mot · GS02Fi14 · 2005-05-02 00:00:00 — Ändå visar både internationella jämförelser och de nationella utvärderingarna av skolan att resultaten bara är medelmåttiga och att svenska elevers kunskaper i svenska och matematik blir allt sämre. En bostadspolitik för ökad välfärd liberalerna tror på en bostadspolitik där den enskilda människan har möjlighet att ta makt över sin egen situation. Ökat bostadsbyggande förutsätter långsiktiga goda spelregler - inte kortsiktiga, snåriga, snävt riktade investeringsbidrag. Dagens bostadsbrist hämmar tillväxten och påverkar välfärden. De mest utsatta på bostadsmarknaden har än svårare att hitta en bostad när det råder en hög efterfrågan men där utbudet är mycket begränsat. Köer, svarthandel med hyreslägenheter och gräddfiler för vissa är symptom på en illa fungerande bostadsmarknad. Bostadsförsörjningen är en viktig tillväxtbefrämjande faktor. Utvecklingen i tillväxtregioner riskerar att allvarligt hämmas när svårigheten att hitta en bostad är så påtaglig. Rekryteringen av arbetskraft försvåras på grund av bostadsbristen vilket påverkar personalintensiva branscher som vård, omsorg och skola. Studerande måste tacka nej till utbildningsplatser. Prissättningen påägda bostäder hamnar på nivåer som leder till barriäreffekter för dem som önskar äga sitt boende. Bostadsbyggandet ökar - men från extremt låg nivå Den totala byggvolymen ökar av mycket låga byggvolymer. Ökningen nu ska ses mot bakgrund av den enorma eftersläpning som finns, vilket gör denna ökning liten i förhållande till efterfrågan. Byggandet var exempelvis i stort sett oförändrat 2003 i jämförelse med 2002. Byggföretagen ser ljusare men det finns en rad osäkerhetstecken som kan störa produktionen. Jämfört med andra industriländer ligger svenska bostadsinvesteringar lågt. Från att tidigare främst ha varit ett problem i storstadsregionerna är bostadsbristen ett allvarligt problem i stora delar av landet. Regeringens politik visar heller inte på några försök att lösa bostadspolitikens långsiktiga förutsättningar. Inga nya förslag presenteras i vårpropositionen som kommer att öka nyproduktionen. Förslaget om marginellt ökat bostadsbidrag ger i realiteten ett litet tillskott för barnfamiljerna. Regeringens politik på konkurrensområdet inom byggsektorn är inte bara motsägelsefull utan direkt motverkande. Å ena sida påtalar regeringen ofta och med rätt att byggbranschen fungerar dåligt genom att höga priser skapas av brist på konkurrens mellan olika byggare och materialleverantörer, som samma regering väljer att motverka kostnadskonkurrensen genom kortsiktiga skattesubventioner. Det är väl belagt, bland annat genom den utvärdering som gjorts av stödet till vissa energiinvesteringar, att sådana skattesubventioner inte leder till önskad priskonkurrens utan snarare bidrar till att den faktiska konkurrensen försvagas genom att leverantörerna anpassar sina priser - och det uppåt - för att komma i åtnjutande av skattesubventionerna. Däremot kan det finnas ett helt annat motiv som motiverar olika marknadsåtgärder, främst att se till att inte hederliga företagare missgynnas av osund priskonkurrens byggd på fiffel och skatteflykt. Vi vill införa en ny ägandeform även i : ägarlägenheter. En ny ägarform för bostäder behövs även i och kommer att leda till ökat inflöde av riskkapital för byggande samt ökad riskspridning. Utnyttja möjligheterna med tredimensionell fastighetsindelning. En kriminalisering av karteller ökar möjligheterna att komma åt otillåtet samarbete som syftar till att pressa upp priser på byggmarknaden. Ökade ansträngningar att få utländska budgivare i svenska byggprojekt bör göras. En bostadsmarknad för ökad valfrihet och välfärd Det krävs långsiktiga och tydliga spelregler. Osäkerhet för, och farhågor om, snabbt ändrade spelregler försämrar viljan att investera i ett så långsiktigt projekt som bostadsbyggande innebär. Hyressättning i nyproduktion behöver moderniseras. Trepartsöverenskommelsen mellan , och Fastighetsägarna var startpunkten för regeringens utredning men ingen proposition har landat ännu på bord avseende hyressättningssystemet. Boskatterna behöver ses över samt sänkas. Neutralitet mellan boendeformer ska råda. Skattesänkningar måste ske i den takt statens finanser medger. Våra förslag på kort sikt redovisas i skatteavsnittet. 9 i och världen länder - till och med de största - är för små för att på egen hand klara de utmaningar som folk står inför. Dit hör den växande brottsligheten. Dit hör klimatförändringarna. Dit hör behovet av att ytterligare stärka sin konkurrenskraft i globaliseringens tid. Och inte minst de allt större kraven på ett enat agerande utanför unionens eget territorium för att motverka krigsrisker, förtryck och terrorism. För att skall vara pådrivande i arbetet för att möta dessa utmaningar, behövs förändring. En liberal Europapolitik driver utvecklingen mot ett som fullt ut samarbetar på samma sätt som andra länder i , som fullt ut är medlemmar i det gemensamma valutasamarbetet, som driver på för ökat samarbete istället för att fungera som en bromskloss, och som deltar i den europeiska debatten. Den inre marknaden och den ekonomiska integrationen utgör på flera sätt grunden och startpunkten för EU-samarbetet. En av EU:s största förtjänster är att utbyte av varor och tjänster inom befriats från många handelshinder, vilket medfört ökad handel, som bidrar till den ekonomiskt tillväxten och i sin tur ger högre inkomster. Dessa effekter förstärks av valutasamarbetet, euron. står dock inför stora utmaningar med en växande arbetslöshet och alltför låg ekonomisk reformtakt. För att kunna vara en verklig ekonomisk kraft är genomförandet av den s.k. Lissabonprocessen av stor vikt, där tyngdpunkten bör läggas på tillväxt och sysselsättning. Satsningar bör också göras på tjänstesektorn, som har störst potential att växa . Det s.k. tjänstehandelsdirektivet är en viktig komponent för att kunna ge skjuts till Lissabonprocessen och därmed skapa större möjligheter för att konkurrera med och . Vi är starkt kritiska till att regeringen inte agerade för att förhindra EU-beslutet om att omarbeta tjänstedirektivet, vilket kommer att leda till en urvattning och en försvagning av direktivet. En liberalisering av tjänstesektorn innebär att det skall vara lika lätt att handla med varor som med tjänster inom EU, det vill säga att frihandel skall råda även inom tjänstehandeln. Eftersom tjänstesektorn är den dominerande ekonomin i alla EU-länder är tjänstehandelsdirektivet centralt för framtida ekonomiska utveckling. Tjänstehandeln är nyckeln till tillväxt, både för och . är ett av de länder i världen som är mest beroende av utrikeshandel. Vår ekonomiska situation och vår möjlighet till ökad tillväxt hänger tätt samman med möjligheten för våra företag att sälja och köpa varor och tjänster på den internationella marknaden. Den svenska debatten har i allt för hög grad fokuserat på uppfattade negativa konsekvenser av en liberaliserad tjänstehandelsmarknad. Allt för lite uppmärksamhet har getts åt det faktum att tjänstedirektivet underlättar för svenska företag att exportera sina tjänster på den europeiska marknaden. Särskilt mycket skulle ett genomförande av tjänstedirektivet betyda för mindre och medelstora företag, av vilka majoriteten återfinns inom tjänsteproduktionen. Världen behöver mer frihandel, inte mindre. Ökad handel leder till kontakter, kunskap, jobb, investeringar, valfrihet, ny teknologi, politiskt samarbete, stabilitet, regelverk och minskad korruption. Fattigdomen i världen kan mildras genom ekonomisk tillväxt, särskilt om den kombineras med åtgärder på den nationella nivån som förbättrar inkomst- och förmögenhetsfördelningen. Enligt har länder som varit öppnare åstadkommit en dubbelt så hög årlig genomsnittstillväxt som länder vilka begränsar eller sätter villkor för utländskt marknadstillträde. När länder blir ömsesidigt beroende av varandra ökar dessutom förståelsen och riskerna för väpnade konflikter minskar. Internationaliseringen medför att grundläggande ekonomiska spelregler måste läggas fast internationellt. Handelshinder, främst för livsmedel, tjänster och upphovsrätter, måste avvecklas och successivt integreras i en liberal ekonomisk världsordning där frihandel och företagsinvesteringar är centrala drivkrafter för utveckling. () 147 medlemmar har lyckats enas om fortsatta liberaliseringar av världshandeln som innebär sänkningar av subventioner och ett förbättrat marknadstillträde på jordbruksområdet. Dessa förändringar utgör stora steg i rätt riktning men är det mycket som inte fungerar tillfredsställande. Reformeringen av EU:s jordbrukspolitik är en sådan sak. EU:s jordbruks- och fiskepolitik är en del av orsaken till att vi riskerar att misslyckas med FN:s millenniemål att halvera fattigdomen. En visar att jordbrukare i de rika länderna får i subventioner. Det är trettio gånger så mycket pengar som de fattiga länderna får i bistånd till utveckling av det inhemska jordbruket. Arbetet med att liberalisera handeln med tjänster måste drivas på - reformarbetet för att underlätta för handeln går alltför långsamt. Potentialen för frihandel med tjänster är enorm, eftersom den utgör huvuddelen av den globala ekonomin. Det skulle betyda att fattiga länder bättre skulle kunna utnyttja sina konkurrensfördelar. skall gå i spetsen för en generös biståndspolitik. Bistånd, med fokus på stöd till demokratisk utveckling tillsammans med ökad frihandel, ger större möjligheter för fler människor att skapa sig en dräglig tillvaro. och har dock det svenska biståndet varit utsatt för kraftiga begränsningar. är mycket kritiskt till nedskärningar av denna typ. Det långsiktiga biståndet får ständigt agera dragspel för att kompensera regeringens bristande budgetkontroll. Detta har i första hand drabbat det bilaterala utvecklingssamarbetet, särskilt insatser inom demokrati och mänskliga rättigheter. Den ryckiga budgetsituationen har resulterat i att planerade och påbörjade biståndsprojekt plötsligt fått avbrytas eller ställas in. Ett trovärdigt bistånd förutsätter stabilitet och förutsägbarhet i spelreglerna. Regeringen anför åter i vårpropositionen att det s.k. enprocentsmålet, dvs. att av BNI skall gå till bistånd, skall uppnås till 2006. välkomnar att regeringen presenterat en tidsplan för hur enprocentsmålet skall uppnås . Vi tvivlar dock på att regeringen kommer att leva upp till sina åtaganden om en återgång till enprocentsmålet. Den kraftiga medelsuppgången reser frågor om regeringen i praktiken kommer att lyckas återställa enprocentsmålet till 2006. För att finansiera en ny process- och instansordning förordar regeringen dessutom en minskning med biståndsanslaget 2005 och 2006. Regeringen utlovar stora insatser, men struntar sålunda i praktiken i att uppfylla framförhandlade överenskommelser. skall noggrant följa att regeringen lever upp till sina utfästelser. 10 De ekonomiska förutsättningarna Den ekonomiska politiken i har kunnat bedrivas mot bakgrund av en gynnsam internationell utveckling. Tillväxten i världen uppgick till . Det var den högsta tillväxten på flera årtionden. Inte minst i utvecklingsländerna var tillväxten stark. uppvisade en tillväxt på och . Men även i andra områden, som i delar av det forna , utom , växte ekonomierna kraftigt. Även i områden där tillväxten tidigare var svag som och EU förbättrades läget . kom dock en viss avmattning, till stor del beroende på de oväntade uppgångarna i oljepriset. Även om det höga oljepriset inte kommer att knäcka konjunkturen innebär det ändå en broms. IMF beräknar att ett fortsatt högt oljepris, på den nuvarande nivån, kommer att medföra en lägre världstillväxt om till slutet av 2006. Det som har en dämpande effekt är t.ex. häftiga prisrörelser. Men även ett stabilt oljepris på den nuvarande nivån har efter hand negativa effekter som IMF:s beräkning visar. Oljepriset förblir en osäkerhetsfaktor i den internationella konjunkturen. Det andra orosmomentet är den finansiella utvecklingen. Det gäller i första hand osäkerheten om de dubbla amerikanska underskotten, i budgeten och bytesbalansen. har de inte lett till några egentliga negativa återverkningar på den internationella utvecklingen men de är stora riskfaktorer. Om inte något mera avgörande görs för att rätta till det amerikanska budgetunderskottet leder det till att räntorna kommer att bli högre än vad de annars hade gjort. Den amerikanska kommer troligen ändå att höja räntan successivt för att möta inflationsriskerna men politisk ovilja eller oförmåga att sanera budgeten kommer i sig att kräva högre räntor. Det har varit svårt att få fart i den japanska ekonomin under ett i stort sett stagnerande 90-tal. Man förväntar sig dock en återhämtning . Mycket beror på hur stark efterfrågan blir från övriga delar av . Euroområdet har drabbats både av det höga oljepriset och av den konkurrensförsämring som den fallande dollarkursen medfört. EU kommer att vara särskilt känsligt för de konkurrensförändringar som ett hastigt dollarfall skulle kunna innebära. Vi har sett tidigare att vågor av oro på finansmarknaderna drar förbi men att de reala ekonomierna efter en tids avvaktan kommit tillbaka igen. Man kan dock inte räkna med att det alltid ska vara så. Kombinationer av bristande strukturell anpassning och nya internationella förutsättningar kan ge långa perioder av svag tillväxt. Delar av det kontinentala EU är i en sådan situation. Politisk ovilja att anpassa ekonomierna till nya förutsättningar och ökad takt i globaliseringen har lett till ekonomiska problem i länder som , och . Det visar på nödvändigheten av politisk beredskap att ompröva gamla system när förutsättningarna ändras. Att bita sig fast i bordskanten har aldrig varit en vinnande strategi . De flesta internationella bedömningar går i samma riktning. Om de realiseras kommer tillväxten i världen att bli något lägre än 2004 men fortfarande mycket stark. I industriländerna väntas en viss förbättring 2006 medan utvecklingen i blir något mera återhållsam än tidigare men fortfarande på en mycket hög nivå. Tabellen nedan ger IMF:s bild av utvecklingen. Detta kan innebära en marknadstillväxt för svenska varor om . Utvecklingsländer och "emerging markets" Källa: IMF. Utvecklingen i vår omvärld kommer således att vara god. Detta förutsätter att de risker som redovisades ovan inte realiseras. Den svaga utvecklingen i delar av är dock ett problem för möjligheten att exportera. Tillväxten i var i hög grad exportdriven . Nettoexporten svarade för mer än halva tillväxten. Det är inte troligt att det upprepas 2005 och 2006. Avsättningen för en del svenska produkter, som telekom, väntas bli svagare. För att hålla en tillväxt på och 2006-2007 som både regeringen och räknar med krävs att den inhemska efterfrågan tar fart. Hushållen har varit relativt försiktiga med konsumtion i relation till inkomstutvecklingen. Särskilt regeringen räknar med att hushållen kommer att minska sitt sparande. Hushållens konsumtionsvilja beror på deras förväntningar. De senaste uppgifterna tyder på att hushållen blivit mera pessimistiska. Det gäller enligt hushållsbarometer både omdömena om den svenska och om den egna ekonomin. Det är troligen oron för sysselsättningen och arbetslösheten som spelar en viktig roll. Även om det kanske inte är stora skaror som känner omedelbar oro för det egna jobbet känner de flesta någon som står utanför arbetsmarknaden. Utanförskapet är därmed inte bara ett mänskligt problem utan har också direkt tillväxtdämpande effekt via förväntningarna. Skulle den oro som hushållsbarometer visar bestå kommer inte regeringens ljusa tillväxtprognos att stå sig. Det andra stora bidraget till tillväxten kommer enligt regeringens prognos från investeringarna. Det är främst näringslivets investeringar som tillsammans med ökat bostadsbyggande drar upp investeringstakten. Det är påfallande att investeringarna i varit så låga i jämförelse med omvärlden. Regeringen har pekat påöverskottet i bytesbalansen som en styrkefaktor i svensk ekonomi. Det är i sig bra, men problemet är att det inte leder till verksamhet i i tillräcklig utsträckning. Följande tabell visar hur överskottet i bytesbalansen används. Bytes- och betalningsbalans, genomsnitt 2000-2004 -0,1 -3,0 -4,4 -1,3 Näringslivsklimatet är sådant att investeringarna sker i utlandet. Mer än hela bytesbalansöverskottet investeras i form av direktinvesteringar eller portföljinvesteringar i utlandet. Vi hoppas naturligtvis att företagens investeringar sker i i större utsträckning men det är inte givet att det intresse för investeringar som enkäter tyder på också leder till faktiska beslut. Den barometer för industrin som publicerade var dyster. Trots de osäkerheter som detta tyder på, kan en utveckling som regeringen och ändå räknar med bli verklig, se tabell 8. I så fall kan inte ekonomin vara ett skäl för att ta itu med de ekonomiska problem som vi här pekat på. Det borde vara lättare att angripa långsiktiga strukturproblem när ekonomin växer än när lågkonjunktur råder. Både regeringen och räknar med att sysselsättningen kommer att öka med de prognoser de visar . Det är troligt att en BNP-tillväxt enligt dessa prognoser efter hand leder till ökad sysselsättning. har dock detta inte visat sig. har sysselsättningen bara rört sig "i sidled", d.v.s. stagnerat eller t.o.m. minskat. Det krävs en politikomläggning för att få fart på jobben och få ner arbetslösheten och övrigt utanförskap. -1,5 -0,3 *Bidrag till BNP-tillväxten. 11 Riktlinjer för finanspolitiken Vårpropositionen ska ange riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Av detta finns inte många spår i den nu aktuella propositionen. Det substantiella innehållet är av tilläggsbudgetkaraktär, d.v.s. det har ett mycket kort perspektiv. Det handlar mest om kortsiktiga utryckningar för att rädda utgiftstaket eller för att tillgodose vissa specialönskemål från stödpartierna. Genom att regeringen inte fastställer något utgiftstak och över huvud taget inte har någon bedömning av 2008 blir perspektivet också kort av det skälet. Det finns därför anledning att senare närmare återkomma till politikens inriktning. Det gäller t.ex. behovet av statligt sparande . Vi har här tidigare redovisat de omedelbara problem som den svenska ekonomin står inför. Det är dels att en alldeles för stor del av befolkningen i arbetsåldrarna står utanför arbetsmarknaden, dels att det inte finns någon politik för att sätta fart på jobb och företagande så att de utanförstående har några jobb att gå till. Vi har visat på vår politik mot utanförskap, för rimligare och mindre skadliga skatter och med en inriktning på att underlätta för företagande. Vi anser att det bara är en politik med ett sådant dubbelt grepp som kan råda bot på problem. Svensk och internationell erfarenhet visar att sunda offentliga finanser är en nödvändig förutsättning för en stabil ekonomi. Det är två företeelser som varit viktiga för trovärdigheten i budgetarbetet . Den ena är utgiftstaket för statens utgifter, den andra är kravet på att den offentliga sektorn ska ha ett överskott av viss storlek i genomsnitt över en konjunkturcykel. I båda avseendena har regeringen lyckats kompromettera dessa verktyg för stabila statsfinanser. Regeringen satte upp målet att den samlade offentliga sektorn, stat, kommun och landsting, i genomsnitt över en konjunkturcykel skulle ha ett överskott motsvarande av BNP. Med undantag för i samband med IT-boomen omkring har målet inte nåtts. Regeringens egna prognoser visar att målet inte kommer att nås med den förda politiken även om man utsträcker perspektivet . Under nästan två ordinära konjunkturcykler nås inte målet. I Bilaga 1 till propositionen sägs: "kan (därför) överskottet avvika från av BNP utan att det medelfristiga målet äventyras." (sid. 71) Men det handlar inte utan om en följd av år. Vårpropositionen visar att det strukturella, underliggande, sparandet inte ligger i närheten av . Det är inte möjligt att återställa inriktningen och omfattningen av sparandet. rekommenderar i sin senaste analys att de offentliga finanserna förstärks med 2006. förslag innebär en förstärkning med bortåt 10 miljarder . Vi återkommer med ett ytterligare ställningstagande till 2007. Vi har kritiserat hur målet formuleras. I och med det nya pensionssystemets införande har pensionerna fått en särställning inom de offentliga finanserna. Premiepensionsmedlen är enligt lag enskild egendom och kan inte användas för andra utgifter. Den breda pensionsöverenskommelsen och de starka kopplingar som finns mellan den nya pensionen och de kvarvarande delarna av ATP innebär att inte heller den delen av pensionssystemet kan användas för andra utgifter. Pensionssystemet är fristående och detta kommer också att markeras när den europeiska statistikmyndigheten kommer att rensa bort premiepensionen ur statistiken över de offentliga finanserna. Det är därför lämpligt att ett nytt mål formuleras och att detta avser staten och kommunerna. För kommunerna finns redan ett balanskrav. Detta bör bibehållas. Kravet på de offentliga finanserna bör således avse staten. Det är överskottet i pensionssystemet som helt svarat för det offentliga överskottet . Staten har gått med underskott . Kravet på statens finanser är att det finansiella sparandet bör vara i balans över en konjunkturcykel. För att det inte ska råda någon tvekan om vad vi avser med konjunkturcykel vill vi klargöra att vi avser en 4-5-årsperiod. Med ett konjunkturneutralt balanskrav för staten kommer statsskulden att vara oförändrad i kronor men minska som andel av BNP. ska successivt försäljas och då kan statsskulden minska även i kronor räknat. försvinner statens olyckliga dubbelroll som företagare och den som sätter spelreglerna för företagen. Med en mindre statsskuld ökar rörelsefriheten i den ekonomiska politiken och räntebördan minskar. Regeringen brukar framhålla att de offentliga finanserna är bättre än i flertalet EU-länder. Men vårt höga skatte- och utgiftstryck i medför att de offentliga finanserna är speciellt konjunkturkänsliga jämfört med andra länder och därför måste vi ha särskilt höga marginaler för att klara konjunktursvängningar och andra internationella störningar. För att klara detta är ett krav på balans i statens finanser över konjunkturcykeln lämpligt. Både svenska och internationella erfarenheter visar att både här i och i andra länder är det svårt att bedriva konjunkturpolitik med finanspolitiken, d.v.s. att variera det offentliga sparandet med konjunkturen. Istället har den uppgiften lagts på fristående riksbanker som med långsiktiga inflationsmål för sin räntepolitik inte behöver ha kortsiktiga politiska intressen. Detta har också i allt väsentligt fungerat bra. Det förekommer då och då krav på att ska bedriva en viss räntepolitik. Föreställningarna om vad räntepolitiken ska kunna åstadkomma när det gäller att få ner arbetslösheten är ofta överdrivna. Av den totala arbetslösheten på ca 370 000 personer bedömer att ca 50 000 är konjunkturberoende. Huvuddelen av arbetslösheten är strukturell och måste angripas med politik som i grunden förändrar förutsättningarna, inte bara innebär korta konjunkturstimulanser. Statsfinanserna undergrävs om regeringen i goda tider gör långsiktiga åtaganden som man klarar i högkonjunktur men som starkt frestar på statsfinanserna i lågkonjunktur. Det är precis detta som regeringen gjort. Medan man i ord i debatten om Stabilitets- och tillväxtpaktens regler inom argumenterat för att reglerna ska skärpas vad gäller kravet på bättre budgetdisciplin i goda tider för att undvika alltför stora underskott i sämre tider har man här hemma gjort det som man fördömt i EU. kommer man att ha gjort nya åtaganden som motsvarar eller av BNP. Om kravet på det finansiella sparandet hade formulerats som ett krav på balans i staten istället för ett krav där undermineringen döljs av överskottet i pensionssystemet hade det tidigare blivit uppenbart att regeringen var i färd med att iklä sig nya åtaganden.