mot · GT02Sf364 · 2005-10-05 00:00:00 — Exempel på direktiv som genomförts är Dublinförordningen (nr 343/2003) som innehåller regler om vilket EU-land som är ansvarigt för att behandla en asylansökan. Det s.k. skyddsgrundsdirektivet (2004/83/EG) innehåller minimiregler för vem som ska betraktas som flykting eller i övrigt skyddsbehövande och vilka rättigheter dessa personer ska ha i mottagarlandet. Syftet med direktivet är att göra medlemsländernas tillämpning av mer lika. Direktivet ska vara genomfört i medlemsländerna . En särskild utredning som skulle ha presenterats ska föreslå hur direktivet ska genomföras i . Att så inte skett är beklagligt då borde gå i bräschen för att leva upp till åtaganden i internationella överenskommelser. Mottagandedirektivet (2003/9/EG) slår fast miniminormer för hur asylsökande ska mottagas i medlemsländerna. Reglerna gäller t.ex. information till asylsökande om deras rättigheter och skyldigheter, rörelsefrihet och bosättning, skolgång för minderåriga, tillträde till arbetsmarknaden och hälso- och sjukvård. I utredningen och mottagandet av asylsökande (SOU 2003:89) slog utredaren fast att det svenska flyktingmottagandet rent faktiskt uppfyller EG-direktivets krav. Däremot finns det brister i författningsregleringen. Därför bör gällande praxis fastställas i lag. Regeringen aviserade tidigare att lägga fram en proposition i ärendet , men så skedde inte. är propositionen aviserad till . Ett föreslaget direktiv om medlemsländernas procedurer för att bevilja och återkalla flyktingstatus behandlas fortfarande (asylprocedurdirektivet). nådde en politisk överenskommelse om direktivet , men förslaget har åter skickats till för ett andra yttrande. kommer att rösta om förslaget en andra gång. Direktivet innehåller miniminormer för hur själva prövningsförfarandet ska gå till, bl.a. olika rättssäkerhetsgarantier, rätt till rättsligt bistånd och möjligheter till överklagande. Direktivförslaget innehåller även en del mer kontroversiella delar, framför allt möjligheten till påskyndade förfaranden när de asylsökande kommer från s.k. säkra ursprungsländer och ansökan därför kan anses vara ogrundad. Enligt förslaget finns det möjlighet för rådet att fastställa listor på sådana säkra ursprungsländer, men det finns ingen enighet om vilka länder som kvalificerar sig för en sådan lista. Parallellt med utvecklingen av asylpolitiken inleddes en debatt om att på olika sätt involvera i asylpolitiken, initierat genom ett förslag från om att upprätta transithandläggningscentrum utanför EU:s gränser. Efter diskussioner i rådet, meddelanden från kommissionen och slutsatser från landade diskussionen i att EU skulle verkställa s.k. regionala skyddsprogram för att hjälpa både ursprungsregioner och transitländer med att förbättra sin egen skyddskapacitet. Detta ska kompletteras med att EU-länder frivilligt kan delta i vidarebosättningsprogram, dvs. att personer i behov av skydd kan beviljas asyl och därefter transporteras till det aktuella EU-landet under organiserade former. Kommissionen kom med ett nytt meddelande i frågan där man föreslår att ett första pilotprogram utförs i samarbete med , och , en framträdande transitregion i EU:s närhet. liberalerna om EU:s flykting- och migrationspolitik Gemensamma miniminormer på humanitär grund En gemensam europeisk flykting- och migrationspolitik är central för det fortsatta arbetet inom EU. I takt med att medlemsstaternas lagstiftning harmoniseras i allt större utsträckning måste även det gemensamma arbetet på asylområdet intensifieras. Det har dock visat sig svårt att hitta gemensamma ståndpunkter och arbetet med att lägga en unison grund för asylpolitiken har dragit ut . De direktiv som genomförts och håller på att genomföras inom ramen för den första etappen av EU:s asylpolitik som t.ex. Dublinförordningen och skyddsgrundsdirektivet påverkar medlemsstaternas asylprövning i hög utsträckning . Det är därför av yttersta vikt att samarbetet utvecklas och fördjupas i snabbare takt . EU och dess medlemsstater måste på plats bekämpa orsakerna till att människor tvingas fly och bege sig till andra länder. Genom vårt medlemskap i kan vi verka för att mobilisera omfattande stöd till de människor som tvingas på flykt genom ett mer direkt stöd till grannstater som ger dem skydd. Detta är dock inget alternativ utan utgör ett komplement till att ge människor som faktiskt flyr skydd. Det är dock med oro som vi kunnat följa de senaste årens skärpning av asylpolitiken i samtliga EU-länder. För att försäkra att alla länder tar sitt ansvar krävs det gemensamma regler i unionen. liberalerna anser att den gemensamma politiken ska utformas med minimiregler som bevarar det enskilda landets möjlighet att föra en mer solidarisk politik. Den tendens som kan skönjas, att sviker sitt humana uppdrag, är mycket allvarlig. Andra länder och regioner ser på som en förebild och tar efter den praxis som bildas i . En mer restriktiv europeisk flyktingpolitik riskerar därför att leda till en kraftigt förvärrad flyktingsituation i världen genom att fler länder följer exempel. är positivt inställd till en gemensam asylpolitik utformad utifrån minimiregler, så att det enskilda landet kan gå före i nationell lagstiftning. Vi anser dock att miniminivåerna i asylprocedurdirektivet ska vara solidariskt utformade för att binda medlemsstaterna till att upprätthålla en adekvat standard vad gäller asylprocessen. Strävan måste vara att ta fram gemensamma minimiregler på så humanitär nivå som möjligt. Annars sätts praxis av de mest restriktiva staterna, eftersom effekten blir att asylsökande söker sig till de stater där sannolikheten att få asyl är störst. bör ge regeringen tillkänna vad som ovan anförs om vikten av att upprätta en adekvat standard vad gäller asylprocessen och att EU:s gemensamma minimiregler måste utgå från en humanitär nivå samt att en enskild medlemsstat alltid ska ha möjlighet att ha en humanare flyktingpolitik än vad de gemensamma reglerna föreskriver. En gemensam asylpolitik med hänsyn till Ett exempel på denna restriktivitet är det föreslagna direktivet om medlemsstaternas procedurer för att bevilja och återkalla flyktingstatus (asylprocedurdirektivet). Förslaget har diskuterats och den överenskommelse som nåddes på ministerrådet innehöll alltför många undantag och var alltför otydligt för att antas, varför förslaget återigen skickats till för ett andra yttrande. Direktivet är centralt för medlemsstaternas fortsatta arbete inom asylpolitiken. En person som flyr sitt hemland ska betraktas på samma sätt oavsett om han eller hon söker om asyl i , eller i . Direktivets förslag om möjligheten till påskyndade förfaranden när de asylsökande kommer från s.k. säkra ursprungsländer och ansökan därför kan anses vara ogrundad är, enligt liberalernas förmenande, olyckligt. En grundläggande del av den internationella flyktingrätten är att varje asylansökan ska behandlas individuellt. Av den anledningen bör begrepp som säkra ursprungsländer/säkra tredjeländer användas mycket försiktigt. En individuell prövning måste alltid göras då alla stater potentiellt kan kränka mänskliga rättigheter, och därför bör inte heller något land med automatik betraktas som säkert. Samtliga EU:s medlemsstater har ratificerat om mänskliga rättigheter och det är liberalernas bestämda uppfattning att den europeiska asylrättens grund måste vila på densamma. Vi anser att förslaget om att inrätta s.k. skyddszoner för asylsökande och att upprätta listor för säkra ursprungsländer/säkra tredjeländer åsidosätter asylrätten. Det är därför olyckligt att denna fråga återigen förts upp på EU:s dagordning för behandling då liknande förslag inte borde vara förenliga med konventioner som medlemsstaterna redan undertecknat. Den måste med kraft motverka asylförslag som bryter mot internationell flyktingrätt. bör ge regeringen tillkänna vad som ovan anförs om att direktivet om att bevilja och återkalla flyktingstatus bör genomföras samt att förslaget om säkra ursprungsländer/säkra tredjeländer inte är förenligt med asylrätten. Utöver flyktinginvandring och arbetskraftsinvandring utgör anhöriginvandring den tredje huvudsakliga möjligheten till migration. liberalerna är positiva till att delar av tidigare praxis rörande anhöriginvandring efter lång väntan nu äntligen lagfästs i den nya utlänningslagen. Detta innebär att även nära anhöriga kan beviljas uppehållstillstånd. Vi motsätter oss dock att kraven på hushållsgemenskap eller särskilt beroendeförhållande måste uppfyllas för att uppehållstillstånd ska kunna beviljas. Vi anser att detta medför en alltför snäv begränsning av dem som de facto kan beviljas uppehållstillstånd som nära anhörig. Kravet på hushållsgemenskap innebär att man ska ha bott i samma hushåll i hemlandet i en nära förestående tid innan personen som befinner sig i lämnade landet. Även kravet på särskilt beroendeförhållande måste ha förelegat redan i hemlandet. Vi anser att det kan finnas skäl för den som inte bodde i samma hushåll eller inte hade ett särskilt beroendeförhållande att ändå kunna komma till sina nära anhöriga i . Vad gäller uppehållstillstånd på grund av anknytning är huvudregeln att uppehållstillstånd måste sökas i hemlandet, så bör det vara även fortsättningsvis. Däremot måste undantag kunna göras för vissa fall, t.ex. graviditet eller om personen har barn i , i större utsträckning . En utökad anhöriginvandring med försörjningsansvar För anhöriga till flyktingar som omfattas av dagens regelverk om anhöriginvandring ska inget krav på försörjningsansvar ställas. Undantag från försörjningskravet ska således bara gälla för den absoluta kärnfamiljen, dvs. make/maka/sambo samt minderåriga barn. Men för att människor ska kunna ta hit anhöriga som inte ingår i den krets som får uppehållstillstånd , dvs. de som inte definieras som kärnfamilj, ska ett och omfattning begränsat försörjningsansvar införas. Sjukvård och skola bör vara undantaget från försörjningsansvaret. Vidare bör försörjningsansvar gälla för arbetskraftsinvandrare som vill ta med sina anhöriga. Tiden för försörjningsansvaret ska uppgå till . Att återinföra ett försörjningsansvar i innebär att man måste ta ställning till på vilket sätt detta ansvar kan utkrävas. Vidare är det viktigt att undersöka hur det ska prövas och vilka eventuella sanktioner som ska finnas kopplade till det fall en anknytningsperson inte uppfyller sitt försörjningsansvar. Den normala utgångspunkten är att lita på människor som säger sig vilja uppfylla ett åtagande i någon form, varför vi ska förutsätta att berörda personer tänker uppfylla sina åtaganden. Därför måste vi lämna största möjlighet för människor att själva avgöra sin möjlighet att ensam eller tillsammans med andra ta det aktuella försörjningsansvaret. Den formella förhandsprövningen av ett försörjningskrav bör således hållas så minimal som möjligt. Regresskrav torde kunna vara en rimlig sanktion gentemot den anknytningsperson som med avsikt frånträder sitt åtagande om försörjningsansvar. bör ge regeringen tillkänna vad som ovan anförs om utökad möjlighet till anhöriginvandring med försörjningsansvar. Sanktioner om försörjningsansvaret inte uppfylls Den normala utgångspunkten är att lita på människor som säger sig vilja uppfylla ett åtagande i någon form, varför vi ska förutsätta att berörda personer tänker uppfylla sitt försörjningsansvar. Det lär därför bara vara i undantagsfall som sanktioner mot någon som bryter mot försörjningsansvaret behöver vidtas. Förhandsprövningen av ett försörjningskrav ska gälla dels om den som söker uppehållstillstånd är en nära anhörig utöver den absoluta kärnfamiljen, dels om den anhörige i har förmågan att svara för den nyanländas försörjning . En möjlighet för att avgöra det senare är att den person som lever i ska kunna göra sannolikt att hon eller han klarar att uppfylla kravet om att svara för den anhöriges försörjning. En metod som prövats i andra länder är en borgensförbindelse som utlöses för den händelse försörjningsåtagandet beviljats på falska premisser. Den yttersta sanktionen för om försörjningsansvaret inte uppfylls är dock att det tidsbegränsade uppehållstillståndet faller. Denna sanktion gör att det finns mycket goda skäl för anknytningspersonen att ta sitt utfästa ansvar i annat fall får ju släktingen inte längre stanna i . bör ge regeringen tillkänna vad som ovan anförs om sanktioner för de fall försörjningsansvar inte uppfylls. In- och utvandring har format . En rad invandrargrupper satte tidigt sin prägel på : valloner, judar, italienare, greker, finländare, balter osv. Utan dem hade varit ett sämre, fattigare land. Under 1800- och bytte flyttströmmen riktning: en fjärdedel av befolkning utvandrade, de flesta till . Utan dem hade varit ett sämre land. De som utvandrade till var både sådana som vi skulle kalla flyktingar och sådana som i dagens debatt ofta kallas ekonomiska flyktingar. Människorna flydde undan religiös och politisk förföljelse, från fattigdom och svält, för att söka en dräglig tillvaro och möjligheten att försörja sig i ett annat land. Ekonomiska skäl eller rådande konjunkturläge ska aldrig styra flyktingpolitiken. Däremot har behov av arbetskraft betydelse för om vi ska öppna för arbetskraftsinvandring. Men inte heller arbetskraftsinvandring handlar bara om ekonomi den handlar också om möjligheten för människor att bygga sig en ny framtid i . Vi liberaler vill se en värld där människor kan resa och flytta fritt mellan olika länder. Det är en vision som kan tyckas avlägsen men vars förverkligande måste påbörjas i första hand inom EU. Den senaste omfattande arbetskraftsinvandringen till ägde rum årtiondena efter krigsslutet. Det var främst tre faktorer som beredde vägen för denna. Det var den gemensamma nordiska arbetsmarknaden, organiserade överföringar av arbetskraft från andra länder till och en mer eller mindre fri turistinvandring. utlänningslag inleddes med en välskriven positiv mening: Utlänning äger rätt att, i den utsträckning och de villkor denna lag stadgar, inresa i riket och utresa ur riket samt här uppehålla sig och innehava anställning. Ej må han i annat fall eller i annan ordning än i denna lag angives tvingas lämna landet. Grundregeln var att utlänningar skulle ha fritt tillträde till den svenska arbetsmarknaden om inte regeringen förordade att arbetstillstånd krävdes. övergav då arbetsviseringen. En utlänning kunde resa in som turist i och därefter söka arbete. När hon eller han hade fått arbete sökte personen i fråga arbetstillstånd på plats i . Det var först som invandringspolitiken åter blev mer restriktiv. Utomnordiska invandrare krävdes fr.o.m. då på arbetstillstånd före inresa. Arbetstillstånd kunde ges först efter en arbetsmarknadsprövning. Flyktingar var undantagna. har reglerna stramats åt alltmer också på flyktingområdet. I är arbetskraftsinvandringen begränsad till 300400 experter , och den stimuleras med en särskild skattereduktion. Arbetstillstånd ges endast i undantagsfall, beviljades 209 personer permanent uppehållstillstånd för att komma till för att arbeta, det är en kraftig minskning jämfört med året innan, 2003, då motsvarande siffra var 319 personer. Ekonomiska skäl för arbetskraftsinvandring Vårt land behöver öppnas för arbetskraftsinvandring även från länder utanför EU. Undersökning efter undersökning visar att vi går mot en växande arbetskraftsbrist. Den kommer inte att kunna täckas med inhemsk arbetskraft ens om vi blir mycket bättre på att få in dem som hamnat i utanförskap på arbetsmarknaden. Flera landsting genomför rekryteringskampanjer utomlands för att få läkare och sköterskor. Småföretag annonserar efter specialistkompetens men ingen i söker. Verkligheten i är att arbetslöshet och arbetskraftsbrist existerar sida vid sida. Enligt en intervjuundersökning , gjord av AMS och riktad till privata näringsidkare, uppgav av arbetsgivarna att man haft rekryteringsproblem . Enligt AMS gäller det främst inom byggnadsbranschen. I en annan om marknadsutsikterna och 2004 framkommer att av 2 000 undersökta arbetsställen inom den kommunala verksamheten har haft rekryteringsproblem. Särskilt stora är bristerna inom hälso- och sjukvården samt inom barnomsorgen. I ytterligare en publicerad om den framtida personalförsörjningen vad gäller vård och omsorg bedömdes det samlade rekryteringsbehovet inom denna sektor till 527 000 personer fram . Kommuner och Landsting beräknade i en rapport att rekryteringsbehovet i kommunerna, till följd av pensionsavgångar, uppgår till 570000 personer . Det är således helt nödvändigt att införa möjligheter för människor som erbjuds jobb att få komma in i vårt land. Om vi inte får in människor från andra länder kommer det att finnas alldeles för få i arbetsför ålder vi kommer helt enkelt att vara alltför få som ska försörja alltför många. Argumenten för arbetskraftsinvandring är inte bara ekonomiska. liberalernas förslag ger den som vill, men som inte har flyktingskäl, chansen att söka sig en ny framtid i . som land behöver de nya influenser som arbetskraftsinvandrare kan bidra med. Historiskt sett har invandring varit mycket positivt för ett land. Sannolikt kan arbetskraftsinvandring även underlätta integrationen av de invandrare som redan finns i . Den som har en anställning som väntar i ska i normala fall ges uppehållstillstånd. Ansökan ska avslås bara om det är uppenbart att det finns kvalificerade sökande till just det arbetet som redan bor i . Den som är i på turistvisum och får ett arbete ska inte, som reglerna är , behöva åka tillbaka till hemlandet för att ansöka om uppehållstillstånd. och övriga EU-länder har ett stort behov av tillskott på arbetskraft. Även om vi lyckades få in de nya svenskar som saknar arbete på arbetsmarknaden kommer det att finnas behov av invandrad arbetskraft. Svenskt näringsliv menar i en undersökning att ytterligare 120 000 jobb skulle kunna ha tillsatts i den privata sektorn , om tillgången på arbetskraft varit större. bör ge regeringen tillkänna vad som ovan anförs om behovet av arbetskraftsinvandring. Olika former av arbetskraftsinvandring behövs bör det finnas flera olika sätt att få arbetstillstånd för heltidsarbete i . Den som erbjuds ett heltidsarbete ska som huvudregel också få uppehållstillstånd. Det ska vara möjligt att rekrytera arbetskraft i ett annat land men det ska också vara möjligt för den som befinner sig i att söka arbete. Dessutom ska entreprenörer som vill driva verksamhet i få möjlighet att etablera sig här. En ny form av invandring som vi vill öppna för är företagarinvandring. Med det menar vi personer som visat sig ha kunskap, kompetens och förutsättning att driva näringsverksamhet i . De ska få möjlighet att arbetsinvandra till vårt land. Genom att öppna denna möjlighet för utländska entreprenörer skulle vi kunna skapa en ökad dynamik och tillväxt i svenskt företagande. I såväl som har ett system för företagarinvandring prövats med gott resultat. Sådana möjligheter har tidigare funnits och visat sig ha positiva effekter för forskare och universitetslärare för att utveckla svenskt utbildningsväsende. Vår tanke är att en öppning för företagarinvandring skulle ge en mycket god injektion till det svenska näringslivet. En svensk modell för företagarinvandring För att få uppehållstillstånd som företagarinvandrare skulle följande krav kunna ställas. Företagaren ska investera tillräckligt mycket för att den egna och dennes familjs försörjning är tryggad, ha dokumenterad erfarenhet av att driva näringsverksamhet och ha möjlighet att investera i sin verksamhet i . Sökande som uppfyller dessa krav får ett tillfälligt uppehållstillstånd. Har verksamheten fått tillräcklig lönsamhet för att säkra försörjningen ska företagaren kunna få permanent uppehållstillstånd och samma sociala rättigheter som alla andra medborgare. Arbetstillstånd till människor som befinner sig i Det ska finnas möjlighet för dem som kommit till som t.ex. turister, anhöriga på besök eller asylsökande att söka och få arbete och arbetstillstånd. Dagens system tillåter normalt inte detta. Det har visat sig vara både ekonomiskt oklokt och inhumant. Det finns sålunda åtskilliga exempel på människor som har fått arbete i och fyller reella arbetskraftsbehov som trots detta avvisas på den rättsliga grunden att de ursprungligen kom till som asylsökande. För att illustrera hur det system vi föreslår fungerar i de fall då en person från början kommit som asylsökande följer nedan tre typfall. Person A kommer till som arbetskraftsinvandrare. Hon eller han får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd och rätt att stanna i som hon eller han har arbete. Om anställningen går förlorad får denna person stanna i för att söka nytt arbete. Om det inte lyckas faller därefter grunden för uppehållstillståndet. Om hon eller han har arbetat i beviljas i normalfallet permanent uppehållstillstånd. En asylsökande som fått avslag på sin ansökan om asyl och som har ett heltidsarbete när avslaget beslutas, ska med fp:s förslag slussas över till systemet för arbetskraftsinvandrare. Hon eller han ska behandlas som person A. En asylsökande som får ett arbete i väntan på beslutet om eventuell asyl ska kunna få tidsbegränsat uppehållstillstånd på den grunden att hon eller han har ett arbete. Om asylansökan sedermera avslås ska personen omfattas av samma regelverk som person B och följaktligen slussas över till att vara arbetskraftsinvandrare. Om asylansökan däremot skulle bifallas ska den asylsökande få permanent uppehållstillstånd. Vetskapen för en asylsökande om att det är möjligt att stanna i om hon eller han har ett arbete kan utgöra ett starkt incitament för att snabbt komma in på arbetsmarknaden. Många av dem som kanske inte har tillräckligt starka skäl för att få bifall på sin asylansökan får en möjlighet att stanna om de får ett arbete. bör ge regeringen tillkänna vad som ovan anförs om arbetstillstånd för människor som befinner sig i . Låt arbetsgivaren inte myndigheter avgöra behovet Debatten om arbetskraftsinvandring hamnar inte sällan i en diskussion om vilken myndighet som ska kontrollera vem som får tillstånd att arbeta i . har AMS, och höjt rösterna för att regeringen ska se över reglerna för arbetskraftsinvandring. De syftar främst på specialiserade yrken, som kräver lång utbildning, som exempelvis läkare och IT-personal. Tanken att AMS, eller någon annan statlig myndighet eller verk är bättre än den enskilde arbetsgivaren på att avgöra om ett arbete behövs är dock fel och bygger på ett regleringstänkande från ett uppifrånperspektiv. Arbetsgivarna bör vara fria att anställa dem de önskar. Om ett företag anser det vara nödvändigt att rekrytera ifrån andra länder är detta i sig ett tecken på att det är svårt att finna den kompetensen på hemmamarknaden. Vi ska inte underskatta de kostnader som internationell rekrytering medför, och inte heller de kulturella och språkliga svårigheter som finns. Om en arbetsgivare anser att individens kompetens är så pass nödvändig att de bortser ifrån detta, bör det utgöra ett bevis i sig för att personen ifråga behövs och det därmed finns en brist. Vi bör låta företag, kommuner, m.fl. själva bestämma över vilken kompetens de är i behov av och låta efterfrågan och marknad identifiera var kompetensen finns. ska öppnas för rekryteringsinvandring. En arbetsgivare som vill rekrytera arbetskraft i länder utanför EU ska återfå den praktiska möjligheten. Den person som får ett erbjudande från om ett verkligt arbete, som det är möjligt att försörja sig på, ska genom ett enkelt förfarande kunna få ett arbetstillstånd via en svensk beskickning och sedan kunna flytta till för att arbeta. För större internationella företag, som har arbetskraftsbrist, har detta historiskt sett varit ett praktiskt sätt att gå till väga. För många enskilda arbetstagare ligger det dessutom en stor trygghet i att arbetet är ordnat innan flytten till ett annat land sker. bör ge regeringen tillkänna vad som ovan anförs om rekryteringsinvandring. Regler och rättigheter för arbetskraftsinvandrare