mot · GT02So703 · 2005-09-30 00:00:00 — Ambitionen måste vara att dämpa kostnadsutvecklingen för läkemedelsförmånen. Detta får dock inte innebära att patienter i behov av medicinering tvingas avstå läkemedel av ekonomiska skäl. En förbättrad uppföljning kan uppnås med hjälp av arbetsplatskoder på förskrivna recept. Dessa är en förutsättning för att föreskrivet läkemedel ska omfattas av läkemedelsförmånen. Verksamhetschefer, sjukvårdshuvudmän och den enskilde förskrivaren kan få en god uppfattning om förskrivningsmönster och får därmed möjlighet att genomföra kvalitetsuppföljningar. Men ett stort antal läkare förskriver läkemedel utanför den egentliga hälso- och sjukvården och avlastar då bl.a. akutsjukvården. anser att man kan pröva att förse dessa läkare med en egen kod som följer kompetensen. På så sätt kan koden inte användas för att identifiera en enskild receptutfärdare. Det skulle ge underlag för kvalitetsuppföljningar av också dessa läkares förskrivningar. En förstärkning av hela vård- och omsorgssektorns resursnivå är viktig för att kunna ta till vara såväl läkemedel som andra insatser till gagn för patienten. Detta kräver att huvudmännen fortsätter effektivisera verksamheter där det finns möjlighet att nå framgång. Med fortsatt utbyggnad av telefonrådgivning och opartisk information till patienten kan läkemedelsförskrivningen bli bättre. Mörkertalet är stort vad gäller biverkningar av läkemedel. Antalet dödsfall är inte känt men det kan röra sig om tusentals människor. Åtskilliga vårdplatser används för patienter som insjuknar eller skadas av biverkningar av mediciner. Studier har visat att läkemedelsbiverkningar är orsaken till av inläggningarna av äldre på sjukhus. Det är alltför vanligt att patienter använder flera olika läkemedel , utan någon mer ingående överblick. För patienter inom särskilda boenden och hemsjukvården är läkemedelskonsumtionen ofta särskilt omfattande. Det är då inte ovanligt att olika läkemedel påverkar varandra genom s.k. interaktion, vilket kan leda till antingen utebliven effekt eller biverkningar. En utredning om författningsreglering av inom hälso- och sjukvården ser bl.a. över möjligheterna till bättre uppföljning av patienters läkemedelskonsumtion. anser att det måste till system och metoder som möjliggör en bättre uppföljning och kontroll av förskrivningen av läkemedel, i synnerhet för äldre i särskilda boenden. Trots att dessa problem är kända och konstaterat stora har mycket litet gjorts för att avhjälpa problemen. att en patients totala läkemedelsanvändning analyseras, diskuteras och åtgärdas inom ramen för ett tvärprofessionellt samarbete, har i genomförts i olika avgränsade projekt . Dessa projekt har också utvärderats och resultaten visar entydigt på att läkemedelsgenomgångar ger positiva effekter. anser att det i många fall finns ett behov av farmaceutisk uppföljning av förskrivning och ordination av läkemedel för vissa brukargrupper. Det är viktigt att projektverksamheten inom området upphör och övergår till att bli en naturlig och integrerad verksamhet i landsting och kommuner. Detta bör ges regeringen till känna. Utvecklingen av läkemedel går snabbt och förskrivarnas uppgift blir alltmer komplicerad. Det krävs omfattande kunskap och erfarenhet för att skriva ut läkemedel, särskilt när patienterna behandlas med flera olika mediciner. anser mot denna bakgrund att den införda läkemedelsförteckning som innehåller uppgifter om förskrivna läkemedel är ett steg i rätt riktning. Men läkemedelsförteckningen är ofullständig eftersom uppgifter om förskrivningsorsak, diagnoser, allergier, mål för behandlingen m.m. dvs. uppgifter som är helt avgörande för att läkaren ska kunna värdera nyttan av pågående behandling av integritetsskäl inte ska föras från sjukvården till ett register. Dessutom ges inte landstingen möjligheter till en förbättrad medicinsk eller ekonomisk uppföljning av läkemedelsförbrukningen. Läkemedelsförteckningen riskerar också att försena sjukvårdshuvudmännens utveckling av datoriserade patientjournaler och elektroniska förskrivarstöd. Landstingen behöver ges förutsättningar för att utvärdera läkemedelsbehandling på samma grunder som övriga behandlingsalternativ. Genom att läkemedelsförteckningen hanteras av får inte landstingen möjlighet att utvärdera förskrivningen, vilket beklagar. Olika vårdenheter måste kunna följa upp sitt handlande och därvid jämföra sig med rekommendationer, vårdprogram, konsensusdokument vad gäller vetenskap och beprövad erfarenhet m.m. Detta skulle också få stor betydelse för möjligheten till en säkrare läkemedelshantering och medicinförbrukning bl.a. i äldrevården. Även om den nuvarande läkemedelsförteckningen inte ger tillräckligt underlag för kompletta utvärderingar, bör förteckningen handhas av landstingen. vill, som tidigare nämnts, se ett system med enhetliga patientjournaler, som inkluderar läkemedelsförskrivning. Systemet bör bygga på elektronisk journalföring knuten till patienten och inte till den vårdenhet som patienten besöker. Ett sådant system skulle kunna innebära en möjlighet att samla all information om den enskilde på ett ställe. Genom patientens medgivande kan informationen komma förskrivare och farmaceuter till del. Framtagandet av denna lösning bör ingå i en strategi för att åstadkomma ett sammanhållet IT-system för hälso- och sjukvården i . Ett system för enhetliga patientjournaler kräver dock större lagändringar, vilket den s.k. utreder. Utredningen ska överväga frågor som bl.a. rör elektroniska patientjournaler och överföring av uppgifter mellan olika organisatoriska vårdenheter inom hälso- och sjukvården. Regeringen bör återkomma till med en strategi för att införa heltäckande, elektroniska patientjournaler enligt ovan. Det svenska apoteksmonopolet bör avskaffas . Det finns goda skäl att tro att det går att åstadkomma effektivisering och därmed lägre kostnader genom fri konkurrens på detta område. Frågan om avreglering är också väl utredd genom statliga utredningar som visat att det är svårt att finna goda motiv för ett långsiktigt bibehållande av nuvarande monopol. Ett avskaffande av apoteksmonopolet kan bidra till bättre hälsa för medborgarna och lägre läkemedelskostnader för staten. är det enda land inom som vidmakthåller ett statligt monopol på apoteksverksamhet. Staten måste dock även efter monopolets avskaffande kunna ställa samma krav på säkerhet, effektivitet och tillgänglighet. Kontroll och tillsyn av apoteksverksamheten ska, även efter en avreglering, ske genom statens försorg. har tillsammans med övriga partier i väckt en motion om framtid (2004/05:So38). utgångspunkt i tandvårdsfrågor är att tänderna är en del av kroppen. Ett mål med förändringar av tandvårdsförsäkringen bör, enkelt uttryckt, vara att det inte ska kosta mer att gå till tandläkaren än till läkaren. Ur ett hälso- och samhällsekonomiskt perspektiv måste tandvårdsstödet vara konstruerat så att tandvårdsbehoven minskar. Dessutom ska detta kombineras med rimliga kostnader för samhället och patienterna. Forskare har kunnat klarlägga ett antal samband mellan dålig munhälsa och olika sjukdomar som hjärt-kärlsjukdomar, hjärnblödning och diabetes. Detta är ett ytterligare bevis på att god munhälsa också kan förebygga andra sjukdomar. Det är alltid svårt att ifrågasätta system som funnits . anser dock att i en krympande ekonomi med ökad oro från medborgarna måste man våga överväga andra lösningar. Det finns särskilda grupper i samhället, t.ex. anorektiker och bulemiker, vars tandvårdskostnader i dagens system blir ett stort problem. En annan särskilt utsatt grupp är de äldre i s.k. särskilda boendeformer. anser att en utredning bör tillsättas i syfte att kartlägga förutsättningarna för att inkludera tandvårdsförsäkringen i den allmänna sjukförsäkringen. För att i en trängd budgetsituation åtminstone ta ett första steg i riktning mot att tandvården inordnas i hälso- och sjukvårdens avgiftssystem, vill placera kirurgisk behandling av tandlossningssjukdom inom sjukvårdens högkostnadsskydd. Det handlar om en utsatt grupp patienter med kronisk, allvarlig infektionssjukdom. Obehandlad leder den till bestående funktions- och organförlust och ger risk för allmänhälsan, både direkt och indirekt. avsätter för denna reform. anser även att specialistbehandling av bettfysiologiska tillstånd och vävnadsprov av tandläkare () bör placeras under högkostnadsskyddet. Båda behandlingsområdena avser patienter som om de för samma åkomma söker sjukvården omfattas av högkostnadsskyddet. Patienter som står inför vävnadsprov och patienter med svårbehandlad ofta långvarig och ibland invalidiserande symptombild hör hemma inom högkostnadsskyddet. avsätter för denna reform. I senare skede, när statens finanser tillåter, avser inkludera allt fler åtgärder med inriktning på förebyggande behandling med målet att all tandsjukvård och tandskadebehandling ska ingå i samma system som övriga hälso- och sjukvården. utvecklar sin tandvårdspolitik i en särskild motion (2005/06:So713). I finns ett högkostnadsskydd för avgifter i sjukvården, så att ingen av ekonomiska skäl ska tvingas avstå vård och behandling. Alla ska på förhand veta hur mycket man ska behöva betala för vård. har dock avgifterna för den enskilde ökat dramatiskt dels genom att det s.k. högkostnadsskyddet höjts, dels därför att flera vårdavgifter inte omfattas av högkostnadsskyddet. Enligt har det blivit upp till så dyrt att besöka läkare. Även den enskildes kostnader för resor i samband med vård har ökat och dessa inkluderas inte heller i högkostnadsskyddet. När patientavgifter eller läkemedelsavgifter diskuteras betraktas dessa ofta separat. Men för patienten är det givetvis viktigt vad avgifterna sammantaget blir. Ingen ska behöva avstå från vård av ekonomiska skäl. Alltför stora kostnadsökningar har drabbat de som är långvarigt sjuka eller funktionshindrade. Utvecklingen av nya läkemedel och behandlingar och de ökande behoven generellt inom sjukvården gör att nya lösningar måste övervägas. anser att en parlamentarisk utredning bör tillsättas för att utreda hela systemet med högkostnadsskydd. Ett framtida mål bör vara att konstruera ett system som verkligen inkluderar alla egna avgifter i vården och olika hjälpmedel. Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) reglerar samhällets skyldigheter att ge stöd till psykiskt och fysiskt funktionshindrade. Denna lagstiftning är helt avgörande för många funktionshindrade personers möjligheter till självständighet, livskvalitet och inflytande i samhället. Alltsedan lagen trädde i kraft har många invändningar framförts gällande lagens utformning och tillämpning. Brister i LSS har påtalats av både brukare och huvudmän. Erfarenheterna har visat på otydligheter i definitioner av såväl personkretsen som vissa insatser. Därutöver finns tydliga brister i regelverket som bör ses över. Med dagens utformning av LSS är det svårt att bedöma verksamhetens kvalitet och det finns brister när det gäller att åtgärda kvalitetsproblem. Det saknas bestämmelser om anmälningsplikt vid missförhållanden och länsstyrelsernas tillsynsinstrument är begränsade. Och när kommuner inte verkställer sina egna beslut enligt LSS saknas påtryckningsmedel. Det borde , efter att lagen trädde i kraft, vara möjligt att analysera och utvärdera effekterna av lagstiftningen. Denna översyn måste, enligt vår uppfattning, företas utan att ifrågasätta själva rättighetslagstiftningen som sådan. och har framfört åsikten att en större översyn av LSS är nödvändig för att kunna förverkliga de politiska ambitionerna med lagstiftningen. anser vidare att möjligheterna för staten att ta över kostnadsansvaret för LSS bör utredas. Vidare har regeringen anslagit otillräckliga resurser till bilstöd för funktionshindrade. höjer anslaget till bilstöd med . övriga handikappolitik utvecklas i en särskild motion (2005/06:So706). föreslår besparingar och effektiviseringar av statliga myndigheters administration, detta gäller och . Anslaget till för arbetsliv och socialvetenskap minskas med , bl.a. eftersom förslag om en rehabiliteringsförsäkring under utgiftsområde 10 innehåller en betydande satsning på forskning kring arbetsliv och rehabilitering. avsätter även resurser till missbrukarvården och det narkotikaförebyggande arbetet. Sammanlagt fördelas över . Statsbidragen till frivilligorganisationer som är verksamma inom missbrukarvården föreslås öka med . Avsikten är att resurstillskotten ska fördelas till verksamheter som ägnar sig åt vård av särskilt utsatta missbrukare. Vidare föreslås en satsning om och på ökade bidrag till utveckling av narkotikaförebyggande arbete. Frivilligorganisationer och föreningsliv är en underutnyttjad aktör inom det drogförebyggande arbetet. Bidragen till organisationer verksamma inom narkotikaprevention, information, uppsökande verksamhet och föräldraengagemang behöver därför öka. beskriver satsningen närmare i en särskild motion, Narkotikapolitiken (2005/06:So704). Inom anslaget 18:1 Bidrag till utveckling av socialt arbete minskas anslaget med , som förs över till ett nytt anslag 4:16 Bidrag till kvinnojourer. Därtill utökas resurserna till kvinnojourerna med . skriver mer om denna satsning i motionen om rättsväsendet (2005/06:Ju540).