mot · GT02Ub534 · 2005-09-21 00:00:00 — Detta glapp måste överbryggas. Det behövs en lärarutbildning som är bättre på att utmana och ifrågasätta lärarstudenternas kunskapsutveckling i större utsträckning. Det tjänar alla på, i synnerhet eleverna. 5.11Forskande lärarutbildare, forskande studenter Det finns strukturella skillnader mellan lärarutbildning och annan högskoleutbildning. En är att det finns ett behov av lärare med aktuell kunskap från skolan. En annan är att relativt få lärarutbildare har doktorerat. anser därför att lärarutbildningarnas adjunkter med större regelmässighet måste erbjudas möjligheter till vidareutveckling mot en doktorsexamen, alternativt att läraren kan upprätthålla en skolanknytning för att få insikter om den aktuella skolvardagens problem och lösningar. Idealet är att dessa två möjligheter till utveckling kan kombineras genom delad tjänst, så att kontakten med skolan kan ge underlag till egna akademiska uppsatser, rapporter och egen forskarutbildning. För lärare som inte doktorerat bör anställningen vara tidsbegränsad till . Endast om forskningsanknytning eller skolanknytning vid omprövning kan ges en sådan konstruktion att den bedöms vara relevant för lärarutbildning bör tjänsten kunna förlängas. Möjligheten att befordras till lektor utan att ha doktorerat som infördes av Socialdemokraterna bör tas bort eftersom den urholkar värdet av kunskap. Ambitionen att öka forskningsanknytningen i lärarutbildningen är mycket lovvärd och angelägen. är lärarutbildningen en akademisk yrkesutbildning där många studenter fäster mindre vikt vid möjligheter att forska till förmån för mer praktiska förberedelser inför den egna lärargärningen. Det är möjligt att intresset för forskning inte kommer förrän läraren noterat problemställningar i den egna lärargärningen. Mot den bakgrunden är det viktigt att det finns forskningsinriktade påbyggnadskurser mot magister-, licentiat- och doktorsexamen riktade till lärare. Kommunerna bör så långt möjligt uppmuntra detta genom att stödja sådan kompetensutveckling. Ett väsentligt inslag i den nya lärarutbildningen är utbildningsvetenskapen. Den är ett nytt fenomen på så sätt att den förenar traditionell disciplinbunden forskning och mång- och tvärvetenskaplig forskning. När den nya utbildningen startades, utlovades insatser på det utbildningsvetenskapliga området för att både stärka den vetenskapliga förankringen i lärarnas grundutbildning och för att klara behovet av ökad kunskap om lärande. 2001 skapades en särskild kommitté under med uppgift att verka för utbildningsvetenskaplig forskning (UVK). har kommittén bl.a. stöttat fyra nationella forskarskolor med inriktning på didaktik och lärande. Kommitténs uppdrag har varit tidsbegränsat. anser att det är angeläget att kommitténs uppdrag permanentas. I Stödet till utbildningsvetenskaplig forskning (SOU 2005:31) har UVK:s funktion och framtid granskats, och utredningen stödjer uppfattning. Utredningen anser vidare att kravet på medfinansiering från lärosätena bör tas bort, eftersom det inte är en normal ordning mellan statliga forskningsintressenter. delar utredningens synpunkt och anser att regeringen bör tillföra UVK ytterligare anslag för att kompensera den förlorade medfinansieringen för att forskningsvolymen inte ska sjunka. utvärdering av lärarutbildningen (2005:17 R) framhåller att utbildningsvetenskapliga kommitté bör initiera forskning om relationen mellan teori och praxis i lärarutbildningen (och i komparativt syfte även i andra professionsutbildningar), bl.a. för att ge AUO en trovärdig forskningsanknytning och akademisk legitimitet. anser att detta bör ges regeringen till känna. Den borgerliga regeringen införde möjligheten att efter akademisk examen komplettera med två terminers lärarutbildning. Socialdemokraterna var emot detta, men det visade sig att det stora flertalet gymnasielärare valde denna väg till lärarutbildningen (i t.ex. ). De valde alltså att bestämma sig för läraryrket först sedan de bedrivit akademiska studier i stället för att påbörja en lärarutbildning direkt. Den nya lärarutbildningen innebär att en person med akademisk examen, t.ex. filosofie magister eller filosofie doktor, måste läsa tre terminer på för att bli behörig. Det innebär en termins längre studier och ökad studieskuld, vilket verkar orimligt i en situation med svår lärarbrist. Vi menar att det allmänna undervisningsområdet (AUO) även i detta fall endast bör vara två terminer på samma sätt som i vårt förslag om den traditionella lärarutbildningen. SCB har undersökt vad som krävs för att personer som saknar pedagogisk högskoleexamen ska överväga att skaffa sig en examen som ger behörighet att undervisa i grund- eller gymnasieskolan. För både dem som är verksamma i skolan och dem som inte är verksamma i skolan men kan tänka sig att arbeta i skolan är det viktigast att det blir enklare att komplettera den egna utbildningen. Viktigt är också att det blir lättare att kombinera arbete och studier. För dem som är utanför skolan är ett bättre studiestöd också en viktig förutsättning. anser att flexibla lösningar som leder till lärarexamen är viktigt. Förutom den pedagogiska grundutbildningen vid universitet och högskolor görs en del särskilda satsningar den särskilda lärarutbildningen (), kompletterande utbildning för utländska akademiker m.m. är positiva till åtgärder . Även om ingången till yrket och innehållet i utbildningen kan se olika ut är det angeläget att slå fast att lärarexamen endast ska kunna utfärdas av lärosäte med lärarutbildning. Det är viktigt med en enhetlig examen som gäller i hela landet. innebär att akademiker bygger ut sin tidigare utbildning till en fullständig lärarexamen. Studierna bedrivs på halvtid och kombineras med arbete som lärare på minst halvtid. Sannolikt beror det stora intresset på att denna utbildningsmodell är anpassad till individers olika förutsättningar på ett sätt som inte gäller den ordinarie grundutbildningen. Numer kan även barnskötare utbilda sig till förskollärare inom , en utbildning som tilldragit sig ett allt större intresse i takt med att bristen på förskollärare ökat. välkomnar att påbörjas . genomgångar visar att examinationen av yrkeslärare har sjunkit drastiskt, även om det vänt uppåt något . Endast 300400 yrkeslärare examineras medan behovet är ca 1 200 . Det är oroande med bristen på utbildade yrkeslärare, en brist som kommer att förvärras i och med att medelåldern bland de nuvarande lärarna är hög. Enligt en studie vid är en av fyra yrkeslärare obehörig, och kommer hälften att vara obehöriga. Det är främst inom sektorerna service, industri och hantverk som läget är akut. ser några möjliga vägar för att förbättra yrkeslärarutbildningen: Satsa mer på distansutbildning. Många yrkesverksamma har familj och är socialt etablerade på sin hemort. Den norska och danska modellen för yrkeslärarutbildning borde införas även i . Modellen innebär att branschen och skolan gemensamt rekryterar en kunnig yrkesverksam person som anställs som obehörig lärare. Han eller hon förbinder sig att påbörja en lärarutbildning som genomförs på distans och på halvfart som en del av arbetet på skolan. Utveckla valideringsinstrumentet i samverkan mellan branschen och universitetens antagningsenheter. Dagens formella krav på 60 poäng i yrkesämnet hindrar många kunniga yrkesverksamma från att söka till lärarutbildningarna. Se över de ekonomiska villkoren för yrkeslärarutbildningens studenter. Genom antagningskraven omfattande yrkeserfarenhet kommer många av studenterna att vara betydligt äldre än övriga studerande. Många har skaffat familj och har därmed svårt att klara studierna på samma villkor som övriga. Besparingarna har inneburit att specialundervisningen har minskat och att många speciallärare saknas. Bristen har blivit ett hinder för ett kvalificerat stöd till elever i och en begränsande faktor för ökad måluppfyllelse. finns någon speciallärarutbildning, utan man har i stället inrättat specialpedagogutbildning. Specialpedagoger är utbildade till att handleda vanliga lärare att undervisa elever med inlärningsproblem, men de saknar den kompetens som speciallärarna hade när det gäller att arbeta med barn med läs- och skrivsvårigheter. Speciallärarutbildningen måste därför återinföras. Skolledarens roll är avgörande för både skolans klimat och resultat. Att skapa ett klimat i skolan där både ungdomar och vuxna möts med respekt och respekterar andra, där medmänsklighet ses som naturligt och eftersträvansvärt och lusten att lära stimuleras, är rektorernas viktigaste uppgift. Rektorn måste få alla i skolan att arbeta mot samma mål och varje lärare och elev att känna sig som en viktig person i det arbetet. Det är därför nödvändigt att varje skola leds av personer som har god kännedom om barns och ungdomars utveckling. Personalen bör kunna förvänta sig att rektorn har en pedagogisk utbildning som minst motsvarar utbildningen hos dem han eller hon ska leda. Rektorer måste också ha goda ledaregenskaper så att de i verklig mening kan vara ledare för såväl skolans pedagogiska som administrativa verksamhet. är det viktigt att inte det pedagogiska ledarskapet får stå tillbaka för en ökande börda av administrativa uppgifter. I skolledningen kan rektor kompletteras av ledare med särskilt ansvar för ekonomiska och andra administrativa uppgifter. Eftersom rektor ska finnas mitt i verksamheten får inte ansvarsområdet vara större än att han/hon kan vara väl förtrogen med denna. fattade 1987 beslut om ett samlat program för skolledarutbildning, vilket består av rekryteringsutbildning, introduktionsutbildning, fördjupningsutbildning och fortbildning, den s.k. fyrstegsmodellen. Detta riksdagsbeslut gäller fortfarande. Kommunen har det huvudsakliga ansvaret för rekryteringsutbildning och introduktionsutbildning medan statens ansvar gäller fördjupningsutbildning, dvs. den nuvarande statliga rektorsutbildningen och påbyggnadsutbildning inom högskolan. Stat och kommun har alla ett gemensamt ansvar för kompetensutveckling av rektorer. Myndigheten för skolutveckling har presenterat en kartläggning 5 av rektorers yrkes- och utbildningsbakgrund. Sammantaget är det av skolledarna som inte har deltagit i kommunernas rekryterings- eller introduktionsutbildningar och heller inte gått den statliga rektorsutbildningen eller någon annan längre ledarskapsutbildning. Bara hälften av rektorerna har fått introduktionsutbildning. Utvecklingen är oroväckande med tanke på det ansvar som vilar på skolledare. En särskild utredare avlämnade betänkandet Skolans ledningsstruktur. Om styrning och ledning i skolan (SOU 2004:116). Utredaren anser att staten även fortsättningsvis ska ansvara för en grundläggande befattningsutbildning för rektorer, inte minst med tanke på att de statliga styrdokumenten och regelverket riktas direkt till rektor. Samtliga rektorer ska obligatoriskt genomgå denna utbildning i omedelbar anslutning till att de tillträder befattningen som rektor. Ansvaret för ledarutveckling och ledarskapsutbildning ska, i likhet med ansvaret för rekrytering av rektorer och andra skolledare, framgent vara ett ansvar för huvudmannen, dvs. kommunen eller friskolan. Ur ett verksamhetsperspektiv anser att det är viktigt att slå vakt om rektorernas kompetens. Skolans vardag har ett behov av ett utbildat och välfungerande ledarskap. anser därför, att befattningsutbildningen för rektorer måste vara en förutsättning för att kunna bli anställd som rektor. Detta bör kunna ske genom att skollagen reglerar kompetenskraven för anställning som rektor. Söktrycket på den statliga rektorsutbildningen är högt. Regeringen bör därför se över hur dimensioneringen till rektorsutbildningen ska kunna ökas. Slutligen delar uppfattningen att kommunernas ansvar när det gäller utbildningen av rektorer, framför allt ledarskapsutbildning, måste tydliggöras och utvecklas. 7Ny tjänstestruktur, ny professionell organisation Regeringens utredare vill höjalärarnas kompetens och öka utvecklingsmöjligheterna. I sin utredning Att fånga kunnandet om lärande och undervisning presenterar han ett förslagmed tre nivåer av lärare behörig, kvalificerad och högt kvalificerad där lönen höjs för varje steg. De behöriga är de som har lärarexamen. De kvalificerade har åstadkommit bra inlärning, utvecklat läromedel, bedrivit lokalt utvecklingsarbete, medverkat i uppföljning, utvärdering och framställt kvalitetsredovisningar. De högt kvalificerade har åstadkommit mycket bra inlärning, lett elever med särskilda behov, haft särskilt funktionsansvar, medverkat i lärarutbildning, initierat utvecklingsarbete, lett uppföljning, utvärderingar och arbetat med kvalitetsredovisningar. Dessutom anser att det ska stå i skollagen att kommunerna ska bekosta skolforskning. delar utredningens slutsatser och föreslår en ny modell för lärare med en ny karriärstege. De har drivit tanken på läraryrket som en profession. Ett krav i riktning mot en professionalisering har varit att införa någon form av auktorisation för lärare. står lärarnas professionaliseringssträvanden mot ett prognostiserat underskott av lärare, som i praktiken betyder svårigheter att fullt ut ha lärarutbildad personal i skolan. I finns ett förbud mot att anställa obehöriga. Ett sådant är knappast fruktbart att införa i eftersom antalet lärare som ej gått igenom en lärarutbildning är så högt. Däremot bör det inte gå att tillsvidareanställa outbildade lärare. Det är också viktigt att tydliggöra skillnaden i kompetens mellan outbildade lärare och utbildade. föreslår att de som arbetar med undervisning men saknar lärarutbildning ska anställas under en ny yrkestitel, biträdande lärare. En biträdande lärare ska kunna tillsvidareanställas och ha begränsade befogenheter och ansvar i förhållande till legitimerade lärare (t.ex. betygssättning). En biträdande lärare ska kunna vara anställd maximalt . Att ha varit biträdande lärare kommer att vara betydelsefullt i antagningsprocessen till lärarutbildning, och olika vägar för kompletteringsstudier ska öppnas. Grundregeln i skollagen är att endast personer med lärarexamen ska kunna tillsvidareanställas som lärare. Undantag kan medges om samtliga fyra följande villkor är uppfyllda: det saknas behöriga sökande, det finns särskilda skäl, personen har motsvarande kompetens för den undervisning som anställningen avser och slutligen ska den sökande vara lämpad att sköta undervisningen. och undervisar i svensk skola, presenterad , visar att 4300 av de obehöriga lärarna aldrig har studerat på högskola. 800 av dessa har ändå getts tillsvidareanställning i strid med skollagens villkor . Skillnaden i lön mellan obehöriga och behöriga är mycket liten, i och i stort sett obefintlig i gymnasieskolan. Detta kan motverka rekryteringen till lärarutbildningen. Varför gå en utbildning och ta studielån, när det går att få samma jobb och samma lön utan formell utbildning? föreslår att en obligatorisk lärarlegitimation införs. Den bör utfärdas av tillsynsmyndigheten för skolan på samma sätt som legitimerar vårdyrkena. För att erhålla lärarlegitimation ska man ha avlagt lärarexamen samt uppfylla yrkesetiska kriterier. Lärarlegitimation ska vara ett krav för att erhålla tillsvidareanställning som lärare. Detta handlar om en kvalitetssäkring i syfte att stärka elevernas trygghet. 7.3Lärare, leg. lärare och överlärare får en nyutexaminerad lärare oftast provanställning. menar att med provanställningsåret måste följa rättigheten för läraren och skyldighet för kommunen att förordna en till läraren för att säkerställa en god ingång till yrket. Mot provanställningens slut ska en lärare kunna ansöka om att bli legitimerad lärare med möjlighet att få fast anställning som lärare. Därefter anser att det ska vara möjligt för en legitimerad lärare att avancera till överlärare. Yrkestiteln ska vara ett befordringssteg med högre lönenivå för kvalificerade lärare med särskilt ansvar, t.ex. mentorer och VFU-lärare. Den ska också kunna vara öppen för lärare med synnerliga kunskaper inom sitt fält. Den nya tjänstestrukturen med kravspecifikationer för de olika nivåerna bör skrivas in i skollagen. 7.4Lärarssamfundet för professionell utveckling och auktorisation saknar en tydlig fristående arena för professionell, vetenskaplig och politisk diskussion och utveckling för lärare. Det saknas också en organisation som på ett tydligt sätt kan driva innehållsfrågor i lärargärningen både mot lärarkår och mot beslutsfattare. En modell för lärarna skulle kunna vara att följa läkarnas och advokaternas exempel och inrätta en egen fristående professionell organisation. fyller i hälso- och sjukvården en betydande roll vad gäller forskning och utveckling. Ett motsvarande lärarsamfund borde kunna inrättas. , och Myndigheten för skolutveckling startade projektet som skulle löpa och avslutas . Fyrtiotre lärakademier kom i gång. En del är lokala nätverk, en del har medlemmar från flera kommuner, någon består helt av skolledare, andra av pedagoger från både förskola, grund- och gymnasieskola. Syftet med lärakademierna var att öka läraryrkets professionalisering, initiera praktiknära forskning och produktion av ny kunskap som rör skolutveckling. Lärakademierna har presenterat sitt arbete på Skolforum . menar att dessa akademier är exempel på försök som skulle kunna tas till vara och utvecklas inom ramen för ett lärarsamfund. anser att staten bör ta ett initialt ansvar för att stödja ett lärarsamfund för att på så vis bidra till en positiv utveckling inom området. 8Bättre villkor i skolan Alltför många skolreformer har genomförts i strid med lärarkåren. Det är inte underligt att så många som var tredje lärare funderar på att byta yrke. Kommunala skolor måste få villkor som mer liknar de fristående skolornas: korta beslutshierarkier och större frihet från kommunpolitikerna. Politiker har till uppgift att sätta upp målen för skolans verksamhet och med uppföljning och utvärdering tillse att målen uppnås. Däremot är det skolans pedagoger, lärare och skolledare, som måste bestämma hur målen ska uppnås. Politiker ska inte lägga sig i det pedagogiska arbetet i skolan. Vid beslut som gäller skolan måste lärarnas professionella synpunkter få komma fram. Detta gäller också vid utarbetandet av nya kursplaner, som tyvärr ofta sker utan dialog med lärarkåren. Stora förändringar i skolan måste föregås av ett omfattande remissförfarande, där lärarkåren får tillfälle att aktivt delta och lämna synpunkter. Vi måste värna om lärarnas och rektorernas professionalism. 8.1Vikten av kommunala personalförsörjningsprogram har haft i uppdrag att sammanställa kommunernas personalförsörjningsprogram, bl.a. prognoser över behov av personal, planer för rekrytering av personal samt åtgärder för att klara rekryteringsbehoven, för lärare till förskola, förskoleklass och . Syftet är att förbättra bedömningen av rekryteringsbehovet av lärare på riksnivå och studera regionala skillnader. Av de 188 kommuner som besvarade enkätundersökning uppgav 47 kommuner, , att de hade program för personalförsörjning. Det finns inget som talar för att de kommuner som inte besvarat enkäten skulle ha program i högre grad. Det är förvånande att nästan inga kommuner har ett underlag som kan användas för att göra en bedömning av rekryteringsbehovet på riksnivå och på regional nivå. De kommuner som har personalförsörjningsprogram bedömer att andelen personal med pedagogisk högskoleutbildning kommer att öka till 2010 jämfört med . Både inom förskolan och inom fritidshemmen vill de kommuner som har program öka andelen behörig personal. Kommunerna upplever att det varit lättare att anställa 2005 än 2004. Mot bakgrund av den vikt som lägger vid att det ska finnas kompetenta lärare i skolan anser att alla kommuner bör ha en personalförsörjningsplan. 8.2Renodla lärarrollen fler kompetenser i skolan Att vara lärare handlar om att leda till kunskap men också om administrativa och sociala uppgifter. Skolans decentralisering och besparingar på skolan har inneburit att nya uppgifter och nytt ansvar tillförts skolan. Att vara lärare är svårare och mer utmanande . För att lätta på arbetsbördan och skapa reella förutsättningar att tillgodose alla elevers behov är det väsentligt att se över hela skolans organisation. Lärares arbete måste diskuteras utifrån ett helhetsperspektiv. vill se en lärarroll där läraren får tid att i första hand ägna sin kraft åt den professionella uppgiften. kommer lärarna parallellt med undervisningsuppdraget även att ha en viktig uppgift att fostra och stödja elevernas sociala utveckling. För att klara uppgiften på ett bra sätt krävs stöd. Därför behövs yrkesgrupper med annan kompetens och utbildning än lärarnas i skolan. Elevvården är en betydelsefull del av skolans verksamhet. Barn och ungdomar har ett stort behov av vuxenkontakt. Den elevvårdande personalen får ofta ta emot det uppdämda behov av gemenskap med vuxna som bristen på annan vuxenkontakt skapat. Med den professionalitet de besitter har de också kompetens att ge elever med mer uttalade behov den hjälp och det stöd de behöver. Kommunerna måste tillförsäkra elevvårdspersonal erforderlig kompetensutveckling och stöd i sitt arbete. 8.3Fler lärare med utländsk bakgrund Skolan ska främja förståelsen för som ett mångkulturellt samhälle. För att åskådliggöra detta är det viktigt att det bland skolans personal finns personer med utländsk bakgrund. har alldeles för få lärare i den svenska skolan utländsk bakgrund. Arbetsmarknaden är generellt sett mycket svår för personer med utländsk bakgrund, även när de har den kompetens som krävs. Det finns tyvärr ingen anledning att tro att den offentliga sektorn skulle vara förskonad från sådan diskriminering. Frågan måste därför granskas och förslag läggas fram på förbättringar på alla nivåer inom skolsystemet. Representanter för den berörda gruppen utländska akademiker bör delta i ett sådant utredningsarbete. 8.4Huvudansvar för maximalt 15 elever Undervisningsgruppernas storlek har stor betydelse för lärarens möjlighet att ge eleverna individuellt stöd och uppmärksamhet. I en rapport6 konstateras bl.a. att mindre klasser leder till bättre resultat, både på kort och på lång sikt. vill utifrån detta framhålla vikten av att en lärare inte ska ha huvudansvar för mer än 15 elever. Mindre skolenheter är dessutom ett viktigt verktyg för att skapa en trygg skolmiljö där arbetsro råder och mobbning är sällan förekommande. Vi tror att det behövs närhet i skolan, personliga relationer mellan lärare och elever. Det skapar goda förutsättningar för en god arbetsmiljö och främjar goda studieresultat och ger läraren reella möjligheter att följa elevens sociala och kunskapsmässiga utveckling. Lärarrollen förändras ständigt. Det är därför viktigt att lärarna i tillräcklig grad utvecklar sin kompetens för att göra ett gott arbete. Skolans skyldighet att se till att kompetensutveckling anordnas för lärarna är fastslagen i den gällande skollagen. Enligt denna ska varje kommun och landsting se till att kompetensutveckling anordnas för den personal som har hand om utbildningen. Kommuner och landsting ska vinnlägga sig om en planering av personalens kompetensutveckling. sker dock en stor del av kompetensutvecklingen , eftersom skolorna saknar resurser för vikarier. Det är inte rimligt. kräver därför att ett krav på kompetensutvecklingsplaner förs in skollagen. Sådana bör finnas både för skolan och för varje lärare. Det är viktigt att skolan gör strategiska satsningar och att lärare kan utvecklas både ämnesmässigt och i den övriga kompetensen. Alla lärare får en individuell, skriftlig plan för sin kompetensutveckling. Planen ska innehålla både mål och medel och utarbetas i samråd mellan läraren och arbetsledaren. Kompetensutvecklingsplanerna bör revideras kontinuerligt för att ständigt vara ett aktuellt dokument som beskriver och sätter målen för lärarens och skolans utveckling. Samarbetet mellan grund- och gymnasieskolan behöver utvecklas.