mot · GT02MJ449 · 2005-10-04 00:00:00 — finns krav på att alla skogsägare ska ha en skogs- och miljöredovisning (SMÖR) för sin brukningsenhet. Syftet är att skogsägare ska ha kunskap om de natur- och kulturvärden som finns på den egna fastigheten. Redovisningen är också tänkt att vara ett bra stöd för i dess rådgivnings- och tillsynsarbete. Tyvärr är kraven på SMÖR alltför låga för att vara till någon reell nytta för . En grön skogsbruksplan föreslår ett nyttjande som utgår från fastighetens specifika tillstånd, att kultur- och naturvärden ska vara registrerade och olika avdelningsbestånd behandlas var för sig. anser att kraven på SMÖR måste höjas i nivå med kraven på en aktuell grön skogsbruksplan eller motsvarande beskrivnings- och handlingsplan på samtliga aktiva skogsfastigheter. En avverkningsanmälan ska inte godkännas utan att en aktuell och fullgod plan presenterats. tycker det är bra med miljömärkning inom skogsbruket, men om den ska vara verkningsfull krävs att kraven för certifiering kontinuerligt skärps samt att en aktiv kontroll är en del av processen. I det här fallet bör det offentliga vara en föregångare, därför anser vi att det vid statlig offentlig upphandling av trävaruprodukter ska ställas krav på miljömärkning. anser också att all statligt ägd skog ska miljöcertifieras. Skogsbrukare är skyldiga att anmäla föryngringsavverkningar större än ett halvt hektar. I denna anmälan ska man kort beskriva vilka generella hänsyn man tänker ta till natur- och kulturvärden. har resurser till att besöka av inkomna ansökningar. Vi ser flera vinster med att öka andelen anmälda avverkningar som besöks. För det första finns större chans att upptäcka och därmed upplysa om och kräva större hänsyn till natur- och kulturvärden vid avverkning. För det andra finns en möjlighet till kommunikation med markägare, vilket kan leda till förbättrad generell hänsyn i skogsbruket och ett mer ståndortsanpassat skogsbruk. Vi vill även att större fokus ska ligga på diskussion kring val av avverkningsmetod och alternativ till hyggesbruk. bör ägare göras införstådd med att hyggesbruk ofta kräver plantering, röjning och gallring samt informeras om alternativ ifall ägaren inte vill utföra dessa åtgärder. Arbetet med att minska röjningsberget börjar redan innan föryngringsavverkningen har skett. I första hand ska fältbesök göras vid större avverkningsanmälningar samt vid områden där man vet eller har anledning att tro att stora natur- eller kulturvärden finns. Anmälningar där alltför dålig generell hänsyn föreslås ska också prioriteras högt. inventeringar och satellitövervakning är viktiga hjälpmedel för att välja ut dessa objekt. råd och förelägganden i samband med avverkningsanmälan ska öka liksom efterlevnadskontrollen. Detta är ett av skogspolitikens viktigaste instrument och måste därför prioriteras. Dessutom måste strategier för åtgärder då råd eller förelägganden inte följs formuleras. Markberedning kan orsaka bestående påverkan på vattenförhållanden och bör inte förekomma på känsliga marker. I kulturlämningstäta områden, skogar med rik örtflora eller känslig mark och berggrund ska inte ett skogsbruk som kräver markberedning bedrivas. Hyggesbränning under skärm är en markberedningsmetod som bör utvecklas i brandpräglade skogstyper, t.ex. i tallskogar i norra . Skogsbruk bör bedrivas så att naturlig föryngring kan tillämpas i största möjligaste mån. Med naturlig föryngring får man inhemskt plantmaterial, trädslag som är lokalt anpassade och av rätt proveniens samt möjlighet till blandskogar. Ett skogsbruk som gynnar en naturlig återetablering av träd gynnar även andra arters återetablering. vill ha ett skogsbruk som möjliggör för alla skogens arter att överleva eller återetablera sig. av avverkade skogar har inte godkänd återväxt trots att lagkraven för godkänd återväxt är låga. I många fall är orsaken att en olämplig avverkningsmetod använts. har i uppgift att se till att skogsägarna uppfyller lagens krav på återväxt. Vi anser att skogsägaren själv kan göra en del av detta arbete. vill införa en rapporteringsplikt som innebär att utförda åtgärder samt resultat ska rapporteras in till efter avverkningen. Vinsterna, som vi ser det, är att skogsägaren tvingas utvärdera och beskriva sin återväxt, vilket bör leda till följdåtgärder. kan tillsynsarbete bli effektivare och riktas dit där behoven är störst. För skogsägare som inte har för avsikt att röja eller gallra är trakthyggesbruk olämpligt. anser att har ett uppdrag i att informera om röjning, gallring och alternativa avverkningsmetoder. När det gäller röjning har skogsbruket inte tagit sitt ansvar, trots att utebliven röjning är dålig både för ekonomin och naturvärdena. som ungskogsröjningar uteblir utförs ofta underröjningar innan slutavverkning alldeles i onödan. Underröjningen syftar till att underlätta skogsmaskinernas framfart. tar man bort ett mellanskikt, vilket kan underlätta den kommande föryngringen samt bibehålla ett skogsklimat. anser att behoven och de möjliga vinsterna av underröjningar måste ifrågasättas och ställas emot de negativa effekterna av desamma. Gallring är anmälningspliktig bara inom områden där samrådsplikt gäller enligt lag. I sin värsta form kan gallringar ibland jämföras med biologiska kalavverkningar där naturhänsyn i form av gamla träd och hålträd plockas bort. Detta sker helt utan insyn eller möjlighet för samhället att förhindra. Gallringar bör därför framgent göras anmälningspliktiga, vilket kräver ändringar i skogsvårdslagen. föreslår att en bred utredning tillsätts med uppgift att föreslå ändringar i skogsvårdslagen. Stora klövviltstammar kostar skogsbruket stora summor i form av sämre virkeskvalitet och dålig återväxt, vilket inte alls kan jämställas med de ekonomiska vinster jakten inbringar. Då lövträd normalt betas hårdare än barrträd innebär det nuvarande alltför hårda betestrycket att möjligheten att öka lövandelen i skogarna försvåras. I en rapport från Skogforsk anges potential till en årlig värdeökning om 0,5miljarder om klövviltstammarna minskas. Underlag om betesskadornas omfattning måste tas fram och följas av riktade informationsinsatser till såväl skogsägare som jägare. anser att arbetet med att minska viltbetesskadorna ska kunna finansieras via viltvårdsfonden. De stora rovdjuren som hör skogen till ska kunna finna sin hemvist där såväl som skogens andra arter. , järv och lo måste tillåtas öka till nivåer där dess långsiktiga överlevnad är säkrad. generella inställning är att kemiska bekämpningsmedel över huvud taget inte hör hemma i våra ekosystem. Vi anser inte att det finns någon anledning att ha kvar möjligheten för att ge dispens för besprutning med bekämpningsmedel i skogen. Vi föreslår därför att regeringen lägger fram föreslag på ändringar i lagen om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark med denna innebörd. Under ett flertal år har skogbruket nyttjat kemisk behandling av skogsplantor i syfte att göra dem motståndskraftiga mot framför allt angrepp av snytbagge. Det förbjudna giftet Permetrin har visat sig ge arbetsmiljöproblem och ha allvarliga effekter på vattendrag. är Permetrin ersatt av det till förväxling lika ämnet Cypermetrin. anser att dessa ämnen ska avvecklas och förordar i stället ett skogsbruk som inte gynnar snytbaggen så som dagens trakthyggesbruk gör i kombination med mekaniska eller andra alternativa skydd. Preliminära studier visar att vax är effektivare än Permetrin, vilket är hoppingivande. Hyggesvila är effektivt för att minska snytbaggeangrepp. Vi vill därför ändra i lagstiftningen så att en hyggesvila på tre vegetationsperioder blir möjlig. Drivmedel till skogsmaskiner och motorsågar I takt med skogsbrukets mekanisering har allt större volymer dieselolja i skogsmaskiner blivit ett växande hot mot biotoperna och grundvattnet. finns alternativt bränsle i form av exempelvis alkylater, rapsmetylester, etanol eller inblandningar av dessa i dieselolja. Dieseloljan ingår i hotbilden mot skogsmarken på samma sätt som de mineraliska hydraul- och smörjoljorna. föreslår en avvecklingsplan för omställning av skogsbrukets drivmedel till miljövänlig motorsågsbensin och drivmedel för dieselmotorer. Vi föreslår att regeringen ges i uppdrag att i samband med strategin för alternativa drivmedel särskilt uppmärksamma arbetsmaskiner inom skogsbruket. har redan ett av världens mest utbyggda bilvägnät, inklusive skogsvägarna. Endast en tiondel av den svenska skogsmarken ligger mer än en kilometer från någon väg. anser att en bättre samordning måste till när det gäller skogsvägnätet. På vissa håll har vi för många bilvägar på grund av dålig samordning markägare emellan. Därför vill vi införa generell samrådsplikt för anläggning av skogsbilvägar. Att minimera antalet skogsbilvägar är inte minst viktigt för uppfyllandet av miljömålet myllrande våtmarker. Det finns krav på att vissa miljöhänsyn ska tas vid utformningen av skogbilvägar (30§ skogsvårdslagen, MKB enligt 15§ väglagen). Det är dock endast själva vägytan, inte vägsträckningens konsekvenser för hela det berörda skogsområdet, som behandlas i dessa hänsynsregler. Något krav på en total miljökonsekvensanalys, inklusive konsekvenser för den biologiska mångfalden i berört skogsområde, finns inte. föreslår att regeringen ålägger att pröva all nybyggnation av skogsbilvägar enligt såväl 12 kap. 6 § som 11 kap. . Likaså ska det i lagstiftningen tydliggöras att byggande av skogsbilväg ska kunna omfattas av tillståndsplikten för markavvattning enligt 11 kap. . På många håll sker en sortering av virket redan i skogen, granvirke för sig, tall för sig och massa för sig. Var och en av fraktionerna körs ut ur skogen och läggs i separata högar som sedan hämtas av olika fordon. Genom sortering vid sågverk i stället för i skogen kan man minimera körningen i skogen samt även på väg. görs detta ofta inte eftersom fraktionerna har olika köpare och olika destinationer. sker det nog dock av vana och brist på sorteringsplats vid sågverken. vill se en satsning på effektivisering av transporter inom skogsbruket, både i skogen och på vägen. Det finns stora vinster i att utveckla logistiken i skogsbruket, framför allt i där flera uppköpare ofta innebär fler transporter. Erfarenheter från den massiva logistikapparat som följde av upparbetningen av den stormfällda Gudrunskogen ska tas till vara. Skogsbruket har i många fall varit orsaken till utdikning och förstörelse av våtmarker och sumpskogar. Många hotade arter är beroende av just våtmarks- och sumpskogsbiotoper. Områdena fungerar som ersättningsbiotoper för arter som trängts undan från torrare områden av skogsbruket. Utdikningen är inte bara ett problem för naturvården utan också i hög grad en miljöfråga. Våtmarker och sumpskogar fungerar som naturliga kvävefällor eftersom nitrat reduceras till ofarlig kvävgas i den syrefattiga miljön. är skogsdikning tillståndspliktig enligt 18c§ men inte skyddsdikning, trots att skyddsdikning ofta innebär att diken dras genom våtmarksområden. kräver att även skyddsdikningen görs tillståndspliktig samt att det generella dikningsförbudet som gäller i ska gälla överallt. Små vattendrag i skogslandskapet får alltför lite uppmärksamhet. Äldre vattendrag innebär alldeles egna ekosystem med sina specifika vatten- och bottenorganismer. En skogsmaskin kan raskt ödelägga dessa vattendrag genom dämning eller genom att skapa nya fåror någon annanstans. Likaså förstörs bottenlivet vid rensning och utvidgning av äldre diken. Kunskapen om skogens vattendrag och bevarandet av dessa måste öka hos skogsägare, skogstjänstemän och entreprenörer. Generell hänsyn i form av skyddszoner kring större vattendrag måste lämnas. Vi anser att ska ges i uppdrag att ta fram underlag kring hänsyn samt öka uppmärksamheten kring skogens små vattendrag. Ett starkare skydd för skogens vattendrag bör införas då nuvarande hänsynsregler inte visat sig tillräckliga. Kantzoner mot vattendrag bör inte som klassas som produktiv skogsmark enligt 2 § SVL, utan bör lyftas ur som naturvårdsimpediment som tillhör vattendraget. Ett generellt skydd för sådana kantzoner bör därför införas som inte konkurrerar med övrig naturhänsyn i 30 § SVL. föreslår att en bred utredning tillsätts med uppgift att föreslå erforderliga ändringar i skogsvårdslagen. Genetisk variation är en viktig del av den biologiska mångfalden, på kort men framför allt på lång sikt. Variation är viktigt även när det gäller trädplantor. En genetisk monokultur är känsligare än en heterogen plantering. Genetisk förädling och kloning syftar till att samtliga plantor har exakt samma genuppsättning, vilket i sig innebär en stor sårbarhet. Med tanke på de långa tidsaspekterna i skogsbruk anser vi det viktigt att bevara genetisk variation i plantmaterialet. Därmed anser vi att genetiskt förädlade plantor inte hör hemma i ett uthålligt skogsbruk. Det är en stor risk man tar när man planterar exotiska trädslag i stor skala eftersom man inte kan förutse de ekologiska konsekvenserna. Att contorta växer bra i betyder inte att det blir bra virke i . När man inför exoter finns risker för att man även tar med sjukdomar och parasiter vilka kan skada den inhemska . Vidare kan en plantering med exoter bli artfattig om inte inhemska arter av insekter, lavar och svampar kan finna sitt livsrum där. anser att man ska använda främmande arter med väldigt stor försiktighet och endast efter en noggrann riskanalys. Bevarande av biologisk mångfald Biologisk mångfald innebär variationsrikedom av naturtyper samt variation mellan och inom arter. Ofta kan det praktiska naturvårdsarbetet få fokus på arter, men lika viktigt är ekosystemfunktioner och genetisk variation. Arter som missgynnas är ofta specialister, svårspridda eller har svårt att övervintra till bättre tider. Arter som ökar är i allmänhet generalister. Detta tyder på för korta omloppstider, ekologiska barriärer och ensartning av landskapet. Lokala utdöenden och kolonisationer är ofta det normala för arter. Det kan därför vara lika viktigt att bevara ett område där arten befinner sig som att bevara ett område intill, möjligt att kolonisera. För ett effektivt arbete för biologisk mångfald behövs därför ett helhetsperspektiv och mer kunskap om arters habitatkrav, arealkrav och spridningsbiologi. Ekologisk syn i bevarandearbetet Helhetssyn genom ekologisk landskapsplanering En helhetssyn bortom ägoförhållanden och andra antropogena gränser är nödvändig för att uppnå bra resultat i skogsskyddsarbetet och i arbetet med att långsiktigt bibehålla biologisk mångfald. Endast genom att ta ett helhetsperspektiv där man tittar på faktorer som habitatstorlek, isolation, fragmentering och spridningsbarriärer kan man förutspå effekter av olika ingrepp och arters långsiktiga överlevnadsmöjligheter. Vi anser att ekologiska landskapsplaner omfattande all mark såsom myrar, jordbruksmark, skogsmark, sjöar och vattendrag ska tas fram i enlighet med miljömålspropositionens intentioner. anser att länsstyrelserna och skogsvårdsorganisationen ska ha ett gemensamt uppdrag i att upprätta ekologiska landskapsplaner i samverkan med NGO:er, ägare och lokala föreningar. Arter som beror av brand ofta hotade Brandstörningar innebär att viktiga ekologiska processer sätts i gång och har inom det boreala området varit en avgörande faktor för biodiversiteten i skogslandskapet. Den brända skogsarealen är för liten för att upprätthålla vitala populationer av brandberoende arter. Hyggesbränning är dessutom ofta ett gott alternativ till markberedning. Enligt FSC ska ägare till större markinnehav bränna en viss areal. anser att dagens nivåer av naturvårds- och hyggesbränning inte är tillräckliga och därför måste öka. Det är i detta sammanhang viktigt att rätt skogar bränns. Framför allt i trivialare bestånd för att skapa död ved och brända träd, inte i gamla skogar med redan höga naturvärden. Fortsatt arbete med nyckelbiotoper har under arbetat med att lokalisera de värdefullaste utsnitten av svenska skogsmiljöer, nyckelbiotoper. Arbetet är viktigt för att rätt beslut ska fattas i skyddsarbetet och för att därmed uppnå miljömålet levande skogar. Privatskogsbruket har tidigare haft ett moratorium för avverkning av nyckelbiotoper till dess staten hinner ikapp med skyddsarbetet. anser att förekomst av nyckelbiotoper ska vara offentliga handlingar samt att de ska ges det skydd som krävs för dess bevarande. ska ges tillräckliga resurser för att kunna göra biotopskydd eller naturvårdsavtal i de fall de inte är skyddade genom reservat eller frivillig avsättning. I förekommande fall måste även medel för skötsel eller hävd garanteras. sker nyetablering av ädellöv och löv endast i mycket liten skala, trots att efterfrågan finns och har en nettoimport av lövträ. Orsakerna till detta är flera. För det första är decenniers propaganda för granen svår att vända. Vidare saknas det kunskaper om lövskogsbruk, vilket dessutom ofta är arbetsintensivare och dyrare än granskogsbruk. För att lyckas med ädellöv krävs i de allra flesta fall att man hägnar området på grund av dagens alltför täta klövviltstammar. När det gäller att få upp en ny ädellövskog där man tidigare avverkat en sådan, vilket man måste enligt skogsvårdslagen, finns medel att söka för en del av denna kostnad. Teoretiskt skulle man också kunna få pengar för plantering på lämpliga marker som tillfälligt hyst gran. I praktiken sker detta sällan eftersom de medel som är avsatta för skydd inte räcker till det. vill se större satsningar på nyetablering, forskning, information och stödmöjligheter för etablering och skötsel av ädellövskogar. Skydd av skog med höga naturvärden Naturmiljövårdens intressen ska så långt det är möjligt tillgodoses inom ramen för skogsbruket. Men även med aldrig så goda generella hänsyn behöver vi också avsätta områden som undantas från produktionskrav. Hur mycket som måste skyddas är starkt beroende av hur övrig skog brukas. Expertgruppen knuten till Miljövårdsberedningen angav i SOU 1997:97 att av den produktiva skogsmarken nedanför skogsodlingsgränsen behövde skydd. Expertgruppen ansåg vidare att om det svenska skogsbruket naturvårdsanpassas halveras behovet av reservat. har senare anslutit sig till då den lade fast strategin för biologisk mångfald. anser att nedanför skogsodlingsgränsen är en miniminivå vilken kan stödjas bara om den generella hänsynen i skogsbruket är betydligt större än . Skydd av skog sker inte enbart med hänsyn till naturvärden utan även av frilufts- eller landskapsskäl. Offentlighet, information och andra åtgärder för ökad tillgänglighet är därför viktiga delar av skyddsarbetet. Enligt uppföljning av miljömål går arbetet med skydd av skog alltför långsamt på grund av bristande resurser. Skogsskyddsarbetet måste accelerera rejält för att skyddsvärd skog ska kunna skyddas i sådan omfattning som krävs för att bibehålla den biologiska mångfalden. har framgångsrikt arbetat för, och kommer att fortsätta verka för, höga insatser för skydd av skog för ett uppfyllande av miljömålet levande skogar. Vi vill även ha en större flexibilitet vid val av skyddsform beroende på lämplighet och lokala skillnader. Vi vill också se en utvärdering av hur kostnadseffektiva olika skyddsformer är, det vill säga vilka som ger största naturvårdsnyttan för minsta samhällskostnaden. Reservatsinstrumentet är ett starkt skydd och har därmed många fördelar, framför allt långsiktigheten. I takt med att arealerna skyddad natur ökar, ökar också behovet av skötsel och tillsyn. För att bevara naturvärden krävs i vissa fall kontinuerliga ingrepp och skötsel. För tillgänglighet och möjlighet till rekreation och friluftsliv kan även vissa åtgärder krävas såsom utmärkning av leder. finns i vissa län en allvarlig eftersläpning i reservatsskötseln; därför behövs resursförstärkningar omgående. anser att naturreservatsbildning och skötsel är en viktig del av skogsskyddet som bör prioriteras även fortsättningsvis. Ett stort problem vid bildandet av naturreservat är att finna bytes- eller ersättningsmarker till markägare som önskar detta. Statligt ägd skog bör här i högre utsträckning än kunna nyttjas för detta ändamål. Naturvårdsavtal träffas mellan staten och markägaren i syfte att bevara och utveckla ett områdes naturvärden. En förutsättning är höga naturvärden och en skogsägare med intresse och engagemang för naturvård. Avtal tecknas ofta och ligger kvar även vid ägarskifte. Som kompensation får ägaren ersättning som delvis täcker intrångsvärdet. En begränsning, och ibland fördel, är frivilligheten. En annan fördel är att det är ett relativt billigt sätt att skydda naturvärden. Instrumentet används med fördel för objekt där naturvärdena gynnas av naturvårdande skötsel eller där konventionell föryngringsavverkning är olämplig. Någon arealbegränsning för naturvårdsavtal finns inte. anser att naturvårdsavtal är ett bra skydd, framför allt i skötselintensiva områden. Därför kan med fördel en ökad andel av skogsskyddet framöver bestå av just naturvårdsavtal. Biotopskydd är bra för att bevara mindre skogsområden med höga naturvärden. Beslut om biotopskydd fattas av och innebär inskränkningar i brukandet . Ägaren får ersättning av staten men bibehåller ägandet och jakträtten på området. I fall där skötsel behövs för att skydda naturvärden i ett biotopskyddsområde är det oklart vilka medel som ska gå till detta. anser att det ska klargöras vilka medel som ska användas för denna skötsel. Om tillräcklig areal för att nå miljömålet Levande skogar ska kunna sparas krävs frivilliga åtaganden från skogsägarnas sida. Ett frivilligt avsatt område ska vara större än och bestå av produktiv skogsmark där skogsbruk eller andra åtgärder som kan skada områdets natur- eller kulturvärden inte görs. Här har den privata näringen visat ett stort ansvar genom att det redan nu finns uppskattningsvis 1 miljon hektar frivilligt avsatt skogsmark i . När det gäller den frivilliga avsättningen är dock både långsiktigheten och kvaliteten något vi inte vet mycket om. Seriösa virkesinköpare handlar inte virke som härrör från frivilliga avsättningar. anser att skogsbolagen, speciellt de statliga, ska erbjuda full insyn och öppenhet kring sina frivilligt avsatta arealer. Öppenheten garanterar att skyddet blir varaktigt och inte hoppar runt mellan olika arealer för att möjliggöra avverkning. Öppenhet är nödvändigt för trovärdigheten kring de frivilliga avsättningarna. Om inte de frivilliga avsättningarna håller tillräcklig kvalitet ökar behovet av andra skyddsformer. Skyddsvärd skog på statlig mark har på regeringens uppdrag inventerat skyddsvärd skog på statlig mark. Vi anser att staten som skogsägare frivilligt och utan ersättning ska avstå från skogsbruk i skyddsvärd skog inom sitt ägande. Mycket av de skyddsvärda skogar som identifierats i norr är av urskogstyp, och huggs de ner går de alltså inte lätt att återskapa. Formellt skydd genom reservatsbildning måste dock fortsatt hanteras efter och länsstyrelsernas prioriteringar oavsett nuvarande ägoförhållanden. Aktuella skötselplaner för naturreservat En skötselplan är en strategi för hur ett reservat ska skötas för att naturvärdena ska bestå. Men naturen är föränderlig liksom rönen om hur den fungerar. anser därför att skötselplaner för naturreservat liksom biotopskydd ska ses över och vid behov revideras varje tioårsperiod. saknas lagstiftning vilken berättigar till ersättning för skydd av naturminnen och djur- och växtskyddsområden beskrivna i 7 kap. 10och 12 §§. Det finns inte heller några ersättningsregler kopplade till 1 § artskyddsförordningen (1998:179). anser att markägare med naturvärden på sin mark ska kunna kompenseras vid inskränkningar. Därför ska ersättning utgå vid inrättande av naturminne liksom vid inskränkningar till följd av artskyddsförordningen. Vi vill initiera en översyn kring borttagande av passusen i 29 § skogsvårdslagen som säger att maximalt rå död ved per hektar får lämnas i skogen. Sedan denna paragrafs tillblivelse har ny forskning visat att man kan lämna mycket mer utan risk för skadliga insektsangrepp.