rfr · GS0WRFR3 · 2005-01-01 00:00:00 — I anordnas s.k. implementeringskonferenser för att följa upp genomförandet av Europarådskonventionerna. Det har inom ramen för utredningstjänstens kartläggning inte varit möjligt att ta fram en rättvisande bild av minoritetspolitikens faktiska resultat i de olika länderna. STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM LÄNDER 1.1 Bakgrund och syfte beslutade vid sammanträde att genomföra en uppföljning av riksdagsbeslutet om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Beslut om att låta genomföra en huvudstudie fattades av . uppföljning syftar till att öka utskottets kunskap om minoritetspolitikens resultat i förhållande till det minoritetspolitiska beslut som fattades av 1999 och att på så sätt ge utskottet ett fördjupat underlag inför behandlingen av bl.a. motioner om minoritetsfrågor. Uppföljningen syftar även till att ge fördjupad information inför ett framtida eventuellt beslut om finska språkets ställning i Stockholms- och samt att ge utskottet ökad kunskap om de nationella minoritetsspråken inför ett framtida eventuellt beslut om teckenspråkets ställning. Det av beslutade målet för minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella minoriteterna och stärka deras möjligheter till inflytande samt att stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Huvudfrågan för en uppföljning av minoritetspolitiska beslut är om och i så fall på vilka sätt de nationella minoriteternas möjligheter till inflytande har stärkts samt om minoritetsspråken har getts sådant stöd så att de hålls levande. huvudstudie har delats in i tre delar utifrån olika delfrågor för att kunna belysa huvudfrågan. Denna delstudie behandlar frågan hur minoriteter och minoritetsspråk ges stöd i andra länder. Denna delstudie skall ge en översiktlig internationell belysning av hur stödet till de nationella minoriteterna och minoritetsspråken har utformats i , , , och . Studien innefattar inte en jämförelse mellan länderna. Syftet med denna internationella utblick är att fördjupa och bredda utskottets underlag samt att ge några referenspunkter att relatera den svenska utvecklingen till efter ratificeringen av Europarådskonventionerna. Undersökningen av hur förhållandena ser ut i några andra europeiska länder har genomförts av uppföljnings- och utvärderingsfunktionen vid . Under arbetets gång har utredningstjänsten haft kontakter med . Kartläggningen har i huvudsak genomförts genom studier av de rapporter som de undersökta länderna har lämnat till i enlighet med bestämmelserna i ramkonventionen och minoritetsspråkskonventionen samt genomgångar av egna uppföljningsrapporter och ländernas svar på dessa rapporter. Därutöver har kompletterande information inhämtats från STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM regeringars, myndigheters och olika organisationers webbplatser samt från olika utredningar m.m. som har gjorts inom området (se referenser). Dessutom har utredningstjänsten gett de ansvariga ministerierna i de un- dersökta länderna möjlighet att ge kompletterande uppgifter i syfte att kunna presentera en så aktuell redovisning som möjligt. De ansvariga danska, finska och norska departementen har även getts möjlighet att faktagranska beskriv- ningen av respektive lands minoritetspolitik. från Indenrigsog i , i Fin- land, Kommunalog regionaldepartementet i samt Bundesministerium des Innern i . Kommentarer och synpunkter på utkastet till denna rapport har även inhämtats från docent vid samt professor och doktorand vid 2.1 Minoriteter och landsdels- eller minoritetsspråk Situationen för minoriteter och minoritetsspråk i I de flesta länder i finns det minoritetsgrupper som talar ett annat språk och har en annan kultur än majoritetsbefolkningen. Några sådana språk är knutna till en viss region eller landsdel, vilket leder till att de i vissa fall kallas landsdelsspråk. Förhållandena är en följd av olika historiska och politiska processer. Dessa minoriteter och landsdels- eller minoritetsspråk har bidragit till kulturarv. Hur många personer som tillhör en minoritet och talar ett landsdels- eller minoritetsspråk är svårt att bedöma. Det brukar sägas att det finns ett fyrtiotal nationella minoriteter i och att runt fyrtio miljoner personer tillhör dessa minoriteter.3 Minoriteternas storlek varierar i mycket hög grad, liksom staternas sätt att hantera minoriteterna. Minoriteterna och minoritetsspråken hotas enligt av både det moderna samhällets standardisering genom t.ex. medier och genom en ovänlig omgivning och statlig assimileringspolitik.4 Behovet av att trygga minoriteternas rättigheter har på olika sätt uppmärksammats . Minoritetsfrågorna i fick en starkt ökad uppmärksamhet efter 1989. Alla de nordiska länderna, utom , har olika minoritetsgrupper och minoritetsspråk. Den samiska ursprungsbefolkningen finns förutom i , och även i . I både och har olika varieteter av finska status som minoritetsspråk (kvänska i samt meänkieli och finska i ). I omfattas sverigefinnarna och finskan av ramkonventionen respektive minoritetsspråkskonventionen på samma sätt som 3Se bl.a. SOU 1997:192, bet. 1999/2000:KU6 och EBLUL:s webbplats. 4European Charter for Regional or Minority Languages Explanatory Report. STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM LÄNDER finlandssvenskarna och svenskan gör det i . Judar är en nationell minoritet i , och och jiddisch är minoritetsspråk i och . I har tyskarna status som nationell minoritet, liksom danskarna i . I både och har det frisiska språket ställning som nationellt minoritetsspråk och lågtyska/lågsaxiska ställning som landsdelsspråk. Romerna har minoritetsstatus i , , och . insatser för minoriteter och minoritetsspråk bildades efter och det kanske mest kända arbetsområdet för organisationen är skyddet för de mänskliga rättigheterna. antogs den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Den innehåller bl.a. ett förbud mot diskriminering av nationella minoriteter. lade fram en rekommendation om att skulle göra ett tillägg till som innebar att medlemsstaterna skulle ge skydd åt de nationella minoriteterna i . föreslog församlingen att skulle skapa en särskild konvention om regionala språk eller minoritetsspråk. En särskild kommitté för detta inrättades 1989 och 1992 blev minoritetsspråkskonventionen klar för undertecknande. Vid var minoriteters rättigheter åter en viktig fråga och till följd av mötet påbörjades arbetet med att ta fram ramkonventionen, vilken blev klar för undertecknande 1995.5 har även därefter uppmärksammat minoriteters rättigheter. Som exempel kan nämnas att debatterade romernas rättsliga situation i Europa.6 I ramkonvention lyfts fram att omvälvningarna i historia har visat att skydd av nationella minoriteter är nödvändigt för stabilitet, demokratisk säkerhet och fred. Ett pluralistiskt och demokratiskt samhälle bör enligt inte endast respektera den etniska, kulturella, språkliga och religiösa identiteten för varje person som tillhör en nationell minoritet utan även skapa lämpliga förutsättningar för att göra det möjligt att uttrycka, bevara och utveckla denna identitet. pekar på att upprättandet av ett klimat präglat av tolerans och av öppen dialog är nödvändigt för att kulturell mångfald skall kunna bli en källa och en faktor inte till söndring utan till berikande för varje samhälle. Utgångspunkten för minoritetsspråkskonvention är att minoritetsspråken bidrar till att upprätthålla och utveckla kulturella rikedom och traditioner. En del historiska landsdels- och minoritetsspråk i hotar att dö ut. Rätten att använda landsdels- eller minoritetsspråk i det privata och offentliga livet är enligt en omistlig rättighet. Skydd och främjande av landsdels- eller minoritetsspråk i olika länder 1998/99:143. 6Redogörelse till 2002/03:ER1. STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM och regioner i utgör, enligt , ett viktigt bidrag till uppbyg- gandet av ett som vilar på demokratiska principer och kulturell mång- fald inom ramen för nationell suveränitet och territoriell integritet. är ett organ som på olika sätt arbetar med minoriteternas språkliga högkommissarie för nationella minoriteter inrättades år 1992 i syfte att på ett tidigt stadium identifiera och söka lösningar på etniska spänningar som skulle kunna äventyra fred, stabilitet eller vänskapliga rela- tioner mellan de stater som samarbetar inom . tillträdde som högkommissarie för nationella minoriteter i juli 2001.7 har sin bakgrund i det forum för pågående politiska förhandlingar mellan öst och väst, kallat Europeiska säkerhetskonferensen (ESK), som Organisationens arbete omfattar en lång rad områden, vars gemensamma nämnare är säkerhet. omfattande fältverksamhet och den konfliktförebyggande verksamhet som bedrivs av högkommissarien för frågor om nationella minoriteter och kontor för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter.8 Högkommissarien har bl.a. arbetat med rekommendationer till regeringarna i de deltagande staterna rörande behandlingen av nationella minoriteter. senaste handlar om användning av minoritetsspråk i radio och TV.9 Europeiska byrån för mindre använda språk (EBLUL) Även inom EU uppmärksammas minoriteter och minoritetsspråk på olika sätt. Den europeiska byrån för mindre använda språk (EBLUL) bildades genom en resolution i . Byrån är en oberoende organisation som bygger på ett nätverk mellan kommittéer i EU:s medlemsstater. kommittéer representerar ca 40 miljoner EU-medborgare som ingår i olika minoriteter i EU:s medlemsstater. Byråns verksamhet finansieras i huvudsak av Europeiska kommissionen, generaldirektoratet för utbildning och kultur. EBLUL har som uppgift att främja en aktiv EU-politik till förmån för lands- delsspråk eller minoritetsspråk. Byrån skall vidare bl.a. försvara minoritets- språkstalarnas språkliga rättigheter och företräda minoritetsspråken gentemot EU:s institutioner och andra internationella organisationer. som uppgift att informera språkgrupperna om utvecklingen av EU:s politik 7Se bl.a. webbplatsen . 9Guidelines on the use of Minority Languages in the Broadcast Media, 2003. STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM LÄNDER ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (ETS-nr 157, ramkonventionen) syftar till att skydda de nationella minoriteternas fortlevnad. Den godkändes av och trädde i kraft sedan den ratificerats av 12 länder. undertecknade konventionen och ratificerade ramkonventionen. Den trädde i kraft i förhållande till . Av de 46 medlemsstaterna i har 42 stater undertecknat konventionen, varav 35 stater har ratificerat den.11 Ramkonventionen är uppbyggd som en principdeklaration och i konventionen anges att de principer som kommit till uttryck i konventionen skall förverkligas genom nationell lag och lämplig regeringspolitik. Ramkonventionen innehåller inte någon definition av vad som avses med en nationell minoritet, vilket medför att de ratificerande staterna själva kan avgöra vad som kännetecknar en nationell minoritet. Ramkonventionen omfattar bestämmelser om skydd för språk samt skydd och stöd för minoritetskulturer, traditioner, kulturarv och religion vilket är vidare än de områden minoritetsspråkskonventionen tar sikte på. Ramkonventionens regelverk består av 32 artiklar och är indelat i fem delar (se bilaga 1). skall övervaka genomförandet av ramkonventionen. efter ramkonventionens ikraftträdande för en fördragsslutande stat skall staten lämna in en rapport med fullständig information om de lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som har vidtagits för att genomföra de principer som anges i ramkonventionen. Därefter skall varje stat, periodiskt och när ministerkommittén begär det, lämna fortsatta rapporter om genomförandet av konventionen. biträds i detta övervakningsarbete av en rådgivande kommitté. I tabell 1 görs en genomgång av när de fem studerade länderna samt undertecknade och ratificerade ramkonventionen. Dessutom anges när konventionen trädde i kraft i förhållande till respektive land. Slutligen anges när de olika länderna har lämnat in respektive kommer att lämna in landsrapporter samt när den rådgivande kommitténs rapporter för de olika länderna avlämnades. Som framgår av tabell 1 har inte ratificerat ramkonventionen. I tabell 2 anges vilka nationella minoriteter som omfattas av ramkonventionen i de studerade länderna. 11 webbplats samt . STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM Tabell 1: Ramkonventionen och de undersökta länderna Källa: webbplats . Tabell 2: Nationella minoriteter i de undersökta länderna , romer, judar, tatarer och s.k. gammalryssar samt de Judar, kväner, romer/zigenare, romanifolket/resande, skogs- , sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar Danskar, tyska sinti och roma, friser samt sorber () Källa: webbplats . STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM LÄNDER Den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (minoritetsspråkskonventionen, ETS-nr 148) öppnades för undertecknande 1992 och trädde i kraft sedan den ratificerats av fem länder. undertecknade och ratificerade konventionen . Den trädde i kraft i förhållande till . har 17 stater ratificerat konventionen.12 I inledningen till konventionen framhålls bl.a. att skydd och främjande av landsdels- eller minoritetsspråk i olika länder och regioner i utgör ett viktigt bidrag till uppbyggandet av ett som vilar på demokratiska principer och kulturell mångfald inom ramen för nationell suveränitet och territoriell integritet. Avsikten med minoritetsspråkskonventionen är inte att stödja minoritetsspråken på bekostnad av de officiella språken. Syftet är i stället att uppmuntra till kunskap om och i minoritetsspråken inom staterna. Minoritetsspråkskonventionen är uppbyggd så att de ratificerande staterna får en viss valfrihet att välja vilka av de 23 artiklarna i konventionen som man vill anta samt vilken ambitionsnivå man vill uppnå. Konventionen innehåller fem delar (se bilaga 1). Del II innehåller de ratificerande staternas åtaganden, bl.a. övergripande mål och principer för samtliga språk som en stat bedömt vara minoritetsspråk. Del II gäller språk som inte har en klar historisk förankring till en viss region i landet utan har talats på många olika håll. Typiska exempel på sådana språk är och jiddisch. På denna nivå är bestämmelserna generella och länderna måste uppfylla dem alla. Del II kräver t.ex. att beslutsamma åtgärder skall vidtas för att skydda och främja minoritetsspråken och att staterna skall underlätta och/eller uppmuntra användningen av minoritetsspråken i tal och skrift i det offentliga och privata livet. Staterna åtar sig också att tillhandahålla lämpliga former och medel för undervisning i och studium av minoritetsspråken på alla vederbörliga nivåer. En viktig princip är att staterna skall ta hänsyn till de behov och önskemål som uttrycks av minoritetsgrupperna själva.13 Del III innehåller mer detaljerade bestämmelser som varje stat kan välja att ratificera för de språk som har en historisk geografisk bas. Del III gäller de språk som kan sägas ha ett bestämt traditionellt territorium i landet. Denna del innehåller mycket detaljerade förpliktelser och där finns också möjlighet för landet att välja vilka av dem man vill åtaga sig att tillämpa. Staten måste välja ett minimum av 35 åtaganden av ett stort antal alternativ. Denna relativa valfrihet ger möjlighet att tillämpa konventionen i länder som är mycket olika varandra.14 Staterna skall periodiskt till generalsekreterare avge rapport om den politik de har följt i enlighet med del II av stadgan och om de åtgärder som de har vidtagit för att tillämpa de bestämmelser i del III som de har anta- 12Europarådets webbplats samt . 13Huss, 2003. STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM Den första rapporten skall avges efter stadgans ikraftträdande. De följande rapporterna avges med mellanrum efter den första rappor- Rapporterna skall granskas av en expertkommitté. I tabell 3 görs en genomgång av när de fem länderna samt under- tecknade och ratificerade minoritetsspråkskonventionen. konventionen trädde i kraft i förhållande till respektive land. när de olika länderna har lämnat in/kommer att lämna in landsrapporter samt när expertkommitténs rapporter för de olika länderna avlämnades. Tabell 3: Minoritetsspråkskonventionen och de undersökta länderna Källa: webbplats . I tabell 4 görs en genomgång av vilka landsdels- eller minoritetsspråk som ingår i de studerade ländernas ratificeringar. STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM LÄNDER Tabell 4: Landsdels- eller minoritetsspråk i de undersökta länderna Lågsaxiska språk, jiddisch, Samiska, kvänska/finska, Finska, meänkieli, samiska Danska, högsorbiska, lågsorbiska, nordfrisiska, Källa: webbplats samt , 2003. 3.1 Minoriteter och minoritetsspråk i Norge15 Samerna är en ursprungsbefolkning i och samiska är ett av två officiella språk16. Samerna är en nationell minoritet enligt internationell rätt, men har deklarerat att ramkonventionen inte är tillämplig på det samiska folket eftersom det i egenskap av ursprungsbefolkning har lagliga och politiska rättigheter som går utöver ramkonventionen. Minoritetsspråkskonventionen tillämpas för samiska. Inom förvaltningsområdet för samiska språk som omfattar sex kommuner i norra är samiska och norska likställda språk. I talas fyra samiska språk: nordsamiska, sydsamiska, lulesamiska och östsamiska. Det uppskattas att ca 25 000 personer i talar samiska, varav majoriteten talar nordsamiska. Särskilt sydsamiska och lulesamiska är utsatta språk. 15Avsnittet bygger i huvudsak på information på webbplatsen och norska regeringens rapporter till . 16Det andra officiella språket är norska. Där föreligger två genom lag jämställda former, bokmål som historiskt sett är en i allt högre grad förnorskad danska, och nynorska som skapades på grundval av de norska dialekterna. 17Gaivuodna/, Guovdageaidnu/Kautokeino, Kárášjohka/Karasjok, Unjár- ga/Nesseby, Porsaŋ gu/Porsanger och Deatnu/. Den norska regeringen har lagt fram ett förslag till om att även Tysfjords kommun skall ingå i förvaltningsområdet. STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM Figur 1: De samiska varieteternas traditionella utbredning. Källa: Norska regeringens webbplats . Samernas folkvalda organ är (Sámediggi). Enligt samelagen finns ett samiskt språkråd. Detta finns numera som en avdelning inom det ombildade norska . Kväner (kvener) är benämningen på den finsktalande befolkning som bosatt sig i . utgjorde kvänerna en fjärdedel av befolkningen i och knappt en tiondel i Troms. var förnorskningspolitiken omfattande, särskilt inom skolväsendet och kyrkan. Ett exempel på förnorskningspolitiken är en lag som innebar att endast norsktalande kunde köpa land. finns det uppskattningsvis ca 10 00015 000 kväner i . Kvänska/finska (kvenska) används i de två nordligaste länen (fylken) i ; Troms och Finnmark. Antalet talare uppskattas till mellan 2 000 och 8 000 personer beroende på hur man räknar. Det finns ingen enighet i frågan om kvänernas språk skall kallas kvänska eller finska. På samma sätt råder oenighet om språket skall ses som ett eget språk eller en varietet av finska.18 Norska myndigheter använder därför begreppet kvänska/finska. 18 Frågan har utretts i bl.a. Hyltenstam & Milani, 2003. STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM LÄNDER Romanifolket (de resande) har bott i . De har av majoritetsbefolkningen och samhället setts som representanter för en främmande kultur och flera försök har gjorts att bl.a. kriminalisera den kringresande livsstilen. omhändertogs uppskattningsvis 1 500 barn för placering på institutioner eller i fosterhem. Många barn togs från sina familjer och växte sedan upp utan att känna till sin bakgrund. Målet var en fullständig assimilering i det norska samhället. Flera lagar stiftades som försvårade för romanifolket. Som exempel kan nämnas att djurskyddslagen innebar att resande inte fick inneha hästar, vilket innebar ett stort hinder för de resande. förändrades politiken gentemot de resande och 1998 kom en officiell ursäkt från den ansvariga ministern för hur myndigheterna hade behandlat de resande i . avslutades ett forskningsprojekt kring bl.a. sterilisering av resande. Det finns mellan 2 000 och 3 000 resande i . är de resandes språk i . Antalet romanitalande uppskattas till mellan några hundra och några tusen personer. Romer (zigenare) De första romerna kom till . Omkring lämnade hela gruppen landet, antagligen av rädsla för att bli utsatta för samma åtgärder som drabbade de resande. började romerna komma tillbaka till . är den romska minoritetens språk i . Ca 400 personer som antas tala har bott i . Under det senaste årtiondet har romska flyktingar från Bosnien och samt Kosovo kommit till . bor de flesta norska judar i och . Under deporterades 767 judar, medan ca 1 300 lyckades fly till . Ca 750 judar miste livet och 230 familjer utrotades helt. Efter kriget fanns 559 judar kvar i . Antalet närmar sig nu återigen nivån före kriget. Det finns mellan 1 500 och 2 000 judar i . Den judiska minoriteten i har traditionellt talat jiddisch. förstås detta språk endast av ett litet antal äldre personer. Några hundra personer inom den judiska församlingen i talar modern hebreiska. De flesta judar använder norska som sitt första språk eller är tvåspråkiga. Mot den bakgrunden gäller enligt regeringens rapport till inte minoritetsspråkskonventionen för jiddisch. 19 Även kallade resande eller tattare. STÖDET TILL NATIONELLA MINORITETER OCH LANDSDELS- ELLER MINORITETSSPRÅK I FEM Skogsfinnarna är bosatta i i sydöstra . resultat av emigration från och framåt. har varit föremål för förnorskningspolitik. Från att vid ha varit vardagsspråket i , har finska språket sedan i praktiken upphört att talas i området. Skogsfinnarna har bl.a. en rik hant- verks- och folkmusiktradition. Den skogsfinska arkitekturen är typisk för Det finns några hundra skogsfinnar i . Politik gentemot nationella minoriteter Judar, kväner, romer (zigenare), romanifolket (resande, tattare) och skogsfinnar är nationella minoriteter i . Enligt den norska regeringen20 uppfyller även samer kriterierna för nationell minoritet. Vid ratificeringen valde att inte avge någon deklaration kring vilka grupper som ramkonventionen avser. har deklarerat att ramkonventionen inte är tillämplig på ursprungsbefolkningen samer och vissa organisationer för romanifolket/resande ville inte att de resande skulle förklaras som en nationell minoritet. Samiska, kvänska/finska, och är landsdels- eller minoritetsspråk i . politik gentemot de nationella minoriteterna har, enligt regeringen, genom historien präglats av krav på förnorskning och ensidig anpassning till det s.k. storsamhället. Minoritetsgruppernas språk och kultur blev nedvärderade. har det skett en gradvis förändring i myndigheternas politik gentemot minoriteterna och värdet av att är ett mångkulturellt samhälle har blivit erkänt. Regeringen har framfört sin ursäkt för den förnorskningspolitik som de nationella minoriteterna har utsatts för och det sätt på vilket minoriteterna har behandlats. Regeringen har bl.a. starkt fördömt de missförhållanden som de resande har utsatts för. I ett betänkande från kommunutskott formuleras det på följande sätt: Den politikken staten tidlegare har ført overfor dei nasjonale minoritetane, har i lange periodar hatt assimilasjon (fornorsking) og kontroll som målsetjing. Særleg overfor romanifolket (taterane/dei reisande) har det skjedd grove overgrep gjennom ein stor del av 1900- talet. Tiltak som busetting, plassering på institusjon, omsorgsovertaking av barn og sterilisering --- blei kopla saman på ein slik måte at det heile fekk eit sterkt element av tvang.