmålsundervisning är lågt i förhållande till andra grupper. Förklaringen till detta ligger enligt Myndigheten för skolutveckling i att banden till bland andra och tredje generationens i har blivit svagare samt att finskan inte anses vara till nytta för eleverna. Rapporterna redovisar vidare att tvåspråkig undervisning under /03 erbjöds vid åtta privata sverigefinska skolor. Även antalet sverigefinska klasser i kommunala skolor har minskat avsevärt. Regeringen hänvisar dock till förordningen (2003:306) om försöksverksamhet med tvåspråkig undervisning som en insats för att förändra situationen. Enligt förordningen får kommunerna anordna tvåspråkig un- NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK dervisning i årskurserna 7-9 för elever som har ett annat språk än svenska som dagligt umgängesspråk. När det gäller lärarutbildning återkommer i båda rapporterna som lämnats in med anledning av minoritetsspråkskonventionen samma information som i ramkonventionsrapporten. betonar i sina kommentarer att lärarutbildning i samiska, finska och meänkieli i praktiken inte har kommit till stånd, eftersom inga ansökningar hade inkommit. Vad gäller högre utbildning och forskning redovisar regeringen i sina rapporter samlat (jämför ovan) att studier och forskning i samiska utförs i , och , samt för finskans del i , , och Umeå.5 I rapporterna framförs att studier och forskning i meänkieli är en integrerad del i finska språket. När det gäller jiddisch påpekar regeringen att det inte finns kurser i jiddisch på universitetsnivå. Regeringen hänvisar dock i sin andra rapport till Paideia in och som erbjuder akademiska studier i judisk historia, religion och liknande. Rapporterna redovisar vidare att det inte finns några kurser i chib men att anordnar en kurs i romsk kultur. Dessutom bedrivs forskning kring nationella minoriteter i , och . I andra rapport hänvisas till två forskningsinstitutioner som är särskilt inriktade mot nationella minoriteter och minoritetsspråk: Forum för nationella minoriteter i (NAMIS) vid samt ett finskt språk- och kulturcentrum som startades vid , . I andra rapport nämns också, liksom i ramkonventionsrapporten, den påbörjade tolkutbildningen i chib i , liksom den /04 igångsatta tolkutbildningen i samiska vid . noterar att möjligheter till studier och forskning i och jiddisch saknas på universitetsnivå. De svenska myndigheterna uppmanas att vidta åtgärder för att få till stånd sådan verksamhet. I kommentarer till expertkommitténs rapport nämns att på uppdrag av regeringen utarbetat en rapport som innehåller förslag om att sådana åtgärder bör vidtas. När det gäller undervisning betonas i intervjuerna att utbildningen för de nationella minoriteterna lider av två huvudsakliga problem. För det första finns det inte en aktivt genomförd och specifikt riktad informationsspridning till föräldrar i de nationella minoritetsgrupperna om möjligheter till modersmålsundervisning och tvåspråkig undervisning. Att minoriteternas barn alls får modersmålsundervisning beror enligt de intervjuade främst på föräldrarnas engagemang och deras egna initiativ. För det andra finns det brist på utbilda- 5 Utbildningen i finska i har sedermera lagts ned. Utbildning i finska i har tillkommit. 2004/05:RFR3 NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK de modersmålslärare, men också på undervisningsmaterial och riktlinjer för framställning av sådant material. Det anses också allvarligt att det fortfarande tycks saknas någon ordentlig strategi för att råda bot på denna brist. Egentligen har ingen förändring skett vad gäller skolan. Förutom dessa två problem, som upplevs som gemensamma för de fem nationella minoritetsspråken, har representanterna för varje minoritetsspråk poängterat vissa specifika aspekter när det gäller utbildningsområdet. Från samiskt håll påpekas att situationen för samiska förbättras såtillvida att samiska språket successivt används alltmer i sameskolorna; sameskolan i framhålls som ett särskilt gott exempel. Kompetensen bland lärarna vad gäller samiska har också ökat. I dessa förändringar har det egna inflytandet via Sameskolstyrelsen spelat en avgörande roll. Man menar dock att förekomsten av ett enda gymnasieprogram med samisk inriktning för hela landet är långt ifrån tillräckligt. Det understryks också att det saknas medel för vuxenutbildning. Av historiska skäl är majoriteten av minoritetsmedlemmarna, särskilt de vuxna som aldrig haft möjligheter att i skolan lära sig skriva och läsa på samiska, analfabeter i sitt eget språk. Det skulle behövas särskilda öronmärkta medel för detta ändamål, inte minst inom vuxenstudiestödet. Man påpekar också att det fortfarande återstår mycket att göra vad gäller information om samer i läromedel för majoritetselever. Detta stämmer väl överens med en utförligt redovisad inventering av läromedel 4-6 och 7-9 i de samhällsorienterande ämnena (, 2004). Syftet med rapporten var att kartlägga beskrivningar av den samiska kulturen i läroböcker, att analysera de värderingar som framställningarna ger uttryck för, att jämföra bilden av samer i dagens läromedel med den bild som fann i sin granskning 1990 samt att diskutera vilken hjälp en lärare utan specialintresse för samiska frågor får av läroböcker och lärarhandledningar. I rapporten granskas 63 läroböcker och 29 lärarhandledningar. Rapportens övergripande slutsats är att en majoritet av de granskade läroböckerna och lärarhandledningarna antingen ger ett obefintligt eller bristfälligt underlag för att eleven skall få kunskaper om samisk kultur, språk, religion och historia och utveckla en förståelse för den samiska kulturen (2004 s. 26). Så många som 30 av de 63 läroböckerna tar inte alls upp samiska frågor. Den samiska kulturen behandlas ofta som statisk och enhetlig. Bara två böcker hänvisar till den kulturella och språkliga variation som förekommer inom den samiska kulturen. Annars är det den nordsamiska kulturen som beskrivs. Bland näringsaktiviteterna nämns nästan uteslutande renskötseln. Det framgår sällan att samer ägnar sig åt andra aktiviteter är dem som är förknippade med renen. Rapporten pekar särskilt på den bristfälliga och snäva information om samer som förekommer i historieböckerna. I dessa böcker blir samerna synliga först när den norra delen av landet blir intressant för den svenska staten. Det är som om samerna saknat egen historia. (2004 s. 27). Dessutom förtigs ofta den diskriminering och det förtryck som samerna genomlidit. Framställningar av samiska kvinnor eller flickor är nästan icke-existerande i böckerna. NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK När det gäller den sverigefinska minoriteten poängterar intervjuerna att antal barn som får modersmålsundervisning eller som deltar i kommunalt anordnande tvåspråkiga klasser har minskat dramatiskt. Denna bild bekräftas av kartläggning Undervisning i och på de nationella minoritetsspråken kartläggning av situationen (2001). Enligt finns det numera bara ett fåtal av de ca 300 tvåspråkiga klasser som fanns i början av 1990- talet. Enligt uppgifterna i en kartläggning av det finska språkets ställning i , genomförd av på uppdrag av (2004), har antalet elever i tvåspråkiga klasser minskat från 4 500 till dagens 450. Företrädare för den sverigefinska minoriteten och båda kartläggningarna förklarar minskningen av barn i tvåspråkiga klasser som resultatet av samspelet mellan olika faktorer. Å ena sidan känner sig föräldrarna uppgivna dels på grund av bristen på information till föräldrarna om de möjligheter som finns, dels på grund av bristande engagemang från skolledarnas sida. Situationen försämras ytterligare av de strukturella problem som orsakas av modersmålsundervisningens placering utanför den schemalagda skoltiden i ofta avlägsna skolor. I intervjuerna påpekas vidare att sverigefinnar upplever sig särskilt diskriminerade på grund av att kravet på minst fem elever för att kunna anordna modersmålsundervisning finns kvar för dem till skillnad från vad som gäller för samer, tornedalingar och romer. Det framförs också att kommunaliseringen av skolan var det egentliga dråpslaget mot den finska modersmålsundervisningen och de tvåspråkiga klasserna för finskspråkiga elever. Bilden är mer positiv när det gäller fristående finskspråkiga skolor. Det finns åtta sverigefinska friskolor med ungefär ett tusen barn. Friskolorna är belägna i , , , och . De har uppkommit som ett resultat av friskolereformen . Enligt Melakari (2004) kännetecknas friskolorna av föräldrarnas personliga engagemang och ekonomiska stöd. Successiv tvåspråkighet tillämpas i friskolorna. Detta innebär att barnen undervisas mest i finska i de lägre årskurserna, medan svenska och finska används parallellt i de högre årskurserna. Lärarna är ofta tvåspråkiga med finska som huvudspråk (Melakari, 2004). Man anställer dock ofta lärare från för att täcka bristen på finskspråkiga lärare utbildade i . Detta har delvis uppfattats som ett problem, eftersom dessa lärare ofta inte är tillräckligt insatta i det svenska samhället och tvåspråkiga barns behov. När det gäller meänkieli påpekas att skolsituationen skiljer sig avsevärt mellan förvaltningsområdet och resten av landet. Dessutom är situationen olik i de olika kommuner som omfattas av förvaltningsområdet. kan nämnas som ett lyckat exempel. Där finns det flera hundra elever som läser meänkieli i . Även för meänkieli pekar intervjuerna på samma strukturella hinder som tidigare nämnts för den sverigefinska minoriteten, nämligen brist på intresse och engagemang på nivå. När det gäller romer är situationen i skolan komplicerad och mångfacetterad. Fyra dimensioner har lyfts fram i intervjuerna: brist på utbildade lärare, 2004/05:RFR3 NATIONELLA MINORITETER OCH MINORITETSSPRÅK brist på undervisningsmaterial, diskriminering samt romernas egna attityder till skolan. Diskriminering av romska barn i skolan är ett allvarligt problem som betonas i intervjuerna. Denna bild bekräftas av DO:s rapport om diskriminering av romer. Dessutom påpekar kommission mot rasism och liknande intolerans (ECRI) i sin rapport 2002 att romer har en missgynnad ställning när det gäller utbildning. Rapporten konstaterar att romska barn alltjämnt marginaliseras i skolan. Marginalisering och diskriminering i skolan är kopplade till allmänt negativa attityder till romer som grupp (antiziganism), samt brist på romska förebilder och personal i skolan. Bristen på lärare beror i sin tur på antiziganismen och på avsaknaden av en lärarutbildning i . I intervjuerna hävdas det att man ofta inte vill ha romska lärare eller personal i skolan. Situationen försämras av bristen på lämpligt undervisningsmaterial. Man kan dock nämna att Myndigheten för skolutveckling håller på att ta fram undervisningsmaterial på . Från majoritetssamhällets sida har det ofta påpekats att romernas missgynnade ställning i skolan är avhängig de negativa attityder som romerna själva har till skolan. Dessa negativa attityder måste dock enligt de intervjuade samt DO:s rapport (2004) tolkas mot bakgrund av två faktorer. Å ena sidan är skolans struktur och innehåll utformade enligt majoritetssamhällets normer. Detta innebär att romernas behov och synsätt ofta inte beaktas.