mot · GT02So706 · 2005-09-30 00:00:00 — 4Från vision till konkretion i handikappolitiken3 9Social trygghet och omsorg8 9.1Lagen om stöd och service LSS8 9.2Psykiskt funktionshindrade och LSS9 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de generella handikappolitiska målen måste preciseras med mer mätbara mål. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i lagstiftningen särskilja äldre och funktionshindrade. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en lagstiftning som slår fast att bristande tillgänglighet är diskriminering.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om arbetet med att uppnå tillgänglighetsmålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kunskap om funktionshinder skall ingå i vissa utbildningar.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en utredning av handikappersättningen.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ansvarsfördelningen mellan myndigheter vid rehabilitering.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av forskning och kompetensutveckling inom rehabiliteringsområdet.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om principerna för bilstödet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av teknisk och ergonomisk kompetens hos dem som handlägger bilstödet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ta initiativ till ackreditering av företag som handikappanpassar bilar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om individuella vårdplaner för personer med dolda funktionshinder. 1Yrkande 3 hänvisat till AU. 2Yrkandena 5 och 8 hänvisade till UbU. 3Yrkandena 6 och 7 hänvisade till SfU. Den kristdemokratiska handikappolitiken är förankrad i en människosyn som både tillmäter människan ett okränkbart värde och erkänner att alla människor är olika med olika begåvning, intresse och förutsättningar. Utifrån sina egna villkor ska alla personer med funktionshinder ha rätt till delaktighet och gemenskap i samhället. Graden av handikapp är inte statisk, utan snarare en följd av samhällets beredvillighet och förmåga att gå människor med funktionshinder till mötes. Funktionshindret blir i själva verket ett handikapp för den enskilde först när samhället inte förmår kompensera bristerna. I råder bred enighet om målen för handikappolitiken. Men trots den politiska enigheten brister det svenska samhället fortfarande när det gäller att skapa delaktighet och likvärdiga levnadsförhållanden för funktionshindrade. 4Från vision till konkretion i handikappolitiken Kring den nationella handlingsplanen för handikappolitiken råder bred politisk samsyn kring de nationella målen. en samhällsgemenskap med mångfald som grund, att samhället utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet, jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder. Men de höga och samstämmiga målen till trots finns det stora brister i det svenska samhället när det gäller att förverkliga självständighet, delaktighet och jämlika levnadsvillkor för funktionshindrade personer. I relation till handikappolitikens målsättning om att funktionshindrade bl.a. ska ha likvärdiga och jämlika levnadsförhållanden finns här ett uppenbart politiskt misslyckande. De handikappolitiska målen är formulerade i bred politisk enighet, men de fungerar mest som politiska bländverk, eftersom det är svårt att mäta huruvida målen är uppfyllda. För hur mäts delaktighet, jämlikhet och mångfald i ett samhälle? Politiska beslut för att uppnå de handikappolitiska målen är svåra att utvärdera, och därigenom blir det svårt att utkräva politiskt ansvar. Och framför allt: Om målen ligger på en för hög abstraktionsnivå är det inte alldeles enkelt att kräva förändringar av handikappolitiken. Nuvarande handikappolitiska mål ska, enligt kristdemokratisk uppfattning, fungera som bärande principer även framgent. Men för att verkliga förbättringar ska åstadkommas, måste dagens generaliserande handikappolitiska mål kompletteras med mer mätbara och precisa delmål. Gruppen funktionshindrades situation är ofta komplicerad, det måste myndigheter och samhälle vara medvetna om och måste ta hänsyn till. Ofta jämställs t.ex. äldre och funktionshindrade personer i lagstiftningen eftersom båda grupperna har behov av stöd. De bör dock särskiljas i högre utsträckning som olika grupper med olika behov. föreskriver att alla barn har likvärdiga rättigheter och att barnets bästa ska sättas i första rummet. Inga barn ska diskrimineras och alla barn har rätt till liv och utveckling. Barn har rätt att uttrycka sina åsikter och vuxna ska dessutom respektera dessa åsikter. är ett bra verktyg i arbetet med att skapa ett barnvänligt samhälle, men i dessa sammanhang glöms tyvärr ofta funktionshindrade barn bort. anser att det för barn och unga personer med funktionshinder krävs ett genomtänkt, individuellt anpassat stöd och en helhetssyn. I denna helhetssyn måste tillgång till god utbildning, habilitering och rehabilitering och hälso- och sjukvård ingå. Det är även viktigt med en varierande och meningsfull fritid. Lagen och stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) saknar ett tydligt barn- och ungdomsperspektiv. Barnet måste få större inflytande över handläggningen av ansökan om stöd och service än vad som oftast är fallet. Funktionshindrade utestängs ofta av olika skäl från utbildning och arbetsmarknad, vilket medför att möjligheterna att leva som andra människor försvåras. Deltagande i samhället ställer allt större krav på utbildningsbakgrund, oavsett om man har funktionshinder eller ej. Utbildning är den viktigaste konkurrensfaktorn på arbetsmarknaden, och en fast förankring på arbetsmarknaden skapar självständighet och möjligheter till samhällsdeltagande. För att uppnå målet att människor med funktionshinder i alla åldrar ska bli fullt delaktiga i samhällslivet måste politiken fokusera på att förbättra tillgängligheten, utbildningsmöjligheterna och förankringen på arbetsmarknaden. Många människor med funktionshinder blir utestängda på grund av att mycket i samhället är otillgängligt. Det visar bland annat antalet anmälningar till där majoriteten handlar om att människor känner sig diskriminerade på grund av att tillgängliga lösningar saknas. Lagen om förbud mot diskriminering som bland annat omfattar varor, tjänster och bostäder innehåller inget skydd mot diskriminering på grund av bristande tillgänglighet. En av de mest angelägna uppgifterna i det handikappolitiska arbetet är att åtgärda bristande tillgänglighet i samhället. överväger den så kallade (N 2002:06) om man ska införa ett utvidgat diskrimineringsskydd för funktionshindrade. Som yttersta ram i arbetet med att förbättra tillgängligheten för funktionshindrade vill ha en lagstiftning som slår fast att bristande tillgänglighet är diskriminering. har beslutat om tillgänglighetsmål . anser att regeringen måste återkomma och redovisa det fortsatta arbetet med att förbättra tillgängligheten i samhället och implementera om delaktighet och jämlikhet för människor med funktionshinder. Det byggs fortfarande otillgängligt och därmed oanvändbart för funktionshindrade i . Ett exempel är handikapptoaletter som ofta inte håller måttet för många funktionshindrade. Detta trots att (1987:10) anger att man ska bygga lättillgängligt för handikappade personer. Det finns sannolikt ett behov av att ytterligare skärpa kraven på anpassningsåtgärder i äldre byggnader och annan infrastruktur. utvecklar sin politik om tillgängligt byggande i en särskild motion. Personer med funktionshinder har en lägre utbildningsnivå än den övriga befolkningen. Särskilt tydlig blir tendensen för personer med medfödda funktionshinder. Utbildningsväsendet och samhället i övrigt måste stötta funktionshindrade personer så att de kan ta del av utbildningsutbudet. En viktig uppgift för skolan är att öka medvetandet om funktionshinder bland eleverna. Förståelsen för de funktionshindrades situation och behov ska förklaras för eleverna i ett tidigt skede. Skolan ska kraftfullt motverka diskriminering av elever och personal med funktionshinder. Enligt ska alla barn ha rätt till utbildning. Många elever med funktionshinder behöver särskilt stöd och mer hjälp. De har rätt till anpassade läromedel och hjälpmedel som de ska få som andra elever får sina läromedel. Samma villkor ska gälla för alla barn, oavsett om barnet är funktionshindrat eller inte. I ställs krav på medlemsstaterna för att uppnå delaktighet och jämlikhet för personer med funktionshinder. Staterna ska därför erkänna principen om lika möjligheter till utbildning på grundskole-, gymnasie- och högskolenivå för barn, ungdomar och vuxna med funktionsnedsättning. Utbildningen bör vara integrerad med ordinarie utbildning. Men den fysiska tillgängligheten i svenska skolor och högskolor är inte tillräckligt bra. Bristerna blir särskilt tydliga i . Medfödda handikapp är vanligtvis kända innan barnet börjar skolan, men ofta saknar skolorna beredskap när funktionshindrade barn börjar i skolan. Barn med funktionshinder och mindre synliga handikapp måste få den hjälp och den uppmärksamhet som de utifrån sina behov av särskilt stöd behöver. är därför kritiska till regeringens nedläggning av några av specialskolorna. På grund av att många kommuner saknar kunskap och förmåga att ta emot barn med funktionshinder kan integreringen av dessa barn lätt leda till segregering. Innan en integrering sker måste mer resurser satsas på att förbereda kommunerna på att möta barn med funktionshinder. anser att särskolan ska finnas kvar för elever med utvecklingsstörning som har behov av en anpassad undervisning. Tyvärr tyder många uppgifter, bland annat från , på att allt fler barn placeras i särskolan på tveksamma grunder. Det har bland annat drabbat många så kallade bokstavsbarn. Kunskap om olika funktionshinder bör ingå i vissa utbildningar. Särskilt viktigt är det i utbildningen av arkitekter och byggnadsingenjörer. Obligatorisk utbildning om funktionshinder behövs på lärarhögskolorna. Kontinuerlig fortbildning behövs för skolpersonal och skolmyndigheter om barn och ungdomar med funktionshinder. Tillgänglighet till och anpassning av lärosätenas lokaler ska prioriteras. För döva studenter är tillgången till dövtolkar helt avgörande för om de ska kunna genomföra sin utbildning. har fler dövtolkar utbildats, vilket underlättar för de döva studenterna. Det råder dock alltjämt stor brist på dövtolkar följden blir att det för många döva blir svårt eller omöjligt att studera. Bristen skulle kunna avhjälpas genom ett mer aktivt samhällsstöd. utvecklar sin politik för elever med behov av särskilt stöd i en särskild motion. Tillgång till arbete och egen lön ger ekonomisk trygghet, men funktionshindrade har inte samma möjligheter att få ett arbete som andra. Kunskaperna om funktionshindrade och deras arbetskapacitet är bristfällig såväl inom näringslivet som inom det offentliga. Lagstiftningen som förbjuder diskriminering av funktionshindrade i arbetslivet är ett viktigt framsteg, eftersom den är ett starkt uttryck för samhällets attityder och därmed normgivande. Men det saknas fortfarande ett helhetsgrepp. Funktionshindrade har inte kommit in på arbetsmarknaden på ett sådant sätt som man borde kunna förvänta sig. Det vore därför lämpligt att se över hur arbetsförmedlingarna arbetar med att stödja funktionshindrade för att de ska komma ut i arbetslivet. Det är önskvärt att en ökad tonvikt läggs på användandet av lönebidrag för att hjälpa funktionshindrade in på arbetsmarknaden. Det gör att de som vill och kan jobba på vanliga arbetsplatser får bättre förutsättningar att komma ut i det ordinarie arbetslivet. Det är också viktigt att handikapporganisationerna får komma till tals när stora förändringar ska göras, till exempel inom arbetsmarknadspolitiken. Därmed finns redan på ett tidigt stadium möjlighet att förhindra beslut som i förlängningen kan leda till diskriminering. Kristdemokratisk arbetsmarknadspolitik för funktionshindrade personer utvecklas i en särskild motion (2005/06:A420). Handikappersättningens utformning har flera allvarliga brister. Konstruktionen med olika nivåer medför att kompensation inte ges för merkostnader i behövlig utsträckning och att personer som har kostnader på lägre nivåer överhuvudtaget inte kan få någon ersättning. Handikappersättning utgår inte heller till personer som får ett funktionshinder efter fyllda . Vad gäller personer med omfattande rörelsehinder så utsätts dessa för en mycket noggrann individuell bedömning trots att merkostnaderna uppenbart är betydande. Här borde möjligen en mer schabloniserad bedömning kunna ske. Det finns ett stort behov av en översyn av nuvarande lagstiftning. Många personer med funktionshindrade lever under knappa ekonomiska omständigheter. Detta beror framförallt på att handikappade människor har merkostnader till följd av sitt funktionshinder. Ett flertal utredningar har konstaterat att funktionshindrade personers inkomster är lägre än för genomsnittsbefolkningen samt att levnadsomkostnaderna är högre. För att i någon mån kompensera de extra kostnader som ett funktionshinder medför kan den enskilde ansöka om handikappersättning hos . Men anser att lagstiftning och regelverk inte på ett optimalt sätt medför att den enskilde får ersättning för sina kostnader. Om handikappersättning ska bli den ersättning för merkostnader och hjälpbehov som från början var intention måste handikappersättningen ses över. har förflutit sedan den senaste utredningen . Utredningen bör vara övergripande och inte enbart se över vissa detaljer. Alla ska ha rätt till medicinsk, social och arbetslivsinriktad rehabilitering. Det inkluderar även snabb tillgång till hjälpmedel. En verkningsfull rehabilitering kräver en sammanhållen rehabiliteringsprocess med respekt för den enskildes behov. Den oklara ansvarsfördelningen mellan inblandade myndigheter är ett hinder för funktionshindrades rehabilitering. ansvar sträcker sig fram till dess den försäkrade är arbetsförmögen enligt medicinska kriterier. kräver å sin sida att individen ska vara inte bara frisk utan även anställningsbar. Dessa olika kriterier leder till att den enskilde slussas mellan myndigheter utan mening eller mål. Individen går miste om en sammanhållen rehabiliteringsprocess. För att få verkningsfulla rehabiliteringar krävs att åtgärder vidtas för att undanröja hindren. Ett annat problem är bristerna i det vetenskapliga underlaget för olika rehabiliteringsmetoder. Det behövs konkret forskning kring rehabiliteringen av funktionshindrade. Det behövs också kompetensutveckling. Det finns stora brister i rehabiliteringen av barn med hjärnskador. Epidemiologiska undersökningar har visat att endast en mycket liten andel av alla hjärnskadade barn får någon rehabilitering. Restsymtom finns, enligt internationella publikationer, hos av de skadade. Restsymtomen är främst av kognitiv karaktär, men även personlighetsmässiga avvikelser förekommer. Hjärnskadade barns behov av rehabilitering måste uppmärksammas mer. Landstingen ska erbjuda hjälpmedel till funktionshindrade personer. I en del landsting är det mycket långa väntetider för hjälpmedel. Det förekommer att köerna till utprovning av hörapparat överstiger . Barns och vuxnas behov av hjälpmedel för att kompensera ett funktionshinder skiljer sig åt i flera avseenden. För att stimulera funktionshindrade barns utveckling är hjälpmedel ofta nödvändiga. Alla barn utvecklas genom lekandet och det gäller även funktionshindrade barn. Handikappades barns behov av hjälpmedel för fritidsverksamhet är mer omfattande men tilldelningen är inte tillräcklig. Landstingens hjälpmedelscentraler har mycket olika praxis, och här och var råder det oklara regler ifråga om rollfördelningen och beslutanderätten mellan habiliteringsläkare, habiliteringsorganisation och hjälpmedelscentralerna. Handikappidrotten måste ses som ett komplement till sjukgymnastik. Idrotten kan skapa större kroppskännedom, ökat självförtroende och gemenskap och därigenom bidra till en snabbare och effektivare rehabilitering. 9Social trygghet och omsorg Den så kallade handikappreformen, som infördes , reglerar samhällets skyldigheter att ge olika former av stöd till personer med funktionshinder. Lagstiftningen har stor betydelse för handikappades möjligheter till självständighet, livskvalitet och inflytande i samhället. Tyvärr kan det konstateras att lagstiftningen och dess tillämpning i vissa fall brister när det gäller att tillgodose de funktionshindrades rättigheter. är det viktigt att säkra denna reform som möjliggör självständighet, livskvalitet och inflytande, så att dess innehåll inte naggas i kanten i takt med det allt svårare tillståndet i kommunernas ekonomi. I ett ekonomiskt kärvare läge är det särskilt angeläget att bevaka att handikappreformen inte förfuskas. 9.1Lagen om stöd och service LSS Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) reglerar samhällets skyldigheter att ge olika former av stöd till psykiskt och fysiskt funktionshindrade. Alltsedan lagen trädde i kraft har många invändningar framförts gällande lagens utformning och tillämpning. Brister i LSS har påtalats av både brukare och huvudmän. Erfarenheterna har visat på otydligheter i definitioner av såväl personkretsen som vissa insatser. Därutöver finns tydliga brister i regelverket som bör ses över. Med dagens utformning av LSS är det svårt att bedöma verksamhetens kvalitet och det finns brister när det gäller att åtgärda kvalitetsproblem. Det saknas bestämmelser om anmälningsplikt vid missförhållanden och länsstyrelsernas tillsynsinstrument är begränsade. Och när kommuner inte verkställer sina egna beslut enligt LSS saknas påtryckningsmedel. Det borde , efter att lagen trädde i kraft, vara möjligt att analysera och utvärdera effekterna av lagstiftningen. Denna översyn ska, enligt uppfattning, företas utan att ifrågasätta själva rättighetslagstiftningen som sådan. och har framfört åsikten att en större översyn av LSS är nödvändig för att kunna förverkliga de politiska ambitionerna med lagstiftningen. En större översyn behövs även för att se över kostnadsansvaret för reformen. Det finns två starka skäl till att verksamheten i stället bör finansieras av staten. För det första bör löften som ställs ut av staten också finansieras av staten. Särskilt när lagstiftningen är så detaljerad att kommunernas handlingsutrymme är näst intill obefintligt. Det kommunala självstyret är starkt kopplat till att kunna förena utförandet av uppgifter med lokala politiska beslut och avvägningar. Om det utrymmet saknas bör verksamheten finansieras av staten. För det andra är risken stor för integritetskränkning av individer i små kommuner. Det finns ett antal fall i landet där medierna uppmärksammat att kommunens kostnader ökat med miljonbelopp på grund av en enda individ. Bristen på anonymitet i små kommuner blottlägger ofta vilka personer det handlar om. Detta är otillfredsställande sett ur drabbade individers synvinkel. 9.2Psykiskt funktionshindrade och LSS De psykiskt funktionshindrade får inte LSS-insatser i den omfattning som lagstiftaren avsett. ifrån 1992 uppskattade antalet psykiskt funktionshindrade som hade behov av LSS-insatser till ca 20 000 individer. Ytterligare 20 000 personer hade behov av insatser vad gäller daglig social verksamhet. erhöll ca 2 700 personer insatser enligt LSS på grund av psykiska funktionshinder. Handläggare på kommunerna anser att lagen är svår att tillämpa. De beviljar därför insatser enligt socialtjänstlagen, vilket innebär att insatserna inte är anpassade efter den enskildes speciella behov. Det finns betydande kunskapsbrister på kommuner och försäkringskassor kring psykiskt funktionshindrades behov. Regeringen bör göra en översyn av hur LSS-lagstiftningen fungerar för psykiskt funktionshindrade. Översynen bör omfatta frågor som hur insatserna är preciserade med tanke på gruppens behov och personkretsens avgränsning. Det är för den enskilde stor skillnad på de stödinsatser som ges genom LSS respektive SoL. Stöd genom LSS ger sammantaget en bättre livskvalitet på grund av den stödbehövandes möjligheter till inflytande över vilka insatser som ges. Den enskilde har inte rätt till försörjningsstöd för de höga merkostnader som funktionshindret medför. menar därför att personligt stöd ska vara en rättighet även inom SoL. Bilstödet är ett bidrag till funktionshindrade personer för köp och anpassning av motorfordon. Bilstödet behöver förändras det är en tillgänglighetsfråga som berör många funktionshindrade människor. Ett tydligare brukarperspektiv är nödvändigt. Den faktiska funktionsnedsättningen måste utgöra grund för rätten till bilstöd. har överlämnat ett betänkande Mobil med bil Ett nytt synsätt på bilstöd och färdtjänst (SOU 2005:26). Utredningen anser att starka skäl talar för att på olika sätt utöka möjligheterna för personer med funktionshinder att kunna förflytta sig med egen bil. Utredningen lämnar därför ett antal förslag för att ge betydligt fler personer med funktionshinder möjlighet att resa med egen bil anpassad efter deras behov. Detta ska ske dels genom att det statliga bilstödet görs tillgängligt för ytterligare grupper, dels genom att det öppnas en möjlighet för landets kommuner att lämna stöd för anpassning och anskaffning av motorfordon, som ett alternativ till färdtjänsten. En slutsats av utredningens jämförelse mellan färdtjänst och bilstöd är att det ofta är mer kostnadseffektivt för samhället att erbjuda någon form av bilstöd för en person som reser mycket med färdtjänst. Bilstödet kan endast ges till en person med funktionshinder i arbetsför ålder (upp till , förtidspensionerad upp till ) och till förälder till ett handikappat barn. Cirka 25 000 personer är beviljade bilstöd. anser att den faktiska funktionsnedsättningen ska utgöra grund för rätten till bilstöd. I de fall då en person inte själv kan framföra ett fordon ska familjemedlemmar eller assistenter kunna fungera som chaufför. vill att kompetens tillförs handläggare på och försäkringsläkare. Teknisk och ergonomisk kompetens måste finnas hos dem som handlägger bilstödet. De åldersgränser som finns ska slopas. Anpassningar av fordonet måste ofta göras. Sådana anpassningar som är nödvändiga på grund av funktionshindret ska täckas av anpassningsbidrag. Regeringen bör ta initiativ till att se över möjligheterna att tillskapa någon form av ackreditering av företag som anpassar bilar. kan vilken bilfirma som helst anpassa bilar. En ackreditering skulle både den enskilde, staten och bilfirmorna tjäna på. Detta bör ges regeringen till känna. Vidare har regeringen anslagit otillräckliga resurser till bilstöd för funktionshindrade. höjer anslaget till bilstöd med . Funktionshinder är dolda. Till de dolda handikappen räknas bland annat allergier, psykiska sjukdomar och neurologiska funktionshinder. Att individens handikapp är osynligt kan innebära en särskilt stor belastning för den som är drabbad. Alla med dolda funktionshinder som vill ska få en individuell vårdplan. Det ska även erbjudas i de fall insatserna inte ges enligt LSS. För att kunna erbjuda människor en attraktiv vård krävs att ett mer individuellt arbetssätt tillämpas där den enskildes möjligheter, önskemål och resurser står i centrum. Oavsett vem som ger vården, offentlig eller enskild vårdgivare, ska individuella vårdplaner användas. I planen ska alla insatser som behövs finnas med. Det kan vara vad kommunen eller ska tillgodose, men även övrigt som den enskilde är i behov av för att uppnå goda levnadsvillkor. Det kan vara sjukvårdsinsatser, arbetsträning, sjukgymnastik, studier, rekreation m.m. Planen ska vara den enskildes arbetsinstrument för att skapa sig ett självständigt liv, inte en dokumentation över en myndighets insatser.