mot · GT02Kr381 · 2005-10-05 00:00:00 — Det är ett avtalsbrott och ett sviket löfte. Det handlar inte om att bett om pengar, utan det handlar för statens del om att hålla sin del av ett redan ingånget avtal. Att som statssekreterare hänvisa till att man lånar för att betala tillbaka kommande år är inte relevant, för ett lån innebär att två parter kommer överens om belopp, ränta och återbetalningstakt. I detta fall har låntagaren ensidigt beslutat sig för detta. Egentligen handlar det inte om något annat än att om man börjar tumma på ett ingånget avtal och helt sonika beslutar sig för att hålla inne en del av de pengar som ingick i överenskommelsen, så befinner man sig på ett sluttande plan. Nästa gång kanske ännu mindre betalas ut, ett annat år inget alls. Och är vi väldigt långt borta från att samhället är med om att vårda vårt gemensamma kulturarv och våra kulturminnen såsom alla våra medeltida kyrkor, konstverk och byggnader som kyrkan förvaltar. Detta bör ge regeringen som sin mening till känna. Att vårda kulturarvet innebär att bevara kunskap, idéer, föremål och miljöer som speglar äldre tiders livs- och samhällsformer. Kulturarvet ger perspektiv på vår samtid, nya idéer om hur vi kan forma vår framtid samt styrka att kunna möta det nya och främmande. har länge brustit i vården av detta arv. Sådana försummelser är oåterkalleliga. Stora kulturvärden är hotade av utplåning till följd av ett eftersatt underhåll. Därför måste en förbättring ske. Det finns ett stort behov av kompetent personal för att inventera, vårda och göra samlingar tillgängliga. Museerna är en del av vårt gemensamma minne. Museerna utvecklar och förmedlar kunskap, bjuder upplevelser för alla sinnen och levandegör historien. Vid sidan av biblioteken är museerna den vanligaste kulturinstitutionen i kommunerna. Denna skatt måste bli mera synlig och utvecklingsmöjligheterna förbättras. Regeringen föreslår viss ökning av anslagen till museerna. Bland annat 3 miljoner till , 2 miljoner till det fortsatta bevarandearbetet med regalskeppet och 2,5 miljoner till Stiftelsen i . Den stora satsning som regeringen synes göra inom kultursektorn och som säkerligen kommer även museerna till del är inte primärt en kultursatsning utan en arbetsmarknadspolitisk åtgärd, mer eller mindre frammanad på grund av en illa förd politik . anvisas för bl.a. reparation, vård, konservering och registrering av samlingar och föremål. Denna satsning är tidsbegränsad och bör enligt uppfattning inte redovisas under kulturen. liberalerna föreslår stora långsiktiga förstärkningar jämfört med regeringen när det gäller stödet till museerna. Totalt sett, inräknat stöd till statliga museer såväl som regionala och speciella museer, lägger vi i denna motion fram förslag som innebär att museisektorn får ett tillskott om . (11 miljoner till de statliga museimyndigheterna, 3 miljoner specialdestinerat till , 5 miljoner till de statliga museistiftelserna, 16,5 miljoner fördelas till de regionala museerna och 4 miljoner används för att öka anslaget för bidrag till vissa museer, utöver den anvisade permanenta förstärkningen till .) Detta menar vi väl rymmer väsentliga kvalitetshöjningar och särskilt insatser för vård av de eftersatta samlingarna. Dessutom måste satsningar göras för att garantera säkerheten på museerna. Regeringen bör återkomma till med en plan för hur samlingarnas eftersatta underhåll ska åtgärdas och hur de ska vårdas . För att finansiera dessa ökade satsningar på museerna föreslog i förra årets kulturmotion att reformen med fri entré skulle avskaffas, och vi kunde därigenom minska kostnaderna med ca . föreslår vi att museerna själva ska få avgöra, om de ska fortsätta med fri entré eller inte. Däremot ser vi gärna att alla offentligfinansierade museer har fri entré för barn och ungdomar upp till . För detta anvisar vi under ett särskilt anslag. När det gäller kostnaden för fri entré, föreslår vi att museerna får behålla halva anslaget . Vidare bör Riksutställningars uppdrag att producera utställningar delvis kunna överföras på de större kommunala och regionala museerna. Riksutställningar ska i stället koncentrera sig på att bistå övriga delar av museiväsendet genom att aktivt medverka till att produktioner från andra museer når så långt ut i landet som möjligt. En annan viktig uppgift är att hjälpa till med internationella kontakter och att få verksamhet in i och ut ur landet. Uppdrag och resurser för produktion av utställningar överförs till kommunala och regionala museer. För detta ändamål bör anslaget till Riksutställningar minskas med . har också kraftfullt vänt sig emot att Riksutställningar ska omlokaliseras till , en åtgärd som med all säkerhet kommer att fördyra Riksutställningars verksamhet i övriga landet förutom de stora kostnaderna för omlokaliseringen. Vi menar också att värdefull kompetens riskerar att gå till spillo genom omlokaliseringen. Vad som här har sagts om satsningar på museernas kvalitet och samlingsvård i stället för fri entré bör ge regeringen till känna. Ansvar för den svenska fotoskatten Fotografiets värde är obestridligt. Fotografiet skildrar vårt land, människorna och samhället och framåt. Fotografiets värde som informationsbärare och historiskt dokument är lika värdefullt som andra historiska dokument och föremål som finns på museer, i arkiv och på bibliotek. har ansvaret för svenskt kulturhistoriskt fotografi, och länsmuseerna har det regionala ansvaret för den kulturhistoriska fotografin. Alla har stora samlingar, men ingen har personella eller ekonomiska resurser för att tillfredsställande kunna utföra sitt uppdrag. Fotografin har en ojämförlig genomslagskraft. Den påverkar hela vår kultur och förändrar ständigt vår världsbild. Att analysera, utveckla och bevara detta kräver ett nationellt ansvarstagande. Flera förebilder för hur detta kan organiseras finns utomlands. föreslår därför att det i skapas en nationell mötesplats som tar ett samlat ansvar för bevarandet av den svenska fotoskatten. Vad som här sagts om fotoskatten bör ge regeringen till känna. Prioritering av vissa mindre museer är en gemensam satsning av den ideella organisationen , och Tjörns kommun. Projektet har rönt stort intresse i hela . Museet, som invigdes , är det första i sitt slag i och har stor kulturpolitisk betydelse. har museet etablerat sig som en betydelsefull konstinstitution. Det bedriver ett kraftfullt utvecklingsarbete inom det konstpedagogiska fältet och tar här ett ansvar som närmar sig det man förväntar sig av de statliga museerna. Det är viktigt att markerar sin positiva inställning till både museet och den övriga verksamheten genom att staten medverkar till driften av verksamheten via statsbidrag direkt från statsbudgeten. föreslår därför att erhåller i statsbidrag inom ramen för anslaget Regionala museer. föreslår en ökning av anslaget till med inom ramen för det ökade anslaget till Regionala museer. Till följd av dessa åtgärder föreslår vi en ökning av anslaget till Regional museer med . Vad som här sagts om bidrag till och bör ge regeringen till känna. Utställning av museiföremål och fornfynd När fornfynd av stort värde hittas, placeras de i , ofta på . Enligt lag kan fornfynd dock överlåtas eller lånas ut till ett museum som åtar sig att vårda fornfyndet på ett tillfredsställande sätt. Ett skäl för att avstyrka en ansökan om att få låna ett fornfynd kan exempelvis vara att fyndet har nationellt intresse och bör vara tillgängligt för forskare eller att föremålstypen från regionen saknas i de nationella samlingarna. Ett annat skäl kan vara att det nya fyndet hör ihop med föremål från samma fyndplats som redan finns på och att samtliga fynd från en fyndplats bör hållas ihop. anser att det inte är tillräckligt att konstatera att föremålen kan lånas ut. De ska också kunna visas i närheten av fyndplatsen. När museer ute i landet vill låna föremål från de centrala museerna, har det visat sig att eventuella avslag på sådana förfrågningar inte kan överklagas till högre instans på samma sätt som gäller vid s.k. fyndfördelning av fornfynd. Om exempelvis ett länsmuseum önskar behålla ett påträffat fornfynd men fått avslag på en sådan framställning, kan nämligen beslut omprövas av regeringen. En liknande besvärsordning bör finnas även när de regionala museerna vill låna föremål från något centralt museum. Den nuvarande beslutsordningen riskerar att leda till onödiga motsättningar mellan centrala och regionala intressen. anser därför att det är mycket önskvärt att finna en beslutsordning som innebär att en från parterna fristående instans svarar för lämplighets- och intresseavvägningen. Vi anser således att en översyn bör göras av beslutsordningen i frågor som rör dispositionen av det nationella kulturarvet för att finna nya och mer ändamålsenliga former. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. När en fastighetsägare önskar uppföra en byggnad eller annan anläggning under vilken det anses finnas antikvariska fornlämningar tvingas utföraren av anläggningsarbetet att betala kostnaderna för detta, kostnader som ofta blir avsevärda. Den s.k. exploatören är ensam ansvarig för att bära de kostnader som kan uppstå vid en arkeologisk undersökning. Risken är stor att exploatören, för att undgå stora undersökningskostnader, frestas att förstöra påträffat fornfynd genom att gräva eller spränga bort det, vilket är en olaglig handling. På så vis kan ovärderliga historiska fynd gå om intet. Det finns också risk för att kommuner eller andra avstår från att bygga på grund av de höga kostnaderna för arkeologiska utgrävningar, trots att behovet av byggnation är stort. Mot denna bakgrund föreslår att regeringen ska återkomma till med förslag om hur den statliga ersättning som utgår till exploatören skall kunna förbättras, för att möta kostnaderna i samband med utgrävningarna. I ett riksdagsbeslut /84 beslutas att till Dialekt- och ortnamnsarkiven anvisar ett anslag för att få fram en dialekter. Arbetet påbörjades på initiativ av Kungl. för svensk folkkultur och beslutet innebar att utgivningen av ordboken borde påbörjas /86. Enligt kulturutskottets bedömning då borde arbetet vara klart omkring . Antagandet byggde på att riksdag och regering fortlöpande anslog medel. förefaller det som om arbetet med dialektordboken håller på att gå i stå. anser det därför nödvändigt att öronmärker medel för detta arbete. vill anvisa över regeringens förslag under anslag 28:3 för att fullfölja åtagandet rörande dialektordboken. Detta bör ge regeringen som sin mening till känna. Stimulera barns och ungdomars kulturintresse Barn och ungdomar ska ha god tillgång till ett rikt kulturutbud och vara prioriterade i kulturpolitiken. Genom barnen kan vi lägga grunden för framtidens nya kulturmönster. Bland dem som är unga finns den kulturellt medvetna publiken och här finns framtidens kulturskapare. För många ungdomar är kultur intimt förknippad med en livsstil. Kultur blir därför en del av identiteten. Kulturen kan också utgöra en värdefull motvikt till de ökande våldsskildringar som är lätt tillgängliga för barn genom tv, video, Internet samt dataspel. Behovet av upplevelser är en viktig del av ungdomars vardag. Här kan den professionella konsten få stor betydelse och bli ett komplement till det kommersiella utbudet. Fri entré på museer för barn och ungdomar För barns och ungdomars intresse för museernas samlingar och utställningar spelar museipedagogerna en viktig roll. liberalerna vill i stället för att tvinga alla de statliga museerna att ha fri entré för alla, att alla museer som det offentliga ger stöd till, inklusive regionala och kommunala museer, ska införa fri entré för barn och ungdomar upp till . Vi beräknar, utifrån egna undersökningar av ett antal museers intäkter, att detta ger ett genomsnittligt bortfall på av entréintäkterna. Men museerna har väldigt olika andel barn och ungdomar bland besökarna, från upp till , och också väldigt olika avgiftssystem. Vissa har redan gratis eller starkt rabatterat inträde för barn och andra har det inte. Med fri entré för barn och ungdomar är det mycket stor sannolikhet att besöksantalet ökar. Detta kommer då att påverka museerna mycket olika med hänsyn till deras personalresurser, lokaler med mera. För de statliga museer som redan infört fri entré är detta inte något problem. Övriga museer bör kompenseras för merkostnaderna och inkomstbortfall. För detta har vi beräknat i vår budget. Bland annat för att finansiera detta gör vi en besparing under politikområde 29 Ungdomspolitik med . Musik- och kulturskolorna ger barn och ungdomar möjlighet till mer individuellt kulturutövande och främjar deras förståelse av kultur. Ett exempel är att flera frontfigurer i nya exportnäring, musikbranschen, har vittnat om att den kommunala var betydelsefull i deras utveckling. anser att musik- och kulturskolornas verksamhet ska stödjas och stimuleras så långt som möjligt. Det gäller mer att deltaga i kulturen än att ta del av den. barnkonventions artikel 31 handlar om barnets rätt till vila och fritid, lek och rekreation. Konventionen är tydlig när den konstaterar att barnets utveckling hindras om barnet inte får möjlighet att leka. Artikeln belyser även barnets rätt att fritt delta i det konstnärliga och kulturella livet och betonar att länder som skrivit under konventionen ska uppmuntra tillhandahållandet av lika möjligheter för kulturell och konstnärlig verksamhet. I och med att undervisningen sker utanför ordinarie skoltid och ligger utanför läroplanen är det dock möjligt för kommunerna att ta ut avgifter, fast det kan innebära en stor kostnad för det enskilda barnet. Kommunerna har naturligtvis begränsade resurser och måste prioritera mellan de uppgifter som är ålagda dem. Men med tanke på musik- och kulturskolornas stora betydelse för kulturell verksamhet och innehåll vore det önskvärt med en översyn av hur den kommunala avgiftspolitiken påverkar barnens möjlighet till individuellt kulturutövande. Vad som här har sagts om att stimulera barns och ungdomars kulturintresse bör ge regeringen till känna. Arkitektur och stadsbyggnad vittnar om olika epokers estetiska värderingar. Det är därför viktigt för varje generation att ställa krav på den offentliga arkitekturen, på stadsrummets gestaltning, på den estetiska utformningen av infrastrukturen och andra anläggningar. Ny arkitektur ska berika och förnya den befintliga miljön men utgå från den äldre bebyggelsens värden, de naturgivna förutsättningarna och helhetsmiljön. Kulturhistoriska och estetiska värden i befintliga miljöerna ska tas till vara och förstärkas. Graffiti utgör ett svårt kulturpolitiskt dilemma. Det är en konstyttring, men dess utövare är tyvärr ofta kriminellt belastade och medverkar till en nedsmutsning och ett förfulande av stadsmiljön. Att den kriminella kopplingen är så stark, har lett till att hittillsvarande försök att inlemma utövarna i en laglig verksamhet som regel misslyckats. Bland graffitins utövare finns ståndpunkten att den symboliserar kampen om det offentliga rummet. liberalerna menar att samhället bör erkänna graffitins värde som konst men att det aldrig får råda någon tvekan om att graffiti liksom andra konstformer måste utövas inom lagens råmärken. De kommuner, fastighetsägare, trafikföretag m.m. som drabbas av skadegörelse i form av olaglig graffiti måste kunna känna stöd i sitt arbete för att freda det offentliga rummet. måste de graffitikonstnärer som vill utöva sin konst i lagliga former ges förutsättningar för detta. Även fortsättningsvis måste därför ansträngningar göras för att få graffitins utövare att bedriva verksamheten på lagligt sätt. Den konstnärliga utsmyckningen måste fortsätta att uppmärksammas vid offentligt byggande. Den funktionella konsten, dvs. design och utsmyckning av föremål i det offentliga rummet, såsom papperskorgar, teleskåp, trafikstolpar etc., förtjänar en större satsning. Dock är en hel del av dessa insatser inte statens direkta kostnadsansvar, utan landsting och kommuner har också ett stort ansvar. har tidigare uttryckt att anslaget med anledning av ett ökat lokalt och regionalt ansvar kan minskas med . Regeringen föreslår en minskning av anslaget till följd av omprioriteringar och generell reduktion med . Vi anser att anslaget bör minskas med utöver den av regeringen föreslagna minskningen. Detta bör ges regeringen till känna. Inköp av offentlig konst är en grannlaga uppgift, som vållat en hel del huvudbry och motsättningar inom Konstsverige. Det är angeläget att begreppen reds ut och att man tar till vara de rekommendationer om åtgärder som och givit. Det är angeläget att konkurrensen ökar och fungerar och att alla konstnärer får möjlighet att lämna anbud, oberoende av om man är medlem i någon fackorganisation eller inte. Detta gäller även inköp av konstverk för utsmyckning av det offentliga rummet. All upphandling av offentlig konst till statliga byggnader sköts av . Praxis är att en summa motsvarande en procent av byggnadskostnaden avsätts till konstnärlig utsmyckning. Därigenom blir en av de viktigaste konstbeställarna i landet. En stor del av det övriga offentliga stödet till konstnärerna fördelas via . liberalerna menar att det bör göras en genomgripande analys av hur stöd till verksamma konstnärer och det offentligas inköp av konst har fördelat sig . Detta bör ge regeringen till känna. Situationen för bildkonstnärer och konsthantverkare är ansträngd. Det finns många utredningar som exemplifierar att denna grupp ofta har en mycket låg livsinkomst, och ofta behöver såväl ett yrke vid sidan om konstnärskapet som andra sätt att komplettera sin konstnärliga verksamhet med stipendier med mera. Genom att bildkonstnärer och konsthantverkare i regel inte kan erhålla någon ersättning motsvarande författares royaltyn eller liknande, gör att även rätt framgångsrika konstnärer kan ha en ansträngd ekonomisk situation. För att i någon mån råda bot på detta, finns systemet med individuell visningsersättning. Anslaget till visningsersättningen uppgick till strax . anslår medel för att förstärka den individuella visningsersättningen under anslag 28:20 med . System för upphovsrättslig ersättning, stipendier och bidrag Kultursektorn har en rad konstruerade system för att fördela ersättningar till kulturskapare som ligger vid sidan om den marknadsmässiga uppgörelsen mellan avnämare och leverantör. Detta är ett viktigt kulturpolitiskt komplement till marknadsbaserad ersättning. Formerna är varierande och svåröverblickbara. En del är rena belöningssystem, i form av bidrag eller stipendier, medan andra skapar sekundära ersättningssystem för ideella eller upphovsrättsliga intressen som ej fullt ut tillfredställs på marknaden. I motionen om konstnärernas villkor går vi närmare in på dessa ur individens perspektiv. Men det har riktats kritik mot tendenser till monopolism och korporativism mot flera av de organisationer som på olika sätt är involverade i dessa system. Hur ersättningar betalas och till vem, är föremål för segslitna tvister och motsättningar. Det är mycket angeläget att regeringen gör en översyn av helheten av dessa system, från biblioteksersättning till stipendiefördelning till individuella visningsrätter till det införda droit de suite. Konstruktionen av Bonus Presskopias avtal med skolor, myndigheter med mera bör också granskas utifrån dessa utgångspunkter. En sådan genomgripande översyn bör igångsättas . Detta bör ge regeringen till känna. Alla människor har rätt till kunskap och information. Bildning har nedvärderats. Detta vill vi ändra på. Respekten för kunskap måste få en renässans. En reformation av skolan är en hörnsten i detta arbete, en aktiv kulturpolitik är en annan. Kunskap är frihet, såväl för den enskilde som slipper lita på auktoriteter, som för samhället i stort som kan ta upp kampen mot populism och auktoritära läror. Skolan är en av samhällets viktigaste kulturinstitutioner, som ska förmedla kunskap och bildning. En kreativ miljö där eleverna får skapa själva är en viktig förutsättning för lärande. Genom skolan kan också alla barn och ungdomar nås av professionella kulturutövare och därigenom få se och höra t.ex. teater, film och musik av hög kvalitet. Alla barn och ungdomar bör också under sin skoltid få några skönlitterära böcker som gåva som kan följa dem genom livet, liksom ta del av musikupplevelser i form av t.ex. konserter och teaterföreställningar. Studieförbunden utgör ett viktigt nav i kulturens infrastruktur. Genom studieförbundens rikstäckande nätverk skapas diskussioner, debatter, föreläsningar, studiecirklar och utställningar över hela landet. Den lokala närvaron gör studieförbunden unika i sina möjligheter att arrangera kulturaktiviteter även på mycket små orter. Studieförbunden hör till civilsamhällets viktigaste aktörer, inte minst för människor som av olika anledningar lever i utsatta situationer. där är en av grundorganisationerna är t.ex. landets största kulturarrangör med över 50000 studiecirklar med 500000 deltagare och med 30000 kulturarrangemang med över 2 miljoner deltagare. Även om vi inte vill se en utveckling som leder till att staten tar ett ökat ansvar för amatörkulturens verksamheter, så belyser såväl utredningen får vara med? En belysning av folkbildningens relation till icke-deltagarna (2004:51) som flera av delbetänkandena i utvärderingen av studieförbund och folkhögskolor, SUFO 2, att det är brister i helhetsansvaret för amatörkulturen. anser att det huvudsakliga ansvaret för stöd till amatörkulturen är en lokal och regional fråga. Vi är i stort sett nöjda med att studieförbunden inrymmer en stor del av amatörkulturen i , dels genom studiecirkelsverksamhet, dels i form av att arrangera eller erbjuda lokaler åt kulturella evenemang, men kan instämma i att ansvarsförhållandena är oklara. Regeringen har aviserat sin avsikt att lägga fram en proposition med anledning av de ovan nämnda utredningarna. Vi återkommer i det sammanhanget med våra yrkanden. har fått statens uppdrag att fördela folkbildningsanslaget till studieförbund och folkhögskolor. Genom ett principbeslut har rådet låst fast anslagen på ett sätt som missgynnar studieförbund i tillväxt. Detta anser liberalerna är olyckligt. Nya satsningar, nybildade studieförbund samt olika samverkansprojekt som inleds berättigar inte till stöd från folkbildningsanslaget förrän . Förhoppningsvis kommer dessa problem att lösas i den aviserade propositionen. Detta bör ges regeringen till känna. Den liberala synen på bildning utgår ifrån kunskapens egenvärde, det fria kunskapssökandet och kvalitet i undervisningen. Dessa grundsatser är generella och kan appliceras på utbildning i många olika former. Av naturliga skäl har grundskola, gymnasieskola och universitet och högskola kommit i fokus. Men folkhögskolorna har också en betydelsefull roll i bildningshänseende. Kunskap som egenvärde. Förmedlandet och utvecklandet av kunskap kan inte enbart mätas i kortsiktiga nyttotermer. De nya insikter som kunskapssökandet ger berikar de enskilda människorna och bidrar till att stärka det gemensamma intellektuella kapitalet. Ett samhälle som inte tar till vara och uppmuntrar människors strävan efter kunskap förtvinar. Folkhögskolorna har som självständiga bildningsinstitutioner stor frihet att själva bestämma innehåll och arbetsformer för sin undervisning, fritt från centralstyrning och politiska pekpinnar. Kvantitativa planmål, i form av exempelvis hur många studerande som folkhögskolan når, kan inte användas för att mäta undervisningens kvalitet. Folkhögskolornas undervisningsform ger lärare tillräckligt med tid för undervisning och eleverna tillräckligt med tid för ifrågasättande och reflekterande under inlärningen. Folkhögskolorna fyller ofta nischer som det offentliga utbildningsväsendet inte kan eller ska fylla. Deras roll bör uppvärderas och resurserna för undervisningen förstärkas så att fortsatt utveckling av deras speciella pedagogiska former inte blir eftersatt.