mot · GT02Ju304 · 2005-09-26 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skärpningar av den svenska vapenlagen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om svensk ratificering av s.k. eldvapenprotokoll. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om fortsatt svenskt stöd för framtagandet av internationella instrument inom området märkning och spårning av små och lätta vapen.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stödja en juridiskt bindande global konvention rörande vapenöverföringar i den riktning som anges av ramverksfördraget rörande internationella vapenöverföringar, Arms Trade Treaty.1 1 Yrkandena 3 och 4 hänvisade till UU. Den okontrollerade spridningen av små och lätta vapen, det vill säga den okontrollerade tillgången och efterfrågan på små och lätta vapen, är en av vår tids största hot mot människors säkerhet. Till följd av denna spridning får mer än 500000 människor sätta livet till en person varje minut, , året om. Jämlikt beräknas det finnas över 650 miljoner lätta vapen i världen, alltså ett på var tionde person, och 78 miljoner lätta vapen produceras . På internationell nivå är det främsta instrumentet handlingsplan för att förhindra och bekämpa den olagliga handeln med små och lätta vapen i alla dess former. Handlingsplanen är både ett stadfästande av tidigare antagna internationella instrument med bäring på bekämpandet av lätta vapens spridning, och den uppmanar till att ytterligare åtgärder vidtas på detta område. Även för svenskt vidkommande har nödvändigheten av reformer och införandet av ökade kontrollmekanismer uppenbarats vid konferens, samt 2003 och uppföljningskonferenser. äger en översynskonferens rum, då handlingsplanen och medlemsländernas uppfyllande av planen skall utvärderas. Det är framför allt i ljuset av dessa konferenser som följande åtgärder föreslås. 3Skärpningar av den svenska vapenlagstiftningen lade fram Ds 2004:32 angående ökad kontroll av vapen m.m. Utredningen anvisar en rad skärpningar av den svenska vapenlagstiftningen som efterlyst, nämligen bland annat: tidsbegränsning av vapenhandlartillstånd, förbättrad tillsyn/inspektion, reglering av effektbegränsade vapen, skärpning av lånebestämmelser (lämplighetsintyg) samt förbättringar avseende underrättelser mellan myndigheter i vapenärenden. Det är angeläget att skärpningar kommer till stånd. Den svenska vapenlagstiftningen är i ett europeiskt och även globalt perspektiv förhållandevis restriktiv, men det finns i gällande vapenlagstiftning flera kryphål som har utnyttjats och fortsätter att utnyttjas för olagliga eller annars olämpliga syften. Enligt uppskattning är dessvärre ett transitland för ett tämligen betydande antal olagliga vapen. Antalet beslagtagna vapen har ökat , beslagtogs 1441 vapen, varav enhandsvapen, det vill säga revolvrar eller pistoler. I denna mening är det också särskilt viktigt att förstå sambandet mellan lagliga och olagliga aktiviteter. Lejonparten av de olagliga vapnen har ett lagligt ursprung, i och globalt. Det som är bekymmersamt ur samhällssynpunkt är just dessa, de förkomna vapnen. Att uppställa rekvisit för bedrivandet av lagliga aktiviteter med vapen, särskilt handeln med vapen, är därför ett sätt att minska andelen förkomna vapen. Ett lagligt vapeninnehav kan också omvandlas till olagligt vapenbruk; tillgången till vapen kan göra att dessa tillgrips i en konfliktsituation. Åtlydnad av förvaringsbestämmelserna är grundläggande härför, liksom överhuvudtaget för att skjutvapen inte skall hamna i orätta händer. Regeringen bör därför lägga fram en proposition i ärendet. 4Ratificering av FN:s eldvapenprotokoll En angränsande fråga till skärpningarna av den svenska vapenlagstiftningen är svensk ratificering av protokoll av mot den olagliga framställningen av och handeln med eldvapen m.m., vilket protokoll kompletterar FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet. Protokollets bestämmelser upptar huvudsakligen följande: kriminalisering av olaglig handel med eldvapen och ammunition, beslagtagande och förverkande av vapen, förande av vapenregister, märkning av vapen, förvaringskrav, dokumentkrav för export och import samt registrering av s.k. förmedlare (brokers). Protokollet skrevs under av . Det är otillfredsställande att ännu efter underskriften, inte har ratificerat protokollet. Skälet härtill synes vara att EU-lagstiftning på området väntas. Det måste emellertid antas att FN:s vapenprotokoll är förenligt med kommande EU-lagstiftning och vice versa. Bland EU-länderna har nämligen , , , , , , , och ratificerat protokollet. Förutom har de Europeiska gemenskaperna, , , , , , , och undertecknat protokollet. Således är nio EU-länder bundna av protokollet såsom parter, liksom nio EU-länder och de Europeiska gemenskaperna förbundit sig att inte motverka dess syfte såsom undertecknare av protokollet. Därutöver skulle det under alla omständigheter vara märkligt om de förestående EU-bestämmelserna vore mindre vittgående än de som upptas i FN:s vapenprotokoll, som ju endast sätter minimistandarder. Mot denna bakgrund ter sig en ratificering av FN:s eldvapenprotokoll som följdriktig och önskvärd. Det skulle bekräfta motiven bakom skärpningarna i den svenska vapenlagstiftningen, liksom ratificeringen skulle utgöra ett förväntat stöd från svenskt håll till översynskonferens i FN rörande dess handlingsplan inom små och lätta vapen. I FN har tillsatts en öppen arbetsgrupp för utarbetandet av ett förslag till internationellt instrument som möjliggör för stater att märka och spåra olagliga små och lätta vapen. Ett sådant förslag företeddes vid 2005 års uppföljningskonferens i FN. Bland de omständigheter som dryftades vid konferensen och tidigare arbetsmöten, återfanns bland annat följande frågor: huruvida konventionen skulle vara juridiskt eller politiskt bindande samt om märkning av ammunition skulle innefattas i densamma. Dessvärre utmynnade förhandlingar i ett förslag om politiskt bindande instrument, utan bestämmelser rörande märkning av ammunition. och EU:s linje var tillsammans med bland annat flertalet länder från söder om och att instrumentet åtminstone skulle leva upp till FN:s eldvapenprotokoll, som ju är juridiskt bindande och inbegriper tämligen omfattande märkningsbestämmelser. Det är glädjande att regeringen i FN drivit frågorna rörande märkning och spårning på sätt som skett. bör även fortsättningsvis liksom i andra sammanhang, såsom i regionala och interregionala samarbeten, exempelvis inom ramen för , fortsätta att stödja framtagandet av bindande internationella standarder för märkning och spårning av eldvapen och ammunition. inom små och lätta vapen gör, såsom ovan angavs, uttryckliga hänvisningar till gällande folkrättsliga bestämmelser och övriga internationella instrument med relevans för små och lätta vapen-problematiken. I de resolutioner som antagits till stöd för handlingsplanen liksom i själva handlingsplanen omnämns bland annat , vapenembargon antagna av samt regler om statsansvar och humanitärrättsliga förpliktelser. De refererade bestämmelserna är nämligen centrala för att minska det faktiska globala överskottet på små och lätta vapen, ett överskott som inte kan sägas svara mot rimliga säkerhetsbehov och därför hamnar i orätta händer. Det finns således en rad gällande folkrättsliga bestämmelser som har bäring på internationella överföringar av små och lätta vapen. Dessa rättsregler kan följa av beslut i och av konventioner, åter andra är grundade i den så kallade sedvanerätten. För just vapenöverföringar gäller det senare för exempelvis reglerna om statsansvar, en betydande del av den internationella humanitära rätten samt MR-regimerna. Beträffande den internationella humanitära rätten finns sålunda uttryckliga förbud mot vissa vapen och viss ammunition, liksom förbud mot visst bruk av annars tillåtna vapen. Internationella överföringar kan därför inte ske av sådana små och lätta vapen som är förbjudna jämlikt den humanitära rätten. I enlighet med den på sedvana grundade humanitära rätten erfordras emellertid inte enbart att stater skall efterleva densamma, utan att stater även skall säkerställa att alla andra stater också efterlever den humanitära rätten. Till exempel kan inte vapen exporteras till ett land där risk finns för att den humanitära rätten kan komma att kränkas. Ej heller kan vapen exporteras till ett land om risk finns för vidare export till tredje land där den humanitära rätten kan komma att kränkas. Förslaget om en Framework Convention on International Arms Transfers, ett ramverksfördrag rörande internationella vapenöverföringar, även känt som , bygger på de rättsprinciper som hänvisar till. Ramverksfördraget stipulerar att varje internationell överföring skall vara tillståndspliktig. Vidare anger ramverksfördraget vissa villkor för att en överföring skall kunna tillåtas, i korthet följande: För det första får inte överföringen stå i strid med uttryckliga folkrättsliga förbud mot vissa överföringar eller vissa vapen. För det andra får inte vapen komma eller riskera att användas på ett sätt som strider mot eller internationell humanitär rätt, kränker mänskliga rättigheter eller för att begå folkmord. För det tredje bör vid tillståndsprocessen beaktas överföringens effekt med avseende på framför allt hållbar utveckling och regional säkerhet. Därtill inbegriper ramverksfördraget en bestämmelse om upprättande av ett internationellt register för små och lätta vapen-överföringar. Sammantaget och följaktligen är förslaget om ett en kodifiering av åtminstone för redan gällande folkrättsliga bestämmelser gällande vapenöverföringar till, från eller genom riket. De principer som kommer till uttryck i och genom ramverksfördraget är principer som anser vara juridiskt bindande. I enlighet härmed har det också antagits att ramverksfördraget är förenligt med gällande svensk lagstiftning på området. Så har framgått av bland annat dåvarande statsrådet svar på fråga 2003/04:63 om internationell konvention om vapenexport. Enda nyheten i förhållande till den svenska lagstiftningen rör det så kallade utvecklingskriteriet. Härvidlag kan emellertid för svenskt vidkommande pekas på att EU:s uppförandekod för vapenexport innehåller ett mycket explicit utvecklingskriterium, samt att detta kriterium är på väg att införlivas i den svenska krigsmateriellagstiftningen. har också varit drivande för operationaliseringen av det europeiska utvecklingskriteriet liksom för omvandlingen av hela EU-koden till ett rättsligt bindande instrument. Av dessa skäl möter det inte hinder att stödja ramverksfördragets bestämmelse om hänsynstagande till hållbar utveckling. Ytterligare en fråga har gällt huruvida ramverksfördraget skall vara juridiskt eller politiskt bindande. I detta sammanhang är det självfallet avgörande att redan anser principerna i ramverksfördraget vara folkrättsligt bindande samt att de är förenliga med svensk lagstiftning på området. För måste det te sig som en självklarhet att ramverksfördraget eller dess motsvarighet skall vara juridiskt bindande. Något annat skulle ju kunna urholka den rättsliga valören hos grundläggande regler om bland annat statsansvar och humanitärrättsliga förpliktelser när dessa regler i själva verket tarvar kodifiering för att inskärpas och förtydligas inom området vapenöverföringar. Viss oklarhet har också uppstått gällande om ett juridiskt bindande ramverksfördrag kan innebära att försvarspolitiska beslut och hänsynstaganden kan överprövas på rättslig väg, det vill säga komma att underkännas av i eller av den tvistlösningsmekanism som parterna till fördraget må överenskomma (någon sådan ingår inte i förslaget till fördrag). Även denna oro synes opåkallad, inte minst ur svensk synvinkel. Givet att principerna i ramverksfördraget är folkrättsligt bindande för , är de redan tillämpbara visavi inför i . Därtill har någon överprövning i domstolen av svenska försvarspolitiska beslut inte ägt rum, trots att principerna är av gammalt datum och trots att till exempel rapporterat överföringar till FN:s register för konventionella vapen. Anledning saknas därför tro att en sådan överprövning kommer att aktualiseras. stödjer följande 31 länder ett ramverksfördrag rörande internationella vapenöverföringar: , , , , , , , , , , , Heliga Stolen, , , , , , , , , , , , , , , , , , och . Följande 22 länder har uttryckt stöd för gemensamma globala principer för vapenöverföringar i den riktning som ramverksfördraget anger: , , , , , , , , , samt för EU:s räkning inbegripet blivande medlemsstaterna och , kandidatländerna och , liksom , , , Forna jugoslaviska republiken , , och . Härvid förtjänar stöd att uppmärksammas särskilt. har tillsammans med bland annat genomfört en rad regionala och subregionala konferenser för att undersöka stödet för principer gällande internationella vapenöverföringar, ett initiativ benämnt Transfer Control Initiative. I slutet av denna process, och på grundval av densamma, förklarade sitt stöd för ett ramverksfördrag rörande internationella vapenöverföringar. Innevarande halvår är ordförandeland i EU. Mot bakgrund av och samsyn och nära samarbete i denna fråga, liksom i översynen av EU:s uppförandekod, framstår det som både önskvärt och genomförbart att bistå ordförandeskap och de ansträngningar som under ordförandeskapet kommer att göras i frågan, såsom skedde under mötet i mellan EU:s utrikesministrar då ramverksfördraget föredrogs av . Det vore mycket tillfredsställande om detta tillfälle greps för att på EU-nivå uppbåda stöd för ramverksfördraget. EU:s uppförandekod för vapenexport har ju också i väsentliga avseenden tjänat som förebild till ramverksfördraget rörande vapenöverföringar. Sammantaget finns synnerligen övertygande skäl för ett uttalat svenskt stöd för ramverksfördraget rörande internationella vapenöverföringar. Ramverksfördraget har mycket goda utsikter att bli en hörnsten i det globala arbetet för att minska antalet små och lätta vapen i omlopp, för att åstadkomma en ansvarsfull handel med dessa vapen. Tiden är mogen och ett svenskt stöd är efterlyst eller snarare förväntat, allra helst om även skall gå i bräschen för nedrustningsfrämjande åtgärder. Därför bör uttrycka sitt stöd för , ramverksfördraget rörande internationella vapenöverföringar.