urf · GSA5URF2 · 2005-01-01 00:00:00 — I ändrades systemet med kostnadsersättning . Det tidigare fasta beloppet för ledamöternas utgifter ingår i det årliga arvodet. De nederländska parlamentarikerna erhåller bl.a. en årlig summa för att täcka s.k. arbetsrelaterade utgifter. Från är denna ersättning 2 091, (netto) . Kostnadsersättningen har självfallet motiverats av de utgifter som riksdagsledamoten har och som har samband med hans eller hennes riksdagsuppdrag. Utvecklingen har alltmer gått i riktningen att tar på sig kostnader som tidigare ansetts böra täckas av kostnadsersättningen. Så- lunda svarar numera i stor utsträckning för kontorshjälp och teknisk utrustning. Stödet till partigruppernas kostnader för politiska sekreterare utökas också successivt. Den utredning vi gjort visar att riksdagsledamöterna har vissa kostnader för sitt uppdrag men att dessa varierar kraftigt mellan olika ledamöter. Kostnaderna är i många fall ganska små. För flertalet ledamöter är de inte av sådan omfattning som motiverar att behålla kostnadsersättningen som en särskild form av riksdagsledamöternas ersättningssystem. Det är enligt vår mening bättre att låta arvodet täcka kostnaderna och att som prövar avdragens storlek. En sådan ordning innebär också en större tydlighet i ersättningssystemet. Vi föreslår därför att kostnadsersättning inte längre skall utgå. Detta gäller även den förhöjda ersättning som utgår till talmannen och till de vice talmännen. Vi anser vidare att avgifterna för mobiltelefonsamtal och andra sådana rörliga kostnader i samband med riksdagsuppdraget så långt det är praktiskt möjligt bör ersättas av . Av integritetsskäl kan inte förvaltningen begära in specificerade samtalslistor. Vi menar därför att ledamoten får redogöra för de kostnader som har samband med uppdraget tills man funnit en annan lösning. Likaså bör stå för de portokostnader som ledamoten kan ha på grund av uppdraget. Vi avser härmed utskick till enskilda adressater och inte massutskick av politisk natur. Det bör ankomma på riksdagsförvaltningen att närmare besluta om formerna för detta. Vi vill i det här sammanhanget peka på att det inte ligger inom vårt uppdrag att ta ställning till den skattemässiga avdragsrätten. Det ankommer i stället på att pröva omfattningen av kostnaderna i samband med att det yrkas avdrag för dessa kostnader i deklarationen. Eftersom det förekommer även andra kostnader än avgifter för mobiltelefonsamtal och porto får dessa hanteras av . Eftersom vissa kostnader finns kvar är det rimligt att arvodet höjs i samband med att kostnadsersättningen tas bort. Storleken på denna höjning bör bestämmas av . Den mera sammanhållna prövning av riksdagsledamöternas avdragsyrkanden som påbörjat bör enligt vår mening fortsätta så att en ännu mera enhetlig praxis kan utvecklas. 9.2 Ersättning för logi Före den nu gällande ordningen utgick nattraktamente i lika stor omfattning till alla ledamöter, oavsett vilka logikostnader ledamoten hade. att kostnaderna för boendet i varierade avsevärt. I vissa fall räckte inte nattraktamentet, i andra fall återstod en betydande del av traktamentet när hyran var betald. För att komma till rätta med dessa skillnader infördes ett nattraktamente som var tänkt att täcka ledamöternas faktiska logikostnader. ansåg det rimligt att ersätta boendekostnaderna i . Denna ersättning skulle i princip motsvara den högsta hyran för de bostäder som erbjuder ledamöterna. Då var de faktiska hyreskostnaderna mellan och (1995/96:RFK4, KU26, rskr. En ledamot som är bosatt längre bort än från och på hemorten för sin privata disposition har en annan bostad inrättad för permanent boende har enligt 5 kap. 1 § ersättningslagen rätt till s.k. nattraktamente. Utgifter för logikostnader ersätts om ledamoten kan styrka dessa. För en övernattningsbostad i är ersättningen begränsad till ett högsta belopp som riksdagsförvaltningen bestämmer. I tillämpningsföreskriften till bestämmelsen medges ersättning med högst . Beloppet skall anpassas till förändringen i konsumentprisindex per oktober månad föregående år, med som basår. Det innebär att den maximala ersättningen är . Utöver denna kan kostnaden för hushållsel ersättas med ett fast belopp, . har 57 övernattningsbostäder i riksdagshusen, 171 lägenheter i hus ägda av riksdagsförvaltningen och 25 bostadsrättslägenheter ägda av riksdagsfövaltningen i privata bostadsrättsföreningar. Alla dessa bostäder är belägna i och ställs till ledamöternas förfogande. Övernattningsbostäderna i riksdagshusen består av lägenheter och rum. Bostädernas storlek varierar från 15 till . Alla är en- eller tvårummare, de flesta med kök, och boendeytan är för de flesta mellan 30 och . beslutar om vilka bostäder som ställs till respektive partigrupps förfogande. Lägenheterna fördelas i proportion till antalet mandat utanför . Gruppkansliet svarar sedan för fördelningen av lägenheterna i partigruppen. Rätten att disponera en bostad är personlig och kan inte överlåtas till någon annan. fastställer och tar ut en avgift för bostäderna. Denna skall beräknas med utgångspunkt i hyressättning enligt bruksvärdesprincipen. I avgiften ingår för alla bostäder utom bostadsrättslägenheterna kostnad för hushållsel och tillgång till kabel-TV-program. När riksdagsfövaltningen beräknar kostnaden för en bostadsrättslägenhet räknas inte kapitalkostnaden in. naden för hushållselen. Den kostnaden skall motsvara kostnaden för hushållsel i en normallägenhet i bestånd. Cirka 60 ledamöter har övernattningsrum i riksdagshusen. Hyrorna för dessa ligger mellan och . Tre av övernattningsrummen har en hyra som överstiger . Ungefär 190 ledamöter bor i lägenheter utanför riksdagshusen. Hyrorna i övernattningsbostäder varierar mellan och . Medelhyran ligger på och för 123 lägenheter överstiger hyran . I de fall hyran överstiger betalar ledamoten överskjutande belopp till . 32 ledamöter har egna lägenheter i . Hyrorna här ligger på mellan och . 13 ledamöter har en boendekostnad som överstiger logiersättningen. Kapitalkostnaden för kontantinsatsen skall inte räknas in i boendekostnaderna. Totalt är det alltså 139 ledamöter som har en högre bostadskostnad än traktamentet. Det innebär att ungefär hälften inte får full kompensation för sina boendekostnader. Ledamoten har dock rätt till avdrag för sin faktiska logikostnad, dvs. den del som överstiger , vid taxeringen. 9.2.4 Hyreshöjningar i förhållande till konsumentprisindex Om man jämför de årliga förändringarna av konsumentprisindex (KPI) och de årliga hyreshöjningarna i bostadsbestånd, så har hyreshöjningarna varit betydligt högre än utvecklingen av konsumentprisindex. Detta framgår av tabellen nedan. Tabell 9.1 KPI och hyreshöjningar uttryckt i procent De kraftiga hyreshöjningarna åren 19961998 berodde på att prissättningen ansågs vara eftersatt och att man ville uppnå en rimlig hyresnivå. har riksdagsförvaltningen höjt traktamentet från 1996 enligt följande. Tabell 9.2 Logiersättning i kronor 9.2.5 Ersättningssystem i några andra parlament Folketingsledamöter som bor utanför och kan få logiersättning för att täcka utgifter för en extra bostad i . Ledamöter boende i ytterområden kan efter ansökan få logiersättning om restiden med offentliga transportmedel fram och tillbaka till bostaden överstiger . Ersättning utgår för faktiska kostnader för hyra, värme, el, gas och vatten samt för dubbel bosättning. Ledamöter som har en bostadsrätt som extra bostad ersätts för räntekostnader, egendomsskatt och liknande. Kostnaderna ersätts mot uppvisande av kvitton och andra verifikationer. Högsta ersättningen för faktiska boendekostnader utgör (ca ) och för dubbel bosättning (ca ). Ledamöter, som har rätt till en extra bostad, kan i stället välja att bo på hotell i samband med arbetet i . Hotellkostnaderna skall hållas inom samma beloppsgräns som den maximala ersättningen för boendekostnaderna, dvs. Den finska ordnar inte någon bostad åt ledamöterna. Varje ledamot ansvarar själv för sitt boende. har 146 ledamöter (av 200) en extra bostad i . Alla får samma ersättning, . Ersättningen är skattefri. Ersättningen för boendekostnader är avhängigt avståndet mellan hemorten och . Ersättningarna varierar mellan 5 och 15 netto . Ledamöter som har sin fasta bostad längre bort än från får kostnadsfritt disponera en lägenhet i . äger omkring 140 lägenheter för detta ändamål. De ledamöter som har dubbla bostäder och pendlar får i tillägg för att täcka merutgifter för boende, reskostnader och måltider. Ledamöter som är bosatta i får ett dagtraktamente på . Dagersättningen beskattas som vanlig inkomst och ledamoten får yrka avdrag för sina kostnader i sin självdeklaration. Det bästa vore enligt vår uppfattning om kunde erbjuda en bostad nära åt alla ledamöter som är bosatta längre bort än från . Med hänsyn till bostadssituationen i och till att antalet ledamöter i behov av bostad i varierar mellan och , är det inte lätt för riksdagsförvaltningen att ha ett bostadsbestånd som exakt svarar mot en efterfrågan som växlar i tiden. Man skulle kunna tänka sig ett system där ersätter den faktiska boendekostnaden fullt ut. Mot detta kan invändas att det inte är försvarbart att den enskilde ledamoten avgör var och hur han eller hon skall bo och att sedan skall betala för detta. Enligt vår uppfattning är den nuvarande lösningen med ett nattraktamente, som är begränsat till ett högsta belopp, det som ändå framstår som det mest rättvisa och kostnadseffektiva systemet. Vi kan konstatera att den nu gällande ersättningen, (nov. 2004), inte ger full kompensation för över hälften av ledamöternas boendekostnader. Inte heller har hyreshöjningarna stått i paritet med utvecklingen av konsumentprisindex. Om man höjer dagens natttraktamente med , dvs. till , skulle fortfarande 90 mot nuvarande 139 ledamöter ha en högre boendekostnad än nattraktamentet. man traktamentet med till skulle i stället 47 jämfört med de 139 ledamöterna trots det ha en högre kostnad. Nuvarande hyror gäller från . Det är därför troligt att det snart kan bli aktuellt med en hyreshöjning. Vi anser därför att ersättningen bör höjas med nivå till . bör också överväga om inte nattraktamentet skall regleras i nivå med de faktiska hyreshöjningarna i stället för med utvecklingen av konsumentprisindex. Det nuvarande systemet med nattraktamente bör alltså vara kvar men ersättningen bör höjas av riksdagsförvaltningen. Dagtraktamente vid flerdygnsförrättning i Rätt till dagtraktamente har en ledamot om en förrättning skett på en plats som ligger längre bort än från bostaden, dvs. tjänstestället, och krävt övernattning. Enligt 5 kap. 1 § ersättningslagen får då riksdagsledamoten ett dagtraktamente som utgör 1/120 av prisbasbeloppet för varje hel dag, dvs. Har förrättningen påbörjats eller senare avresedagen, eller avslutats eller tidigare hemresedagen, betalas halvt dagtraktamente. Av det utbetalda traktamentet är (vid halvt traktamente) ett i princip skattefritt schablonbelopp. Återstoden av traktamentet är skattepliktig. Eftersom riksdagsledamöter regelbundet reser mellan bostaden och under betraktas detta som en och samma förrättning. För sådana resor får riksdagsledamoten likaså /dag. Det skattefria schablonbeloppet är /dag men därefter reduceras schablonbeloppet till /dag. bortovaro sänks schablonbeloppet ytterligare till /dag. Traktamentet är därmed detsamma under hela förrättningen, men det skattefria schablonbeloppet ändras över tiden. Avbryts förrättningen på grund av arbete på annan ort, t.ex. i bostaden (tjänstestället), skall en ny tremånadersperiod anses påbörjad vid återkomsten till om avbrottet varat minst . Vid kortare uppehåll än samt vid sjukdomsperioder skall i stället förlängas i motsvarande mån under förutsättning att traktamente inte betalas ut under uppehållet. Gör ledamoten en annan tjänsteresa än mellan bostaden och räknas det som en helt ny förrättning, varför det högre skattefria schablonbeloppet utgår för den resan. Har en ledamot som har rätt till dagtraktamente tillhandahållits kostförmån skall dock traktamentet reduceras, såvida inte förmånen avser kost på allmänna transportmedel vid tjänsteresa och kosten obligatoriskt ingår i priset för transporten. Vid särskild tjänsteförrättning i , mer än från bostaden och , betalas enligt 5 kap. 1 § fjärde stycket ersättningslagen ersättning för den faktiska logikostnaden som föranleds av förrättningen. Ersättning för sådan faktisk logikostnad betalas också vid konferens med utskott, delegation, kommitté eller liknande inom samt vid konferens med parti- grupp i utan hinder av att förrättningen ägt rum inom från bostaden och . Den som inte har haft några utgifter för logi eller inte styrker logikostnader får däremot ersättning (nattraktamente) för hel natt med hälften av maximibeloppet enligt 12 kap. 11 § inkomstskattelagen (1999:1229), dvs. Sådan ersättning betalas dock inte när resenären tillbringat på tåg, fartyg eller flygplan och inte heller då fri logi tillhandahållits av en myndighet, ett trafikföretag eller motsvarande. Ersättning för logikostnad i betalas med belopp motsvarande visad kostnad upp till ett högsta belopp som riksdagsförvaltningen bestämmer. Denna ersättning har tidigare behandlats av kommittén (se avsnitt 9.2). För en ledamot som varit på tjänsteresa längre bort än från bostaden i , men utan övernattning, utbetalas ett förrättningstillägg på /dag. Beloppet är skattepliktigt i sin helhet. Förrättningstillägget reduceras om fri kost erhållits under förrättningen. Vid förrättning utomlands betalas ersättning för ökade levnadskostnader enligt de villkor och med de belopp som gäller för tjänstemän inom riksdagsförvaltningen. 9.3.2 Ersättning för faktisk logikostnad i vissa fall En riksdagsledamot har möjlighet att erhålla ersättning för faktisk logikostnad vid särskild tjänsteförrättning i , om förrättningen är mer än från bostaden och . Bestämmelsen innebär att ersättning för den faktiska logikostnaden betalas endast om förrättningen är mer än både från bostaden och . Reglerna om ersättning för logikostnad till riksdagsledamöter har tillkommit med utgångspunkt i de skattemässiga reglerna om avdrag för tjänsteresor för tjänstemän. Dessa skatteregler säger i korthet att avdrag för ökade levnadskostnader vid tjänsteresa skall göras om den skattskyldige i tjänsten vistats och övernattat utanför sin vanliga verksamhetsort, 12 kap. 6 § inkomstskattelagen. För tjänstemännen avses med vanlig verksamhetsort ett område inom från den skattskyldiges tjänsteställe samt från den skattskyldiges bostad. För riksdagsledamöter är dock bostaden tjänstestället, enligt 4 kap. 1 § ersättningslagen. I våra direktiv har inte ingått att utreda riksdagsledamöternas dagtraktamenten. Vi kan dock inte underlåta att konstatera att de är mycket komplicerade och detaljrika. De är svåra att tillämpa både för ledamöterna och för handläggarna i riksdagsförvaltningen. Både inom privat och inom offentlig verksamhet försöker man att effektivisera de ekonomiska ersättningssystemen. Så bör också enligt vår mening ske med reglerna om riksdagsledamöternas traktamenten. Det är önskvärt med en genomgripande översyn. Den bör syfta till en större grad av schablonisering. Eftersom riksdagsledamöternas bostad på hemorten, och inte , betraktas som ledamotens tjänsteställe, föreslår vi att reglerna om rätt till ersättning för faktisk logikostnad ändras så att endast bostaden är utgångspunkten för 50-kilometersgränsen för den som inte får ersättning för logi i . Kommitténs förslag i korthet Ersättare skall kunna kompenseras för de semesterdagar som går förlorade hos den ordinarie arbetsgivaren till följd av ersättarens tjänstgöring i . Sådan kompensation skall endast ges ersättare som tjänstgjort än . Den som tjänstgjort skall endast erhålla ersättning för den del av perioden som inte uppgår till hela tolvmånadersperioder. Den som ersätter annan ledamot än talmannen, ett statsråd eller en statssekreterare kallas korttidsersättare. En korttidsersättare kallas in då en ledamot kommer att vara frånvarande minst (3 kap. 1 § RF och 1 kap. 6 och 7 §§ RO). De bestämmelser i ersättningslagen som gäller för korttidsersättarna är bestämmelserna om arvode (3 kap.), resekostnadsersättning (4 kap.), traktamente (5 kap.), kostnadsersättning och viss teknisk utrustning (6 kap.) samt försäkrings- och sjukvårdsförmåner (15 kap.). Bestämmelserna tillämpas endast som ersättaren enligt bevis (ersättarbevis) från kammarkansli skall fullgöra uppdraget. Om uppdraget upphör tidigare tillämpas bestämmelserna i de uppräknade kapitlen t.o.m. efter den dag uppdraget upphör, dock längst t.o.m. den dag som anges i beviset. De nuvarande bestämmelserna infördes i syfte att stärka de ekonomiska villkoren för korttidsersättarna och garantera dessa att en viss minsta tid ersätts även om uppdraget av en eller annan anledning upphör före den tid som anges i ersättarbeviset. ändrades de generella bestämmelserna i ersättningslagen som innebär att reglerna tillämpades efter det att uppdraget upphört (1 kap. 2 § ersättningslagen). I genomsnitt är ca 810 korttidsersättare i tjänst. Det har blivit mer vanligt att ledamöter tar tjänstledigt i , i synnerhet för att vara föräldralediga. För övriga ersättare gäller samma bestämmelser som för en ledamot (1 kap. 1 § 3). 10.2 Kompensation för förlorade semesterdagar När en ersättare tjänstgör för en tjänstledig ledamot förlorar denne vanligtvis betalda semesterdagar hos den ordinarie arbetsgivaren. betalar inte ut någon särskild kompensation för dessa semesterdagar. betalar inte heller någon semesterersättning för den tid som ersättaren tjänstgör i . Vi anser att riksdagsförvaltningen bör kompensera ersättare för de betalda semesterdagar som går förlorade till följd av tjänstgöringen i . Kompensationen bör dock utgå endast för den tid som inte uppgår till en hel tolvmånadersperiod. Den som tjänstgör t.ex. ersätts för den förlorade semestern . Den som tjänstgör i t.ex. 18 månader ersätts endast som överstiger 12 månader. Motsvarande gäller för dem som tjänstgör mer än 24 osv. Ersättare som tjänstgjort en hel mandatperiod erhåller dock ingen ersättning. Kommittén föreslår att det i en tillämpningsföreskrift närmare anges hur kompensationen för de betalda semesterdagarna skall beräknas. Vår uppfattning är dock att det naturliga sättet att beräkna kompensationen bör vara att korttidsersättaren inkommer med ett intyg från den ordinarie arbetsgivaren där det framgår hur många betalda semesterdagar, samt till vilken summa, som har gått förlorade . Motsvarande kompensation bör även utformas för ersättare som är egna företagare, eventuellt på grundval av den sjukpenninggrundande inkomsten. 11 Omprövningsregel och överklaganderegel Kommitténs förslag i korthet Inga specialregler för omprövning av riksdagsförvaltningens ersättningsbeslut föreslås. Lagen skall dock innehålla regler om var och hur man överklagar riksdagsförvaltningens respektive SPV:s beslut. Sammansättningen i skall ändras. Den skall bestå av en lagfaren domare och två ledamöter som inte är eller har varit riksdagsledamöter. För alla skall finnas ersättare. fattar enligt ersättningslagen och företrädarlagen beslut om olika ersättningar till ledamöter. Beslut om t.ex. inkomstgaranti och pension meddelas den enskilde skriftligen tillsammans med en hänvisning om hur beslutet kan överklagas. Löpande utbetalningsbeslut om arvoden, resekostnadsersättningar, nattraktamenten m.m. fattas genom en underrättelse på arvodesspecifikationen. Vi har haft i uppdrag att undersöka om det behövs uttryckliga regler om möjligheterna för riksdagsförvaltningen att ompröva sina beslut. I detta sammanhang har uppdraget också omfattat att se till behovet av en omprövningsregel som innebär att omprövning får ske även om beslutet är till nackdel för den enskilde. Vidare har vi haft att utreda om det i ersättningslagen respektive företrädarlagen skall finnas en regel om rätten att överklaga olika ersättningsbeslut. Det har också ålegat oss att undersöka hur rätten att återkräva för mycket utbetald inkomstgaranti enligt 13 kap. 21 § ersättningslagen respektive 9 kap. 21 § företrädarlagen förhåller sig till förbudet enligt 27 § förvaltningslagen att ompröva ett beslut till nackdel för enskild. Om det har betalats ut ett för högt belopp avseende inkomstgaranti skall garantitagaren enligt 13 kap. 21 § ersättningslagen respektive 9 kap. 21 § företrädarlagen betala tillbaka skillnaden. Om det finns särskilda skäl får kravet efterges helt eller delvis. 11 OMPRÖVNINGSREGEL OCH ÖVERKLAGANDEREGEL 2004/05:URF2 Enligt 26 § förvaltningslagen (FL) kan en myndighet som har meddelat ett beslut rätta uppenbara skrivfel, räknefel eller liknande fel i beslutet. Det vill säga att det är rena avfattningsfel som kan rättas. Som exempel på detta kan nämnas namn som har förväxlats, årtal som blivit fel angivna och felaktiga summeringar. Ett liknande fall är att myndigheten i skälen för beslutet har skrivit att den kan bifalla en ansökan endast med en viss begränsning men i själva beslutet av misstag inte låtit begränsningen komma till uttryck. Ett annat exempel är att en del av texten i beslutet har fallit bort på grund av något tekniskt missöde. Genom möjligheten att rätta kan man undvika svårigheter och misstag vid verkställigheten av besluten. Rättelsen kan ske på initiativ av myndigheten själv eller efter ett formlöst påpekande av part eller annan. Befogenheten att rätta omfattar även förväxlingar och liknande misstag. Myndigheten kan t.ex. ha förväxlat en sökande med någon som gjort en liknande ansökan. Felet kan också ha orsakats av någon annan än myndigheten själv, såsom att ett avgörande inte kan verkställas därför att en part eller någon annan lämnat en oriktig uppgift om en detalj som är väsentlig för verkställigheten och som inte är omtvistad, t.ex. en uppgift om personnummer, adress eller bilnummer. Paragrafen ger däremot inte myndigheter befogenhet att rätta sådana fel i beslutets innehåll som beror på bristfällig utredning, oriktig rättstillämpning eller bedömningsfel. Någon tidsspärr för rättelser finns inte. Ett minimikrav är dock att den som är part skall få tillfälle att yttra sig om det inte är obehövligt. Har felet saklig betydelse, bör parten som regel höras. Om en myndighet har meddelat ett beslut som visar sig vara uppenbarligen oriktigt skall myndigheten enligt 27 § FL under vissa förutsättningar meddela ett nytt beslut som upphäver eller ändrar det tidigare. Denna omprövningsskyldighet är ett led i lagstiftarens strävan att förskjuta tyngdpunkten i förfarandet nedåt i instansordningen, särskilt mot den första instansen. På så sätt kan klart felaktiga beslut i åtskilliga fall rättas snabbare, enklare och billigare än om handläggningen skall fortsätta i högre instans. Omprövningsskyldigheten är ett minimikrav och skall inte förväxlas med de befogenheter att ompröva beslut som myndigheten har enligt regler som vuxit fram i praxis. Dessa regler har en utfyllande roll och ger myndigheterna rätt att ompröva sina beslut också i vissa andra fall än de som skall ske enligt förvaltningslagen. Vi återkommer till detta längre fram. Bestämmelsen gäller i huvudsak beslut i alla slags ärenden. Undantagen utgörs av beslut som kan överklagas genom laglighetsprövning enligt kommunallagen och flera viktiga specialbestämmelser som skall tillämpas i stället för förvaltningslagens omprövningsregel. 2 ,T. & , B., Förvaltningslagen med kommentarer, : , 2003 2004/05:URF2 11 OMPRÖVNINGSREGEL OCH ÖVERKLAGANDEREGEL Paragrafen gäller inte bara beslut genom vilka ärenden avgörs utan också beslut under beredningen. Beslutet måste dock gå att överklaga men kan ha vunnit laga kraft, dvs. så det kan överklagas för att tiden att överklaga har gått ut. Tre förutsättningar måste vara uppfyllda för att myndigheten skall vara skyldig att ompröva sitt beslut: 1.Beslutet är uppenbart oriktigt. 2.Beslutet kan ändras snabbt och enkelt. 3.Ändringen kan ske utan nackdel för någon enskild part.