mot · GT02U251 · 2005-10-03 00:00:00 — 6Alliansfriheten och den svenska säkerhetspolitiken6 7EU:s försvars- och säkerhetspolitik7 8En svensk strategi för internationella insatser8 10Skälen för svenskt Natomedlemskap stärks9 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bekämpningen av terrorism. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa ett demokratikriterium vid vapenexport. tillkännager före regeringen vad i motionen anförs om att den arbetar med kraft för att avtalet om icke-spridning av kärnvapen skall implementeras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en reformering av FN-systemet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör söka medlemskap i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den rådande säkerhetspolitiska fyrpartidoktrinen är överspelad av verkligheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om betydelsen av att en gemensam EU-försvarspolitik skall syfta till att främja en alleuropeisk fredsordning och inte utvecklas mot att EU bygger upp ett eget, av den transatlantiska länken oberoende försvar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skall bidra till NRF (Nato Response Force). begär att regeringen återkommer till med förslag till en långsiktig strategi som utifrån svenska utrikes- och säkerhetspolitiska ställningstaganden drar upp riktlinjerna för deltagande i internationella insatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om samordningsfördelarna med ett Natomedlemskap. begär att regeringen låter utreda vad ett Natomedlemskap kräver och innebär både i politiskt och ekonomiskt hänseende. års terrorattacker, bl.a. i , , och är en plågsam påminnelse om att säkerhetspolitiken kommit att få en helt ny innebörd än under det , då det militära hotet stod i fokus. Terrorism är ett av de största hoten mot mänskligheten, då massförstörelsevapen i händerna på en terrororganisation kan skapa oöverskådlig förstörelse och död. Framtidens säkerhetspolitik måste därför rikta in sig på att arbeta förebyggande mot terror, något som innebär en bred agenda för ökad säkerhet. Massförstörelsevapen, liksom regionala konflikter och globala epidemier, utgör också hot mot såväl u- som i-land och måste således hanteras som en del i ett vidare säkerhetsbegrepp. EU har tagit flera initiativ i kampen mot terrorism och formulerat åtskilliga förslag. Alltför lite har dock hänt och EU:s särskilde ansvarige för att samordna kampen mot terrorismen, Gijs de Vries, har varit mycket kritisk till att så lite görs. I mot terrorism fastslås alla länders skyldigheter att utveckla och genomföra strategier för terrorbekämpning, på hemmaplan och globalt. Liksom det ministerrådsmöte som sammankallades som respons på terrordåden i , menar att det är oerhört viktigt att de förslag som har beslutats verkligen genomförs i de olika medlemsländerna. Det handlar om den europeiska arresteringsordern, samordning av underrättelsematerial, ökat polissamarbete, harmonisering av vissa straffsatser samt definitioner av terrorism m.m. måste kampen mot terrorism alltid föras med internationella rättsprinciper och respekt för mänskliga rättigheter som ledstjärna. Terrorism måste också bemötas genom samarbete i många andra internationella organisationer såsom FN, WTO och . Förhoppningsvis kan enas om en terrorismkonvention. Förebyggande insatser och långsiktiga politiska strategier för att minska riskerna för terrorism är av största betydelse. Islamistisk terrorism bygger på en totalitär ideologi som strävar efter att utrota den västerländska livsstilen. Den måste likt kommunismen och nazismen bekämpas genom att visa på demokratins styrka och fördelar. Kampen mot extremism är inte en kamp mellan kristendom och islam eller mellan väst och . Kampen står mellan demokrater, oavsett religionstillhörighet, och extremister, särskilt sådana som är potentiella terrorister. Fattigdom och förtryck exploateras för att underlätta rekryteringen till terroristnätverk. Vi bör därför främja införande av demokrati och respekt för mänskliga rättigheter i ofria stater från vilka terrorister oftast rekryteras. Det är också centralt att motverka sönderfall av stater, s.k. failed states. Sådana stater kan inte längre erbjuda medborgarna grundläggande samhälleliga funktioner, såsom säkerhet eller ett fungerande styre. De tjänar också som grogrund för terrorism och internationell brottslighet där kriminella ligor och terroristnätverk ostört kan operera. Vi återfinner flera av dessa stater i , men och är också exempel på sådana. Våra viktigaste partners i arbetet för att motverka sönderfall av stater är EU och Nato. Mot terrorism kan vi bara skydda oss i gemenskap. Den långsiktiga kampen mot terrorism formas i en allians mellan världens demokratiskt styrda stater. I söker sig alla demokratiska stater in i ett tätare samarbete såväl på det ekonomiska området som när det gäller säkerhet mot inre och yttre hot. Samarbetet inom EU och Nato är för praktiskt taget alla demokratiska stater i den naturliga gemenskapen för gemensam säkerhet. EU och Nato är bålverk i kampen för fred, frihet och demokrati och skall därför stå öppna för varje europeisk demokrati som önskar vara med och delta på de överenskomna villkoren. utgör inte ett säkerhetspolitiskt hot. Men trots en allt tätare integration av i det europeiska och globala samarbetet ser vi att den tidigare groende demokratin i landet inskränks. Detta, tillsammans med ökade satsningar på det inhemska försvaret, kan på lång sikt innebära en ökad militär hotbild. EU bör därför skärpa kraven på demokratisk utveckling och respekt för mänskliga rättigheter i landet. är det av stor betydelse att strävar efter en trovärdig freds- och försoningsprocess vad gäller konflikten i . Det måste till en politisk lösning som inte uppnås med militära medel. Det är betydelsefullt att västländer lär av historien och inte samarbetar med diktaturer som bryter mot mänskliga rättigheter vad gäller exempelvis vapenexport. Istället bör vi understödja de demokratiska krafter som verkar i odemokratiska länder. menar att ett demokratikriterium i svensk vapenexport bör införas. Ett sådant kriterium skulle innebära att export vägs mot tydliga krav på demokratisk utveckling. Därmed förhindras vapenexport till diktaturer. Som nämnts tidigare utgör terrorism, kopplat till tillgång på massförstörelsevapen, ett av de största hoten mot vår värld och framgent. Att utveckla kärnvapen är en mycket komplicerad och resurskrävande process. Dock kan kärnvapen bli tillgängliga för terrorister genom opålitliga staters försorg. Det finns också en betydande risk att stater söker utveckla eller på annat sätt få tillgång till kärnvapen eller andra massförstörelsevapen för att öka sitt politiska inflytande i världen och därigenom den egna säkerheten, framför allt gentemot grannstater. En oroande aspekt av denna process är att de stater som utvecklar dessa vapen, och därmed bryter mot internationella överenskommelser, ofta är politiskt instabila och i flera fall riskerar att bli s.k. sönderfallande stater. Ett ökande antal länder med kärnvapen utgör sålunda ett stort mot vår globala säkerhet. Mot bakgrund av detta ser vi med oro på situationen i . Omvärlden måste öka pressen på när det gäller landets utveckling av kärnenergiprogram och ansträngningar måste återupptas från EU:s sida. bör tillmötesgå kraven från , . Vi stödjer och EU:s avsikt att i annat fall ta upp situationen i säkerhetsrådet, för diskussion om eventuella diplomatiska sanktioner. Vi vänder oss emellertid mot de antydningar har framlagt på ett militärt angrepp på om landet fortsätter med att utveckla kapacitet att kunna framställa kärnvapen. En situation som riskerat att utvecklas till ett hot mot den gemensamma säkerheten är diktaturen atomkraftsprojekt. Det är en framgång att sexpartssamtalen kommit överens om att skall avbryta sitt kärnkraftsprojekt och återgå till det s.k. icke-spridningsavtalet () i utbyte mot elleveranser, bistånd och återupptagna diplomatiska förbindelser med och . Vi hoppas att avtalet kommer att implementeras och kan utgöra en inspiration i arbetet med . Det är av största vikt att , i internationella forum som och FN, verkar för att icke-spridningsavtalet implementeras och efterföljs. Vi uppmanar kärnvapenmakterna att på allvar återuppta sin nedrustning, liksom att , och ansluter sig till icke-spridningsavtalet. Det är allvarligt att uppföljningskonferens var ett misslyckande. Multilateralism är den bästa metoden för att förebygga, fastställa och bemöta hot samt att uppnå global fred och säkerhet. Fredlig konfliktlösning genom är grundläggande i svensk säkerhetspolitik. Vi har dock behov av ett FN som är starkare, mer handlingskraftigt och därigenom mer trovärdigt som världssamfundets samlade företrädare för fred, frihet och mänskliga rättigheter. välkomnade därför generalsekreterarens förslag till förändringar i rapporten larger freedom. Tyvärr genomfördes ytterst få av dessa förslag vid det historiska . Mest allvarligt är att toppmötet inte lyckades lyfta upp mänskliga rättigheter till den centrala plats de alltid borde ha haft i FN:s dagliga arbete, där fattigdomsbekämpning och säkerhetsfrågor prioriterats alltför ensidigt. Respekt för mänskliga rättigheter är en förutsättning för att kunna uppnå fred och säkerhet. FN:s oförmåga att agera vid mänskliga katastrofer som vid folkmorden på , i och , gör reformer av säkerhetsrådet brådskande. gav visserligen säkerhetsrådet ansvaret att skydda civila som hotas av folkmord eller motsvarande och där staten inte skyddar sina medborgare, också med våld om så krävs. Men utan reform av säkerhetsrådet riskerar vissa länder att fortsatt sätta käppar i hjulen för FN:s arbete istället för att underlätta ett snabbt agerande. För att komma runt problemet med blockeringar av säkerhetsrådet måste användningen av vetot inskränkas. I ett första skede bör endast dubbelt veto gälla (dvs. minst två permanenta säkerhetsmedlemmar krävs för att stoppa ett beslut). Vetot bör endast gälla FN:s stadga kapitel sju (hot och brott mot freden samt aggressionshandlingar). Om en medlem önskar lägga in sitt veto måste detta motiveras. Dessutom bör säkerhetsrådet göras mer representativt. vill att säkerhetsrådet utvidgas med fler medlemmar från , och så att alla världsdelar finns representerade. De nya platserna bör vara icke-permanenta, men mandaten än . Ett system med fler roterande medlemmar skulle skapa en större öppenhet och flexibilitet inför framtida förändringar av världen samt sända en stark signal om att det är viktigt att ständigt göra sig förtjänt av sin plats i säkerhetsrådet. Dessutom förordar vi att och avstår sina platser och att EU, för att stärka möjligheten att agera samstämmigt i utrikespolitiken, tilldelas en egen plats i säkerhetsrådet. Vi utvecklar våra resonemang rörande FN och folkrätten i en egen motion: Stärk de mänskliga rättigheterna (2005/06:U251). 6Alliansfriheten och den svenska säkerhetspolitiken De europeiska demokratiernas säkerhet har ytterst garanterats av samarbetet mellan och inom ramen för den transatlantiska försvarsalliansen. Den är viktig också . En svensk säkerhetspolitisk doktrin bör utgå från att aktivt skall bidra till att skapa en europeisk fredsordning i gemenskap. skall därför ansöka om medlemskap i . har viktiga bidrag att ge när Nato vidareutvecklas och ställs inför nya uppgifter och frågor om sin roll . har självklart också viktiga egenintressen att bevaka, och det kan på ett effektivt sätt endast göra som fullvärdig Natomedlem. alltmer intensiva deltagande i internationell krishantering från över och tillsammans med EU:s och Natos nuvarande och kommande medlemmar visar att i praktiken inser att säkerhet och fred byggs i allianser, inklusive allianser som är under befäl av Natoledning och EU-ledning. Vårt deltagande i dessa uppdrag understryker vikten av att är med på ett fullvärdigt sätt i sammanhang där alla viktiga beslut rörande dessa operationer tas. Den s.k. säkerhetspolitiska doktrin som regeringen och tre borgerliga partier (m), (kd) och (c) kom överens om, ger ingen vägledning för de viktiga avgöranden som måste träffa för vårt internationella deltagande för fred och säkerhet i vår omvärld. Å andra sidan kan den inte heller sägas lägga några hinder i vägen för de steg som verkligheten påbjuder. Men en doktrin som saknar relevans för den verklighet lever i saknar trovärdighet i vår omvärld. Verkligheten är den att samarbetar oerhört tätt med Natos olika krishanteringsuppdrag runt om i världen. skall dessutom leda en av EU:s nya snabbinsatsstyrkor (s.k. battle groups) som skall vara upprättad och i beredskap . vill dessutom att lämnar bidrag till motsvarigheten till snabbinsatsstyrkan inom Nato, Nato Response Force. Om som icke EU-medlem kan delta i , kan lämna bidrag till Nato Response Force. Problemet att, som gör retoriskt, hålla fast vid alliansfriheten underströks när och tvingades föreslå Natoländerna att bevilja och en närmare påverkansmöjlighet. När Nato utvidgades till att omfatta 27 länder skulle och komma att hamna ännu mera utanför än tidigare eftersom bl.a. de baltiska staterna sprungit förbi i fråga om säkerhetspolitiskt samarbete. Med så många medlemmar blir de få länder som står kvar med en oförändrad politik vis-à-vis Nato mindre intressanta för organisationen. har formellt sett en närmare relation till Nato än , genom att skapats. Kärnformuleringen i den säkerhetspolitiska doktrinen är betoningen av att är militärt alliansfritt och att denna alliansfrihet skulle ha gett möjlighet till neutralitet vid konflikter i vårt närområde. Kommunismens fall i och sovjetväldets upplösning , de baltiska staternas återkomst som fria självständiga stater likaså , och deras medlemskap i både EU och Nato, liksom demokratiska utveckling , och dess stadiga närmande till EU, gör doktrinens text om möjlighet till neutralitet vid konflikter i vårt närområde till en lätt bisarr anakronism. Doktrinens formuleringar väcker allvarliga trovärdighetsfrågor om doktrinpartiernas förmåga till klarsynthet när det gäller verkligheten. Istället för att ta debatten om en säkerhetspolitik utformad i gemenskap och solidaritet med grannländerna, föredrar doktrinpartierna att huka bakom en enligt vår mening nonchalant verklighetsbild av Nato, liksom övriga säkerhetspolitiska överväganden och framtidsbilder. 7EU:s försvars- och säkerhetspolitik är positivt till en gemensam försvarspolitik som syftar till en alleuropeisk fredsordning. Men det får inte innebära att EU bygger upp ett eget, separat försvar. Den situation som glidit in i är djupt otillfredsställande från inflytandesynpunkt. Vårt land står utanför Nato där nästan samtliga EU-länder är med. Det innebär att vi inte har samma möjligheter att påverka dragkampen inom organisationen mellan atlantister, å ena sidan, och EU-försvarsanhängare, å den andra. vore det önskvärt att Natos europeiska engagemang på ett naturligt sätt smälter samman med ett utvecklat försvarssamarbete inom EU. Främst handlar det om ett breddat europeiskt ansvar för lokal och global säkerhet, ökad militär samordning och snabbare omställning av de nationella försvaren för nya uppgifter i vår del av världen. I förslaget till , som lagts på is efter resultaten av folkomröstningarna i och , specificeras att länderna har ömsesidiga försvarsgarantier. Om en medlemsstat utsätts för väpnat angrepp på sitt territorium, är de övriga medlemsländerna skyldiga att komma till undsättning med alla till buds stående medel. De alliansfria länderna har emellertid inte skyldighet att komma med hjälp i form av säkerhets- och försvarspolitiska medel. Det finns dock inget undantag vad gäller det ekonomiska stödet, vilket även det är ett mycket långtgående principiellt åtagande. åtnjuter i fördragstexten således säkerhetsgarantier utfärdade av alla EU-länder utom från de övriga alliansfria länderna , och . För svensk del har regeringen sagt att den lämnar öppet om den vill bistå andra EU-länder med försvars- och säkerhetspolitiska medel. Den hållningen är naturligtvis varken moraliskt eller realpolitiskt hållbar. I förslaget till konstitution föreslås ett s.k. permanent strukturerat samarbete, dvs. ett avsevärt närmare samarbete mellan EU-länderna inom försvars- och säkerhetspolitiken. Militärt samarbete är dock inte möjligt att genomföra inom ramen för nuvarande fördrag. Emellertid kommer det t.ex. att vara möjligt att genomföra beslutet om att upprätta s.k. battle groups, då det kan ske inom ramen för gällande fördrag. EU har bekräftat vid toppmötet beslutat om en gemensam säkerhetspolitisk strategi för EU. har aktivt medverkat i den nya säkerhetsstrategins utformning bl.a. genom skriftliga underhandsinlägg och genom att arrangera en konferens i . De nya hoten identifieras i säkerhetsstrategin som terrorism; spridning av massförstörelsevapen, särskilt i händerna på terrorister och använda i attacker av grupper som inte har någon stat som upphovsman (non-state groups); regionala konflikter och sönderfallande stater (failing states) styrda av krigsherrar och gangsters som bl.a. ägnar sig år internationell brottslighet. De hot som beskrivs är således helt andra än det traditionella hotet i svensk försvarsplanering, dvs. en invasion från öster av det egna territoriet. Förskjutningen i EU-ländernas problembeskrivning och strategi är tydlig. Sammantaget gör detta, tillsammans med den överenskommelse som ingicks efter Madriddåden om att bistå andra EU-länder vid en terrorattack, den s.k. solidaritetsklausulen, illusionen om svensk alliansfrihet än mer illusorisk. 8En svensk strategi för internationella insatser Trots omfattningen av våra internationella krishanteringsinsatser saknar ännu en strategi för vilka insatser som bör prioriteras och på vilket sätt vi deltar bäst. liberalerna efterlyser en nationell strategi för de svenska missionerna som tydligt anger de politiska målen och skapar förutsättningar för ett mer effektivt resursutnyttjande. lider de politiska besluten, inte minst i , av stor brådska och brist på koordination. Avsaknaden av en övergripande strategi blir med varje ny insats alltmer påtaglig. Efterfrågan vad gäller svensk medverkan i FN- och Natoledda operationer är stor. Mot bakgrund av detta krävs prioriteringar samstämmiga med utrikespolitiska mål. Långt innan det konkreta erbjudandet om deltagande framförs måste ha kriterier för olika tänkta handlingsalternativ. Vi menar att regeringen bör återkomma till med förslag till en långsiktig strategi som utifrån svenska säkerhetspolitiska ställningstaganden drar upp riktlinjerna för deltagande i internationella insatser. Vi utvecklar tankarna kring en strategi för internationella insatser i en gemensam borgerlig motion om det svenska försvarets verksamhet och organisation. EU:s och Natos successiva utvidgningar till att omfatta alltfler av demokratier är viktiga bidrag till att stärka de institutionaliserade strukturer som främjar fred och säkerhet i . De bidrar till att förebygga, möta och hantera konflikter såväl inom som mellan stater i . Institutionaliserade säkerhetsstrukturer av denna art bidrar till att öka transparens och förutsägbarhet. Den fortsatta utvidgningen av EU och Nato bygger på att nya medlemmar uppfyller de kriterier som de båda organisationerna ställt upp. Däremot bör ingen bortre gräns vare sig geografiskt eller tidsmässigt ställas upp för denna utvidgning. Att , och är medlemmar av både EU och Nato befäster det gynnsamma säkerhetspolitiska läget i . Det gagnar säkerhet. 10Skälen för svenskt Natomedlemskap stärks Skälen för ett svenskt Natomedlemskap har, som antytts, stärkts. Även om ett starkt militärt samarbete inte är möjligt inom ramen för , kan man tänka sig att dessa delar i konstitutionen genomförs och att EU då kan utvecklas i en oönskad riktning mot en försvarsunion. Förslagen i konstitutionen och de delar som kan genomföras inom ramen för nuvarande fördrag har visserligen det goda med sig att vårt lands säkerhets- och försvarspolitik blir mera inomeuropeiskt solidarisk och mindre alliansfri . Några menar att samarbetet därför skulle kunna bana väg för svenskt medlemskap i . deltar för övrigt i Natoledda operationer. kan riskera att hamna mellan två stolar, Nato och EU. Det ligger i vårt lands intresse att länk till förblir stark och att Nato förblir ryggraden i krishantering och försvar av vår del av , liksom i rollen som utförare av de europeiska ländernas militära krishanteringsoperationer utanför EU och dess närområde (t.ex. och ). Återigen kan regeringen inte ta tillvara vårt eget intresse av ett i starkt Nato, eftersom inte är medlem. Det står varje Natoland fritt att utforma det nationella försvaret på det sätt som bedöms lämpligt. är det naturligt för att tillvarata de möjligheter till samordning och kostnadseffektivitet som ett medlemskap i alliansen skapar. Primärt handlar det om bättre och billigare materielutveckling, ökade möjligheter till övningar i högre förband samt samordning ifråga om territoriell övervakning, underrättelseverksamhet m.m. I ett krympande svenskt försvar kan dessa grundläggande fördelar på marginalen bli avgörande för att lösa Försvarsmaktens huvuduppgifter. På ett djupare plan öppnas också möjligheter till strukturell samordning av och andra medlemmars stridskrafter. Det handlar dels om komplettering och specialisering inom alliansen som helhet, dels om mer långtgående samarbeten mellan enskilda medlemsländer. Det skulle t.ex. vara möjligt för att utveckla och organisera stridskrafter gemensamt med andra skandinaviska medlemmar som och . I den snabba utvecklingen med tunga militärtekniska investeringar får detta ökad betydelse för alla länders möjligheter att vidmakthålla en hög teknisk nivå. Inom Nato finns flera exempel på sådana regionala samarbeten som förenas av viljan att nå ökad effekt till mindre kostnad. presenterade en utredning om vad ett Natomedlemskap skulle kunna kräva och innebära, både ur ekonomisk och politisk synvinkel. Rapporten fyllde en viktig uppgift i att den sökte slå hål på myter om vad ett medlemskap egentligen betyder och klargöra vilka förändringar ett medlemskap ställer krav på. menar att borde besluta uppdra åt regeringen att genomföra en motsvarande utredning för svenskt vidkommande.