mot · GT02U378 · 2005-10-05 00:00:00 — Begreppet hållbar utveckling definieras ofta som en utveckling som tillgodoser dagens behov utan att äventyra kommande generationers möjligheter att tillgodose sina behov. Generationsperspektivet återspeglar väl de principer som är grundläggande för förhållningssätt till miljön, den s.k. förvaltarskapsprincipen. För att lösa många av de mest hotande problemen krävs en effektivisering av vår egen energi- och resurshantering och teknisk hjälp till utvecklingsländerna att hoppa över smutsiga steg i utvecklingen. Det internationella miljösamarbetet måste präglas av ökad forskning för att utveckla hållbar teknik och effektiva system som överförs från västvärlden till utvecklingsländerna. Men det behövs också en starkare internationell miljöinstitution, som kan övervaka miljökonventionerna och främja informationsutbyte, kunskapsuppbyggnad m.m. En internationell överenskommelse om miljöavgifter på transporter är också nödvändig och bör även inkludera flygbränsle. EU:s roll för den hållbara utvecklingen kan inte överskattas, och unionen måste i ökad utsträckning integrera miljöperspektivet i övriga politikområden och i samarbete med utvecklingsländerna. EU-länderna måste även leva upp till Kyotoprotokollet om klimatförändringar genom kraftfulla insatser på hemmaplan, i synnerhet en ökad samordning på energiområdet. Samtliga åtgärder kommer att vara kostsamma, och motionen efterlyser därför nya sätt att finansiera globala miljöinsatser. 4Klockan tickar på...5 4.1Nationella strategier för hållbar utveckling5 5.3Handel för hållbar utveckling7 5.5Framtidens utmaning att förändra beteende8 5.6Fem principer för agerande på global nivå8 8Hållbar utveckling i utvecklingsländerna11 8.2Tekniksprång till miljövänligare produktion och konsumtion11 9.3Energiförsörjningen för fattiga länder14 9.4.1Utveckling efter Kyotoprotokollet år 201215 10Näringslivets betydelse för miljöarbetet18 11Forskning om hållbar utveckling19 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att följa de mål som upprättades under i , om att integrera miljöaspekterna i all form av fattigdomsbekämpning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om klargöranden av vilka kapaciteter och kompetenser skall bidra med i samarbetsländerna för att skapa ett trovärdigt internationellt miljösamarbete. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ytterligare måste driva på för ett starkare globalt samarbete kring hållbarhetsfrågorna, både inom landet och på europeisk nivå, där hänsyn också skall tas till de fattiga ländernas villkor och akuta problem. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den etiska dimensionen bör betonas i det fortsatta arbetet mot hållbar utveckling och uthållig tillväxt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bildandet av en världsmiljöorganisation (WEO). tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för inrättandet av en internationell miljödomstol samt att verka för att denna placeras i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör betona vikten av att skydda produktionen av de gemensamma globala nyttigheterna. Prioriterade bland dessa bör vara en effektivisering av energi- och materialhanteringen inom ramen för en hållbar utveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skydda de naturresurser som ligger till grund för en ekonomisk utveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att främja en ekologiskt hållbar globalisering. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att handel med varor som har framställts i enlighet med kraven om en hållbar utveckling skall främjas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör arbeta för en global samordning av genomförandet av de internationella miljökonventionerna, såsom håller på att ske inom EU. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för att våra goda erfarenheter av miljöhänsyn inom biståndspolitiken inkluderas i EU-biståndet och att större hänsyn tas till miljöaspekter i samtliga biståndsprojekt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör vara pådrivande i att utveckla nya finansieringsmekanismer för globala miljöinsatser i enlighet med de idéer som presenterades i samband med för utveckling . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skärpta regler för den svenska exportkreditnämnden (EKN).1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att verka för att bindande gemensamma miljöregler antas för EU-ländernas exportkreditnämnder.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att verka för en global integrering av för hållbar utveckling och klimathandlingsprogrammet, med betoning på en förankring i den fattiga världen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utveckla ytterligare förslag på instrument och verktyg som kan användas för en mer hållbar trafikplanering såväl i , i EU som för utvecklingsländerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utveckla innovativa vägar för att effektivisera energianvändningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skapa en energifond som bör användas för att stärka utvecklingsländernas kapacitet att föra en hållbar energipolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör vara pådrivande för en fortsatt utveckling av den gränsöverskridande, tvärvetenskapliga miljöforskningen inom området för hållbar utveckling på Europanivå. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att och EU bör uppmuntra forskningssatsningar på hur utvecklingen av hållbara energisystem och mer effektivt och miljömässigt jordbruk kan utvecklas i fattiga länder. 1 Yrkandena 14 och 15 hänvisade till NU. 4Klockan tickar på... Många av de allvarligaste hoten har blivit mer akuta. Det ökande antalet fattiga människor i världen förvärrar problemen ytterligare. En grundorsak till många av problemen är det moderna samhällets höga förbrukning av energi och råvaror. och ekonomiska uppsving innebär en allt större efterfrågan på energi, och belastningen på världens ekosystem och lager av icke förnybara resurser ökar lavinartat. Fler bilar och energikrävande produkter som kylskåp ökar efterfrågan på olja, vilket märks i de kraftigt ökade oljepriserna. använder fortfarande så mycket olja som (20,4 miljoner fat jämfört med 6,5 miljoner år 2004), men har redan gått om som oljeförbrukare. Bara fördubblades oljeanvändning, och landet ligger nu tvåa i världen efter . Den globala energiförbrukningen och därmed utsläppen av växthusgaser kommer att accelerera . Vattenförbrukningen ökar , och jordbruksmark försvinner på grund av dåliga jordbruksmetoder. Mer än 50 miljarder hektar skog har försvunnit . En fjärdedel av världens däggdjur är utrotningshotade. Makroekonomin måste styras av ett etiskt ramverk där hänsyn till miljö och människors villkor står i centrum. Det följer av principerna om förvaltarskap och solidaritet. Sådana hänsyn kan inte marknaden klara av med automatik, utan det krävs kloka politiska styrmedel. Globaliseringen kräver att sådana ramar och styrmedel beslutas på internationell nivå, i synnerhet som flertalet av de största problemen är globala till sin natur. måste fortsätta driva på för ett starkare globalt samarbete kring hållbarhetsfrågorna, både inom landet och på europeisk nivå. Alla dessa problem är en moralisk utmaning, men det ligger också i vårt egenintresse att lösa dem med tanke på vilka konsekvenser miljöförstöringen, och därpå följande mänskliga katastrofer, kan få. 4.1Nationella strategier för hållbar utveckling Demokratiska styrelseskick och medborgerlig delaktighet framhålls allt oftare som grundläggande förutsättningar för hållbar utveckling. Vikten av en god samhällsstyrning med öppna arbetsformer på såväl lokal, regional, nationell som internationell nivå betonas därför i det internationella miljö- och biståndssamarbetet. Ett viktigt framsteg från i var att man beslutade att genomföra nationella strategier för hållbar utveckling. Strategierna berör lokala, regionala, nationella och internationella problem och måste utvecklas genom samarbete med aktörer och företrädare på samtliga nivåer. Strategierna skall även gälla generellt för arbetet inom hela FN-systemet. Globaliseringen accentuerar många av problemen genom att icke hållbara produktions- och konsumtionsmönster sprids över världen. Det är paradoxalt att globaliseringen också erbjuder goda möjligheter att steg för steg attackera problemen via ett nära kunskaps- och tekniksamarbete mellan västvärlden och utvecklingsländerna. Ansvaret vilar tungt på de rika länderna att se till att tekniken och kunskapen har en inriktning som gör att miljöhoten bemästras och inte, som , förvärras. Ytterst gäller frågan hur steget från en modell, med ett tydligt sektoriellt seende och en tydlig sektoriell organisation, till en modell präglad av mer helhetssyn skall kunna tas. Stora delar av hållbarhetsproblemet förnekas . Det borde vara uppgift att ta initiativet till en allomfattande internationell diskussion, även som en del av biståndsdiskussionen, där frågan tas upp om vilken typ av kapacitet och kompetens det egentligen är vi vill bidra till att bygga upp. Det globala samarbetet i miljöfrågor lider av bristen på starka institutioner. Jämfört med världshandelsorganisationen , som har en tvistlösningsmekanism och fungerande sanktionsmöjligheter, saknar världssamfundet tillräckliga möjligheter att genomdriva efterlevnaden av olika miljökonventioner. uppvisar stor brister när det gäller resurser, personal och befogenheter. Det globala ramverket på miljöområdet måste stärkas. En viktig fråga gäller avvägningen mellan olika miljökonventioner och . De återkommande motsättningarna i samband med WTO-förhandlingarna visar vilken svår tvistefråga detta är . anser att det i analogi med WTO bör skapas en (). En internationell miljödomstol bör skapas för att döma i tvister kring . Idén om att skapa WEO uppstod bland internationella politiker och miljöexperter inför världstoppmötet i . En sådan organisation skulle bland annat ha som uppgift att övervaka och kontrollera miljökonventionernas efterlevnad. Därtill skulle också resurserna stärkas för att följa världsutvecklingen på miljöområdet genom samarbete med nationella myndigheter och oberoende organisationer. och EU-länderna har kommit relativt långt i arbetet med att utveckla strategier för hållbar utveckling. Det gäller exempelvis integreringen av den s.k. Cardiffprocessen, om hållbar utveckling i samtliga politikområden, kemikaliestrategin, den integrerade produktpolitiken (IPP), det sjätte miljöhandlingsprogrammet, klimathandlingsprogrammet m.m. Vad som dock brister är själva implementeringen. Den rika världens insatser för att stödja miljöanpassningen av utvecklingsländernas ekonomier har varit otillräcklig och skulle kunna vara en huvuduppgift för den föreslagna organisationen, WEO. Den internationella miljörätten innehåller en stor mängd konventioner och ett stort antal sinsemellan mycket olika instrument för att se till att förpliktelserna efterlevs. Därtill kommer det politiska problemet att många stater är ovilliga att låta domstolar slita deras tvister. De nuvarande miljöavtalen innehåller ofta tvistelösningsmekanismer som bedöms vara för svaga eftersom de i flertalet fall bygger på en s.k. opt in-lösning, vilket innebär att parterna själva avgör om de vill acceptera tvistelösningsmekanismen eller ej. En annan uppgift för den , när den bildats, bör vara att ta över de tvister som rör miljöfrågor och som hamnar i den i . I och med detta kan man skapa fungerande sanktionsmöjligheter och ställa ökade krav på efterlevnaden av olika miljökonventioner. anser att regeringen bör verka för att ett sådant organ placeras i . 5.3Handel för hållbar utveckling Frihandeln kan på flera sätt bidra till en mer hållbar global utveckling inte minst genom snabbare spridning av ny teknik men att det kräver klok politik på både nationell och internationell nivå. WTO:s samarbetsmodell, baserad på lagbundna rättigheter och skyldigheter, skulle kunna vara en modell för en ny global samarbetsarkitektur på miljöområdet. En brist i dagens världshandelssystem är att ekonomiska intressen ofta tar överhanden över olika internationella miljöregler. Visserligen finns ett antal undantag i WTO-reglerna för att länder ska kunna ta hänsyn till internationella miljöavtal eller nationella miljöskäl, förutsatt att restriktionerna inte sker på ett godtyckligt eller diskriminerande sätt. Men måste WTO-systemet som helhet genomsyras av ett hållbarhetstänkande och försiktighetsprincipen få ett bättre genomslag. I framtida WTO-rundor bör man också eftersträva en dialog om de stödsystem inom t.ex. jordbruk, fiske och energiområdet som motverkar en hållbar utveckling. WTO:s kompetens i miljöfrågor bör därför stärkas och samarbetet med andra globala organisationer, inte minst det föreslagna WEO och FN:s miljöprogram , öka. En bättre balans mellan frihandelsreglerna och miljömässiga hänsyn får dock inte innebära möjligheter till förtäckt protektionism. Det krävs ett utökat stöd för produktionen av globala gemensamma nyttigheter (en god miljö, finansiell stabilitet, frånvaro av internationell terrorism, begränsningen av smittsamma sjukdomar etc.). Insatserna för att skapa bättre fungerande internationella regelverk och standarder för dessa nyttigheter måste ökas. Det är på främst miljö- och hälsoområdena som det globala och regionala samarbetet är av stor vikt i detta avseende. Eftersom begreppet globala nyttigheter innefattar vitt skilda områden ser vi det som önskvärt att arbetet fokuseras på ett begränsat antal av dessa. Några av de områden som bör prioriteras i arbetet rör kampen för en hållbar utveckling, klimatfrågan och försörjningen av rent vatten. Aktörer inom t.ex. det svenska näringslivet bör kunna kopplas in i arbetet. Hur dessa insatser bättre skall kunna samordnas är en fråga som lämpar sig för utredning i den expertgrupp som föreslår skall inrättas enligt svenskt initiativ och som skall utarbeta en samordnad utvecklingspolitik som skall genomsyra samtliga regeringens politikområden. 5.5Framtidens utmaning att förändra beteende Den stora utmaningen består i att förändra beteenden och teknik så att energi- och resursanvändningen blir effektivare. Experter pekar på att det över ett antal decennier måste utvecklas konsumtions- och produktionssystem som är minst tio gånger effektivare för att klara resursbehoven. Frågan måste ställas om dagens mycket kortsiktiga ekonomiska system verkligen innehåller de incitament och drivkrafter som behövs för att leda utvecklingen mot en allt större effektivitet i resurshanteringen. De begränsade framsteg som har gjorts (bl.a. inom ramen för en ökad energieffektivisering) har i mycket ätits upp av ökade genomsnittliga inkomster och en fortsatt snabb ökning av jordens befolkning. Det enda begränsade framsteg som uppnåtts efter är att användningen av ozonnedbrytande ämnen minskat. Men situationen framstår som långt allvarligare när det gäller klimatfrågan, skogsförstöringen, jorderosionen, överfiskningen, förstöringen av stora kustområden, färskvattenkrisen och urholkningen av den biologiska mångfalden. 5.6Fem principer för agerande på global nivå presenterar fem övergripande mål som måste prioriteras inom det framtida internationella miljösamarbetet för hållbar utveckling: Skydd av de naturresurser som ligger till grund för ekonomisk utveckling; inte minst dricksvatten, energi och jord. Målet måste vara att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och ökad miljöbelastning. Integration av miljöaspekter och bekämpning av fattigdomen; dvs. kopplingarna mellan fattigdom och miljöförstöring måste förstås bättre. Främjande av en hållbar globalisering; dvs. se till att den internationella handeln entydigt främjar hållbar utveckling och inte går på tvärs mot ambitionerna på t.ex. miljöområdet. Främjande av god förvaltningssed och större engagemang; vilket bl.a. handlar om att förstärka institutioner på både internationell och nationell nivå. En konkretisering och samordning av genomförandet av internationella miljökonventionerna. De rika och de fattiga länderna har här ett gemensamt ansvar. Med dessa prioriteringar som grund måste EU och ta initiativ till ett förstärkt internationellt samarbete på miljöområdet, som också skall ta hänsyn till de fattiga ländernas villkor och akuta problem. Urbaniseringen är en av de stora framtidsfrågorna för det internationella utvecklingssamarbetet. Hälften av världens cirka sex miljarder människor bor snart i städer. av ökningen av den befolkningen fram beräknas ske i utvecklingsländernas städer. En av fyra av världens stadsinvånare lever under fattigdomsgränsen. Majoriteten av de människor som lever i fattigdom saknar dessutom legal säkerhet för sina bostäder och andra har inte ens acceptabel bostad. Detta sker som städer och samhällen utgör en grund för tillväxt, förbättrade livsvillkor och demokratiutveckling. förflyttades delar av Sidas bistånd från landsbygdsutveckling till urban utveckling. Viktiga inslag för det senare biståndet är decentraliseringsåtgärder, stöd till det civila samhället på lokal nivå, stöd till långsiktiga strategier för stadsutveckling och finansiering av bostäder och infrastruktur. Transportsektorn har stor betydelse för samhällets påverkan på miljön. Städernas beroende av fossilbaserad energi, utsläppen av växthusgaser samt städernas påverkan på miljön i övrigt gör det angeläget att utveckla styrmedel och praktiska verktyg för exempelvis en hållbar trafikutveckling. Ytterligare förslag på vilka instrument och verktyg som skulle kunna användas för en mer hållbar trafikplanering måste utvecklas. Det gäller såväl för som för EU och utvecklingsländerna. Omfattande nationella åtgärder mot miljöförstöringen har en begränsad effekt om inte länder drar åt samma håll. De allvarligaste miljöhoten är globala eller storregionala. Det gäller bl.a. växthuseffekten, ozonförtunning, försurning, övergödning och spridning av miljögifter och tungmetaller. Föroreningar sprids storskaligt och låter sig inte stoppas av nationsgränser. Därför är ett samarbete över nationsgränserna nödvändigt och en av EU:s viktigaste uppgifter. Möjligheterna för enskilda medlemsländer att gå före och ställa hårdare miljökrav är begränsade. Hur långt miljögarantin i praktiken sträcker sig är det svårt att uttala sig om, då någon närmare praxis på området inte vuxit fram. Att reglerna är harmoniserade försvårar möjligheter att förhindra att ett växtskyddsmedel godkänns eller att ett medel fasas ut. Erfarenheten har visat att om ett medlemsland infört strängare regler på nationell nivå kan detta höja ambitionsnivån i det gemensamma EU-arbetet. behöver förändras så att exempelvis miljöpolitiska beslut om miniminivåer för miljöavgifter kan ske med enkel majoritet. Miljökostnaderna bör internaliseras i produktion, transport och konsumtion. Annars kan både tillväxt och frihandel utgöra hot mot vår gemensamma miljö. Grundregeln måste vara att uppmuntra frihandel men se till att miljökostnaderna är internaliserade i priset. bör kompletteras och förtydligas med krav på att miljökostnaderna vägs in vid upphandling. Miljökostnaderna bör även vägas in vid andra internationella handelsöverenskommelser. En av EU:s största utmaningar kommande år blir att klara av de minskningar av koldioxidutsläppen som man åtagit sig enligt Kyotoprotokollet. Detta kräver gemensamma EU-insatser för en effektivare och mer miljövänlig energianvändning. Det är viktigt att enskilda länder i EU kan vara föregångsländer när det gäller miljöfrågor så att skärpningar av miljökrav på nationell nivå är tillåtna om de kan motiveras med hälso- och miljöskäl. Amsterdamfördraget, som trädde i kraft , stärker ekologisk hållbarhet som målsättning inom unionen, det vill säga alla beslut inom olika instanser i EU skall ta hänsyn till sociala, ekonomiska och ekologiska effekter. Fördraget ger också länderna rätt att behålla nationella regler samt begränsad rätt att införa nya egna regler. Försiktighetsprincipen skall vara central inom unionens miljöpolitik. Den rika världen är ett hot mot en ekologisk balans genom sin höga konsumtion och sitt ineffektiva resursutnyttjande. Fattigdomen i stora delar av världen förvärrar ytterligare hoten mot ekosystemet, som utsätts för ett mycket hårt tryck till följd av urbanisering och kortsiktigt utnyttjande av framför allt träråvaror. Den rika världen har ett ansvar att hantera denna situation genom en rättvis handelspolitik och ett effektivt bistånd på en anständig nivå. En hållbar utveckling förutsätter också marknadsekonomi, mänskliga rättigheter och demokrati. Inte någonstans har miljöförstöringen varit så stor som i de länder där man tillämpat planekonomi. De rika länderna måste också se till att fattiga länder får del av den tekniska utvecklingen så att de kan undvika många av de felsatsningar som gjorts i den rika världen. bör genom handel och bistånd underlätta omställningen till miljömässigt hållbara teknologier, i synnerhet energisystem, i tredje världen. Övriga krav som vill driva internationellt: bör medverka till skydd för tropiska skogar samt stödja en internationell ökenkonvention och en konvention till skydd för sötvatten. De hav som omger skall skyddas mot miljögifter i form av tungmetaller, olja, radioaktiva utsläpp och andra föroreningar. Miljöbistånd bör ges. skall särskilt ge bistånd så att staterna öster och söder om kan medverka till att rena sina utsläpp till . skall verka för att vinster som uppkommer till följd av nyttjandet av bioteknik och jordens gemensamma genresurser fördelas rättvist. Genbanksverksamhet skall stimuleras. 8Hållbar utveckling i utvecklingsländerna Vid i upprättades målet att miljöaspekter skall integreras i all form av fattigdomsbekämpning. Varje strategi för att bekämpa fattigdomen skall alltså även beakta miljö- och naturresurserna. Det är vårt gemensamma ansvar att målen från följs upp och implementeras i största möjliga mån. Kopplingen mellan miljöförstöring och fattigdom har många olika sidor. Fattiga människor är mer sårbara för miljöförstöring eller olika typer av föroreningar. Detta gäller såväl den globala som den regionala miljöförändringen, ofta på grund av att fattiga människor lever direkt av naturresurser och i nära samspel med miljön. Fattigdom kan dessutom vara en bidragande orsak till miljöförstöring. Exempel på detta är överbetning, vegetationsutarmning, avskogning och förstöring av den och kustnära miljön. Dessutom är miljöproblemen ett hinder för att minska fattigdomen. De fattigas villkor försämras av miljöproblem, och ofta har de mycket små möjligheter att motverka miljöförstöringens negativa effekter. Detta gäller inte minst för de många fattiga som lever i utvecklingsländernas städer. Den ökande urbaniseringen leder till att människor ofta lever i direkt hälsovådliga miljöer. Vidare är bristande tillgång till vatten en allt större konfliktorsak, och en av de mest akuta utmaningarna är det faktum att en miljard människor (en av fem i utvecklingsländerna) saknar tillgång till rent dricksvatten. orsakar bristen på goda hygieniska förhållanden av alla sjukdomar i utvecklingsländerna. Mycket talar för att miljöförändringarna kommer att drabba de fattigaste länderna mest negativt. 8.2Tekniksprång till miljövänligare produktion och konsumtion Investeringar i miljövänlig teknik kostar betydligt mera på kort sikt än konventionell teknik. med akuta fattigdomsproblem kan inte på egen hand ta på sig de högre kostnader som sådana investeringar innebär.