mot · GT02Bo300 · 2005-09-30 00:00:00 — Genom att låta hyresmarknadens parter själva komma överens om förhandlingsordningen ökar den enskilde hyresgästens möjligheter att få sina önskemål tillgodosedda. Förbudet mot flera samtidiga förhandlingsordningar skall tas bort. Därigenom öppnas möjligheter för fler konkurrerande hyresgästorganisationer att vara verksamma inom ett bostadsområde. Hyresförhandlingslagen baseras på ett gammalmodigt synsätt där alla hyresgäster likställs, trots att boende i ett och samma hus kan ha olika intressen som nödvändigtvis inte sammanfaller. I ett modernt samhälle går det inte att dra alla hyresgäster över en kam och i praktiken tvinga enskilda hyresgäster att låta sig företrädas av ombud från en organisation, vars värderingar de inte nödvändigtvis delar. Att avskaffa hyresförhandlingsmonopolet innebär inte att hyresgästens besittningsskydd eller hyresnivå påverkas eftersom dessa regleras genom andra lagrum. Att man öppnar för flera organisationer behöver inte medföra några förändringar jämfört med . Många är nog nöjda. Men det är viktigt att det finns alternativ för dem som inte är nöjda och som vill göra något åt sin boendesituation. Kommunerna har det övergripande ansvaret för sina kommuninvånare som befinner sig i utsatta situationer enligt kommunallagen och socialtjänstlagen. Ett exempel är hemlöshet som huvudsakligen är ett storstadsproblem. Bland de hemlösa finns en växande andel med psykisk sjukdom. Alkohol- och narkotikaberoende är också vanligt. Livssituationen för drogberoende personer försvåras ytterligare av hemlöshet. Behandlingen bör därför kopplas till tillgång till bostad. Att motverka hemlöshet är ett kommunalt ansvar enligt socialtjänstlagen. Det är viktigt att kommunerna tar detta ansvar. Huvudmannen bör satsa på boendeformer för psykiskt sjuka människor, även för dem med missbrukarbakgrund. En viktig del av tak över huvudet-garantin är att den ser till den enskilde individen och hans eller hennes behov. Beslutet om att införa en garanti tas av de enskilda kommunerna. Det ekonomiska resurstillskott som vi moderater vill ge kommunerna ökar möjligheten för alltfler kommuner att pröva denna väg. 18Individuell värme- och vattenmätning Vid energi- och vattenhushållning har man fokuserat på tekniken och inte på de boendes vanor. För ytterligare energieffektivisering bör incitament skapas för de boende att ta ett större ansvar för energihushållningen genom att synliggöra kostnaderna för uppvärmning och vattenförbrukning. Slöseri med vatten, onödigt hög inomhusvärme som regleras via vädring etc. innebär kostnader och hög energiförbrukning, men finns väl utvecklade tekniker för att snabbt och billigt mäta varje lägenhets förbrukning av såväl värme som vatten. Alla nybyggda lägenheter bör förses med individuell värme- och vattenmätare för att nedbringa energiåtgången. Samma bör gälla vid större genomgripande ombyggnader och renoveringar av fastigheter. 19Stärkt skydd mot orimliga beslut Den politiska styrningen i har gått mot vid sidan av lagar och förordningar använda politiska mål- och ramformuleringar som grund för förvaltningsbeslut. Detta urholkar rättssäkerheten för den enskilde. Till exempel skall kommuner och länsstyrelser implementera miljömål och andra mål, vilket får en direkt bäring på den enskilde. Ägarfrämjandet har i en skrift framfört att proportionalitetsprincipen bör prägla både lagstiftning och myndigheternas handläggning av enskilda ärenden. Lagstiftningens alltmer allmänna utformning utsätter rättssäkerheten för risker. Den kommunala självstyrelsen är grundlagsfäst, men skillnader i myndighetsutövning minskar rättssäkerheten. Den moderna lagstiftningen arbetar alltför mycket med tillståndskrav och tillståndsvillkor, vilket även ofta omfattar banala saker.1 Intrånget kan måhända vara motiverat ur ett strikt förvaltningsperspektiv, men i realiteten stå i motsats till vad som kan anses vara rimligt. Intrång i äganderätten skall inte vara större än vad som kan anses vara verkligt motiverat. Vi anser därför att någon form av proportionalitetsprincip bör införas för tillämpning av allmänt hållna råd, föreskrifter, förordningar och annat som blir resultatet av kommunala eller statliga förvaltningars beslut. Det innebär att den enskilde skall kunna få prövat om olägenheter som ett myndighetsbeslut för med sig i allt väsentligt står i proportion till syftet med beslutet. Äganderätten Ansvar Skydd; Sterzl, , Lönnberg; Ägarfrämjandet 2004 s. 107 f.