mot · GT02Fi318 · 2005-10-05 00:00:00 — Vi anser det exempelvis vara helt felaktigt att vid upphandling sortera bort verksamheter som drivs med någon form av vinstsyfte. Det viktigaste perspektivet är hur medborgaren, tillsammans med sina närmaste eller som enskild, i så hög grad som möjligt ska kunna påverka sin situation och välja det alternativ av gemensamt finansierad service som passar honom eller henne bäst, som tryggheten och kvaliteten är god. Kommuner och landsting bör anpassa sin verksamhet så att detta kan uppnås. Därför anser vi bl.a. att verksamhet som inte är myndighetsutövning eller strategiska ledningsfunktioner bör konkurrensutsättas genom upphandling i de fall det är fråga om gemensamma servicetjänster och det bedöms att valfrihet, effektivitet, kvalitet och ekonomi skulle gynnas. I de fall det är fråga om individuella servicetjänster är modeller med eget val det verktyg vi anser bäst klara av att skapa valfrihet, mångfald och hög kvalitet, och därmed ge trygghet till den som brukar tjänsten. All konkurrensutsättning eller införandet av system för eget val kan förstås inte ske på en gång. Varje enskild verksamhetsförändring måste planeras noga. Kommuninvånarna bör ges möjlighet att fritt välja utförare av individuella servicetjänster genom olika typer av modeller för eget val. Detta gäller t.ex. barnomsorg, skola och hemtjänst. Inom hälso- och sjukvården har möjligheten till eget val blivit avsevärt större genom införandet av det fria vårdvalet. Vi ser detta som en god utveckling. finns områden där möjligheten till eget val är begränsad. Kommunens organisation bör vara sådan att myndighetsutövning skiljs från övrig verksamhet. Dessutom bör det sorteras ut vad som är gemensam service och vad som är individuell service. Kvalitetsaspekterna vid förfrågningsunderlagens utformning när verksamheter ska upphandlas måste värnas och ackrediteringssystem för olika typer av entreprenadföretag (vård- och omsorgsgivare m.m.) bör kunna användas som ett alternativ till detaljreglerade förfrågningsunderlag vid upphandlingar och för att auktorisera företag som vill ingå i ett system för eget val. En fortlöpande kvalitetsuppföljning och granskning av verksamheterna är nödvändig. Upphandling av varor och tjänster bör ta hänsyn till mindre företags möjlighet att lägga anbud. Utbetalningsvillkoren vid upphandling eller i ett system för eget val bör utformas så att även mindre företag kan lägga anbud eller nyetableras. Kommunalt och statligt ägande av företag bör avvecklas på marknader där privata företag redan konkurrerar, eller skulle kunna konkurrera, och där inte sociala, hälsomässiga eller ekonomiska restriktioner motiverar ett offentligt ägande. Potential för samordning och effektivisering Kommunsektorn är inte en gång för alla färdig till sina strukturer. På många håll finns det potential att effektivisera och samordna verksamheter så att resurser frigörs till verksamheter där de bäst behövs. Den offentliga upphandlingen har i vissa kommuner förbättrats, men kan utvecklas väsentligt. Genom entreprenadupphandling visar det sig ofta att det går att få likvärdig kvalitet till ett lägre pris. är det viktigt att enskilda entreprenörer tillåts utveckla egna, långsiktiga verksamheter, och inte bara hänvisas till att tillfälligt överta kommunala verksamheter. Olika former av s.k. eget val ökar valfriheten för medborgarna och förbättrar för alla genom en hälsosam konkurrens på lika villkor, vilket i sin tur leder till en utveckling och kvalitetsförbättring av såväl service som produkter. Verksamheten i kommuner och landsting ska vara gemensamt finansierad. Att kommunen ansvarar för och finansierar en verksamhet behöver dock inte innebära att kommunen står som utförare av den. Entreprenader och konkurrensutsättning är inte mål i sig men ska ses som medel, bland andra, för en bättre verksamhet. En ökad konkurrensutsättning med tydliga och mätbara kvalitetskrav inom det kommunaltekniska området kan ge minskade kostnader och därmed frigöra resurser för kärnverksamhet. Med tydliga kvalitetsmål, uppföljning och utvärdering kan alternativa driftsformer öka valfriheten även inom skolan och vården och tillföra ekonomisk och/eller ideell nytta. Den bristande sektorssamordningen i samhället som helhet präglar också verksamhet. Alltför mycket av stuprörsmentalitet missar människors alltmer sammansatta behov. Utvecklingen mot en ökad samordning och tidiga insatser exempelvis genom familjecentraler är en positiv förändring. Sektorssamordning måste ske såväl inom en kommun eller ett landsting som mellan olika myndigheter. Samordning, samverkan och samarbete inom den offentliga sektorn ökar enskilda människors möjligheter att få sina behov tillgodosedda och en god resurshushållning uppnås. Det är viktigt att slå vakt om kommunernas möjligheter att fullt ut ta sitt bostadsförsörjningsansvar. Det är inte en statlig uppgift att fatta beslut om de kommunala bostadsföretagen. Sådana ställningstaganden måste göras i kommunerna mot bakgrund av förhållandena i det enskilda fallet. Det ska inte vara ett statligt beslut om det ska finnas ett kommunalt bostadsbolag eller inte. Genom en tillfällig stopplagstiftning och därefter ett lagstadgat krav på tillstånd från vid försäljningar av kommunala fastigheter, har staten tagit en betydande makt att styra skötseln av de kommunala bostadsbolagen. Någon särskild lagstiftning för försäljning av hela eller delar av kommunala bostadsföretag behövs inte. Av respekt för den kommunala självstyrelsen vill avskaffa de lagar som den socialdemokratiska regeringen drivit igenom för att begränsa kommunernas kontroll över bostadsförsörjningen och de egna bostadsbolagen. Kommuner ska inte konkurrera ut företag Kommunala bolag bör i princip avvecklas på marknader där privata företag konkurrerar eller skulle kunna konkurrera på ett funktionellt sätt. Förutsättningen för detta är emellertid att det gemensamma bästa för alla kommuninvånare inte talar för ett kommunalt ägande. Ett sätt att stödja de mindre företagen är att vid kommunala upphandlingar dela ordern i flera poster så att även de kan vara med i budgivningen. Sammantaget påverkas förutsättningarna för att förbättra och bibehålla den offentliga servicen på både av en bättre arbetsmarknad och av egna strukturförändringar. är det endast en bättre tillväxtpolitik för fler människor i arbete och fler arbetade timmar som kan säkra kommunsektorns framtida kvalitet. Inte minst därför är tillväxtfrågor så högt prioriterade av . Med fler människor i arbete ökar skatteunderlaget för kommunerna, som kostnaderna för olika sociala ersättningar minskar. Nuvarande utveckling är oroväckande eftersom sjuktalen är rekordhöga och antalet arbetade timmar t.o.m. början av 2005 minskade i 13 kvartal i rad. föreslår därför att kommunerna ges rätt att införa en fastighetsavgift som den statliga fastighetsskatten slopas helt för småhusenheter, bostadshyreshus (hyres- och bostadsrätter) och industriella och kommersiella lokaler. De minskade skatteintäkterna för staten kompenseras bl.a. genom en minskning av det generella statsbidraget till primärkommuner. Vårt förslag innebär att varje kommun får ta ut en avgift per småhusenhet om högst . Kommunerna får likaledes införa en årlig fastighetsavgift på max per bostadslägenhet, högst per kvadratmeter för kommersiella lokaler, och högst per kvadratmeter och år för industrienheter exklusive energiproducerande enheter. Den kommunala avgiftens exakta nivå bestäms av kommunerna, liksom vilka fastigheter som ska undantas från beskattning. De principiella motiven för den kommunala avgiften är att den kommunala avgiften ska bidra till att täcka fastighetsrelaterade kommunala kostnader för: Gator, vägar och parkering, fysiskt och teknisk planering och bostadsförbättring. Avgiften får inte överstiga kommunernas kostnader på dessa områden. Förslaget skulle ge kommunerna en stabil avgiftsbas, som garanterar fastighetsägarna samhällstjänster. Detta skulle ansvarsfullt omvandla en illegitim statlig löpande fastighetsbeskattning på en fiktiv inkomst till en avgift på långt lägre nivå för fastighetsrelaterad service. vill att ska utvecklas som ett demokratiskt välfärdssamhälle. Vi är inte nöjda med dagens situation utan vill bidra till en utveckling där trygghet på allvar förenas med frihet för den enskilde. Medborgaren ska känna sig trygg när hon eller någon närstående drabbas av sjukdom, arbetslöshet eller på annat sätt känner sig utsatt och i behov av stöd. För att åstadkomma detta krävs en politik som i varje del ger större utrymme för den enskilda människan, hennes familj och de andra gemenskaper där hon ingår. måste stödet till de medborgare som är socialt och ekonomiskt utsatta förbättras. Många barnfamiljer lever i en utsatt situation och är i behov av ökat stöd. Familjerna har svårt att få kalkylen att gå ihop, både när det gäller hur dygnets timmar disponeras och hur hushållets ofta allt svagare intäkter ska möta stigande kostnader. Bland de särskilt utsatta finns många ensamstående mammor och barnfamiljer med utlandsfödda föräldrar. För dessa familjer gäller det bl.a. att stärka barnbidraget och att skapa ökade möjligheter till valfrihet i barnomsorgen både för dem som väljer omsorg och dem som själva vill sörja för barnens omsorg. Barngrupperna har blivit allt större inom barnomsorgen. Vi vet att detta inte är bra för barnen. En annan grupp som drabbats är de vårdbehövande äldre. Vi ser stora behov inom den kommunala sektorn, som inte är tillgodosedda. anser att förändringar krävs för att ge kommunsektorn stabila ekonomiska villkor som säkerställer välfärdstjänster av bästa kvalitet och effektivitet. Mångfald inom vård och omsorg med gemensam finansiering Vår grundläggande uppfattning är att sjukvården ska finansieras genom den offentliga sektorn. Hälso- och sjukvården ska vara behovsstyrd, och patienterna måste ges större inflytande i bedömningen av vårdbehoven. En hälso- och sjukvård byggd på människovärdes- och behovsprincipen kräver prioriteringar. Med detta följer en avgränsning mot de åtaganden som inte bör omfattas av en gemensam finansiering. Sådana insatser bör i större utsträckning lösas genom olika privata försäkringslösningar. Hälso- och sjukvården står inför stora utmaningar. Livslängden i ökar och de tekniska och medicinska landvinningarna skapar alltfler möjligheter. ökar också befolkningens förväntningar och krav på hälso- och sjukvårdens omfattning och kvalitet. Detta leder till ökade resursbehov inom hälso- och sjukvården. Till detta kommer den nu etablerade kunskapen om tandhälsans stora betydelse för kroppslig hälsa i övrigt och för det psykiska och sociala välbefinnandet. driver därför kravet att tandvårdens avgifter successivt skall integreras med sjukvårdens under ett gemensamt högkostnadsskydd. Vi föreslår, som ett första litet steg på denna väg, att kirurgisk behandling av parodontit (tandlossningssjukdomar) ska placeras in under högkostnadsskyddet och bli en del av hälso- och sjukvårdens avgiftssystem. sätt att organisera hälso- och sjukvården är bland de mest enhetliga bland jämförbara länder. Privata vårdgivare med offentlig finansiering har blivit vanligare, men når på de flesta områden inte högre andel än några procent. Trots många diskussioner och utredningar som syftar till förnyelse av hälso- och sjukvårdens organisation har inga större förändringar skett . Inom primärvården har dock viss öppenhet visats. anser att de regelverk och institutioner som vården styrs av måste vara öppna nog att släppa fram förnyelse och effektivitet. Socialdemokraternas fördomar kring att någon annan än kommuner och landsting inte kan utföra välfärdstjänster är skadliga. Vi motsätter oss starkt de stopplagar som regeringen och dess stödpartier nu driver igenom för att motverka alternativa huvudmän inom olika vårdformer. Vi vill i stället ha en startlag som gör det möjligt för fler icke-vinstdrivande företag med ideell grund, personalkooperativ och vinstdrivande privata företag att erbjuda vård i olika former för att tillföra såväl ekonomisk som ideell nytta vid sidan av den offentliga vården. En vård och omsorg som inte tvekar att utnyttja flera olika utförare har bäst förutsättningar att välkomna och underlätta förnyelse och förändring. För är patientens behov av trygghet och valfrihet i fokus inte driftsformen. För att stödja en utveckling av mångfald måste förändringar av regelverk och lagstiftning genomföras. Lagen (1992:1528) om offentlig upphandling är t.ex. dåligt anpassad för upphandling av hälso- och sjukvårdstjänster. Direktupphandling kan endast ske i utomordentligt begränsad omfattning, vilket kan försvåra för kommun och landsting/region att inledningsvis stödja avknoppade verksamheter. Trots att lagen inte säger något om avtalstider, rekommenderar tillsynsmyndigheten () ofta alltför korta avtal med privata vårdgivare, vilket försvårar för patienter att få en långvarig relation till sin vårdgivare eller att ge vårdgivaren rimliga avskrivningstider för de stora investeringar som behövs för en vårdinrättning. Det finns anledning att peka på de speciella förutsättningar som gäller för vissa sektorer i svensk hälso- och sjukvård. Den högspecialiserade vården med mycket stora upptagningsområden, liksom delar av utbildningen, måste ha ett särskilt långsiktigt perspektiv för sin verksamhet. Det gäller att både finansiera verksamhetens utveckling och att garantera kompetensutveckling under stabila villkor. finns överenskommelser mellan staten, landstingen och universitet och högskolor som ger sådana villkor, som vill värna om. Tillskott till den psykiatriska vården gjorde regeringens psykiatrisamordnare en genomgång av situationen inom den psykiatriska vården samt lade förslag till statliga resurstillskott. Psykiatrisamordnaren föreslog att staten skulle tillskjuta till psykiatri, ett tillskott som sedan successivt ökas två och år tre för att uppnå en nivåhöjande statlig satsning om ca . delar i allt väsentligt psykiatrisamordnarens bild av läget inom svensk psykiatri. Även förslagen till resurstillskott synes i huvudsak vara väl anpassade till de akuta och långsiktiga behov som finns. avsätter mer än regeringen för 20062008 till den psykiatriska vården och omsorgen. Därtill föreslår vi en särskild satsning på barn- och ungdomspsykiatrin på . Sammantaget ligger de föreslagna resurstillskotten därmed betydligt närmare psykiatrisamordnarens bedömning av de akuta behoven inom psykiatrin. resurstillskott skapar förutsättningar för att kvaliteten på den psykiatriska vården och omsorgen ska nå upp till en anständig nivå . satsning på den psykiatriska vården sker under utgiftsområde 9. En nationell vårdgaranti värd namnet I fjolårets budgetproposition avsatte regeringen medel till en nationell vårdgaranti för åren 20052007. Denna garanti planeras träda i kraft . Redan nu står det dock klart att flera viktiga behandlingsformer kommer att undantas. Risken är stor att regeringens förslag till nationell vårdgaranti blir en misslyckad reform som förleder patienterna att tro att vårdköerna snart är borta. , presenterade ett gemensamt förslag till nationell vårdgaranti som preciserar hur reformen ska införas och vilka krav som vårdtagarna kan ställa på vårdgarantin. Förslaget till nationell vårdgaranti slår fast följande: Kontakt ska garanteras med vårdcentral/primärvård som kontakten tas. Besök hos distrikts- eller husläkare ska ske senast efter att kontakten tagits, då vårdgarantin är fullt genomförd . Besök hos annan specialist ska ske . Behandling ska ske efter det att beslut om sådan fattats. Den nationella vårdgarantin omfattar alla medicinskt motiverade diagnoser och ska vara fullt genomförd . De långa köerna, bristen på personal på många håll och den tid det tar för att genomföra nödvändiga förändringar både vad avser organisation och arbetsformer gör att vårdgarantin byggs ut i två steg. I det första steget ingår de diagnoser och behandlingar som omfattades av den nationella vårdgaranti som den borgerliga regeringen införde 19911994, samt ytterligare ett 10-tal behandlingar främst för barn och äldre. satsning på en nationell vårdgaranti sker under utgiftsområde 9 och därför omfördelas pengar från anslag 25:1 Kommunalekonomisk utjämning till utgiftsområde 9. Ett fullt finansierat kommunalt vårdnadsbidrag Hos många föräldrar finns en stark vilja att själva få ta del av det offentliga stödet till barnomsorg för att på egen hand ta hand om barnen när de är små eller finna lösningar utanför det kommunala systemet. I flera kommuner har folkomröstningar genomförts som klart visar detta. Dessutom finns i ytterligare några kommuner en stark politisk vilja att tillmötesgå föräldrarnas önskemål, men detta omöjliggörs av att den socialdemokratiska regeringen inte ens vågar tillåta försöksverksamhet, än mindre ändra nuvarande lagstiftning. Det formella hindret är kommunallagens generella förbud mot att ge bidrag till enskilda föräldrar. Detta hinder bör skyndsamt undanröjas när det gäller stöd till barnomsorg. Ansvaret för att erbjuda barnomsorgsalternativ ligger på kommunerna från det att barnet fyller . Men detta ansvar gäller enligt skollagen enbart i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller barnets eget behov. Denna princip bör därför utökas till att för barn i förskoleåldrarna också gälla med hänsyn till föräldrarnas önskemål om att själva ta hand om sina barn. Det är viktigt att den nivå som finansierar och ansvarar för en verksamhet också kan fatta beslut om hur den ska utformas. Så stärks den lokala demokratin. Kommunerna bör i dessa beslut självklart beakta föräldrars önskemål. anser att kommunerna ska åläggas att införa ett kommunalt vårdnadsbidrag för alla barn som inte får del av offentligt finansierad barnomsorg. Vårdnadsbidraget ska gälla från , eller tidigast då föräldrarna disponerat sina föräldrapenningdagar samt 240 av de som anses ska tillföras alla barn. Totalt ska dock undantas från denna regel och får sparas för att användas senare under barnets uppväxt. På detta sätt uppnås en flytande gräns för varje barn för när kommunen kan ge bidrag direkt till föräldrarna. Kommunerna ska ha stor frihet att utforma stödet efter de lokala förutsättningarna. anser att det bör uppgå till av den genomsnittliga nettokostnaden för en plats i den kommunala barnomsorgen. Detta motsvarar genomsnittligt sett barndagarnas normala nivå, dvs. Stödet ska vara pensionsgrundande inkomst och vara skattepliktigt. I syfte att reducera oönskade marginal- och tröskeleffekter bör stödet räknas med som inkomst vid beräkning av eventuellt bostadsbidrag. Totalt skulle minst 47000 barn vara berättigade till kommunalt vårdnadsbidrag, baserat på statistik . Vi räknar med att fler föräldrar också kommer att välja att själva ta hand om sina barn när denna möjlighet öppnas. Den samlade kostnaden för kommunerna att genomföra ett vårdnadsbidrag från beräknas därför till , 2007 och 2008. Detta finansieras fullt ut via ett särskilt tillskott på anslag 48:1. bedömer vi att kommunerna kan uppnå betydande besparingar på ett införande av barndagar och en skyldighet att erbjuda föräldrar kommunala vårdnadsbidrag. För varje procentenhet som den kommunala servicegraden faller sparar kommunerna i genomsnitt . Barndagarna och vårdnadsbidraget kommer därtill att minska trycket på att bygga ut den kommunala barnomsorgen, vilket leder till minskade kostnader för investeringar i nya kommunala daghem. Maxtaxan i barnomsorgen leder till större barngrupper styr staten över två av kommunernas viktigaste taxor för att finansiera verksamhet: de statligt beslutade maxtaxorna inom förskolan och äldreomsorgen. Dessa områden motsvarar av kommunernas avgiftsfinansierade verksamheter. Att staten på detta sätt går in och detaljstyr verksamhet är i sig en inskränkning av det kommunala självstyret. Barnens vistelsetider på förskolan har efter förskolereformen ökat med , enligt . har den öppna förskolan minskat kraftigt i omfattning. Denna utveckling finner mycket oroande. Det borde vara barnen som får den första arbetstidsförkortningen. Äldreomsorgens maxtaxa visar bättre utfall och är förhoppningsvis finansierad. För att minska de negativa effekterna av maxtaxan anser att kommunerna ska åläggas att utforma och införa deltidstaxa i minst tre nivåer under taket i maxtaxan. Den som nyttjar den offentligt finansierade barnomsorgen mindre ska inte betala lika mycket som den som nyttjar den i större utsträckning. För att finansiera denna reform tillförs kommunerna . Höjd maxtaxa och bättre kvalitet Maxtaxan i barnomsorgen har framför allt gynnat många höginkomsttagare, vars kostnader för barnomsorg fallit dramatiskt. Detta har lett till kraftigt ökad efterfrågan på barnomsorg, och en stigande servicegrad. av alla barn mellan har någon form av offentligt finansierad barnomsorg. Räknar man bort 1-åringarna är servicegraden . har barngruppernas storlek vuxit så att det nu går två barn mer på varje vuxen än vad som var fallet . De vuxna sparar pengar men det är barnen som får betala med bristande kvalitet. föreslår därför en omfattande satsning på ökad kvalitet och mindre barngrupper i den kommunala barnomsorgen. Detta sker genom ett riktat statsbidrag på . För att delvis finansiera detta vill vi ge kommunerna möjligheten att höja maxtaxan till av inkomsten . Det innebär en avgift på högst per barn och månad. För det andra barnet får maxtaxan uppgå till högst per barn och månad och för resterande barn högst . Sammantaget ger dessa avgiftshöjningar en maximal intäktsförstärkning på . Gemenskapsboende ger ökad trygghet för äldre Äldre personer önskar sig i allmänhet tillgängliga och trygga bostäder med närhet till kommunikationer och service. Med åldern blir trygghet alltmer konkret från att handla om tryggheten att slippa inbrott och att kunna röra sig utan oro i sitt närområde till att det finns människor nära som kan hjälpa till om något händer. vill att boendet för äldre ska kunna erbjuda tillgång till service, närhet till medicinsk vård och omsorg. Men lika viktigt är att garantera samvaro, gemenskap och möjlighet att byta några ord med en medmänniska. Äldreboendena är i regel avsedda för svårt sjuka, ofta dementa personer. Men det boende som många och uppåt efterfrågar finns inte. Rätten att bo kvar hemma har för många blivit en skyldighet. vill inte ha tillbaka de gamla ålderdomshemmen, men väl en del inslag som fanns där och som saknas inom dagens äldreboenden och seniorboenden. Vi behöver få tillbaka boendeformer som ökar tryggheten, men som i normalfallet inte kräver biståndsbedömning, och som kan erbjuda mer av mänsklig samvaro och gemenskap. Ett boende som både i vårdnivå och övrig ambitionsnivå utgör ett alternativ mittemellan servicehuset och det särskilda boendet. En ny boendeform för äldre personer kan minska efterfrågan på de särskilda boendena. Det är nämligen när vi byter från vårt eget boende till det särskilda boendet som de kommunala kostnaderna rusar i höjden. Då försvinner all obetald anhörighjälp som många äldre, det visar erfarenheten, snart får ett allt större vårdbehov. Bokens betydelse som informationsbärare kan inte överskattas i skolan. Pedagogiska och uppdaterade böcker är en förutsättning för att inlärningen och skolarbetet ska fungera. Av skolans totala kostnader är det mindre än en procent som går till läromedelsinköp. Det motsvarar ca per elev och år till läromedel. Anslagen för läromedelsinköp har minskat . På var tredje lågstadieskola får barnen inte behålla en enda bok. Bra skolböcker är också en förutsättning för att föräldrar ska kunna följa skolarbetet och stötta sina barn. Fräscha och aktuella läroböcker har stor betydelse för undervisningen. anser att en ambition bör vara att varje elev får behålla minst en lärobok per årskurs. För att betona vikten av goda läroböcker anser vi att läromedelsinventering ska vara en viktig punkt vid den statliga kvalitetsgranskningen av skolorna.