mot · GT02So470 · 2005-09-22 00:00:00 — Detta är ett stort slöseri, eftersom föräldrarna är de personer som har det starkaste engagemanget för att det skall gå bra för deras barn i skolan. Föräldrarna kan vara en viktig tillgång för skolan, vilket behövs i av knappa resurser. Men framför allt skall föräldrarna vara en tillgång för sina barns utveckling både vad gäller kunskap och hälsa. Erfarenheten visar också att en förankring av skolans normer och policy, t.ex. när det gäller skolk, alkohol och narkotika hos föräldrarna ökar sannolikheten för att dessa normer skall fungera. Detta betyder naturligtvis inte att skolan och föräldrarna skall göra upp om normer över huvudet på eleverna. Samarbete skall ske med både föräldrar och elever, både i klassmöten och när det gäller normer för hela skolan. Man bör också komma överens med föräldrarna om hur hemmet skall informeras, om deras barn skulle bryta mot normerna. I sådana fall är det bäst med snabb information till föräldrarna, innan problemen hinner bli värre. När det gäller övriga inslag i skolans drogförebyggande arbete, visar forskningen att information t.ex. i form av s.k. ANT-undervisning visserligen kan vara bra, men att den inte ensam är särskilt verksam. Andra åtgärder har större betydelse: Ett program för skolans drogförebyggande arbete inkluderande rökning och spelberoende kan sammanfattas så här: Samarbete med föräldrarna om vilka normer som skall gälla i skolan och snabb information till hemmen när problem uppstår. Antagande av en alkohol- och drogpolicy för den egna skolan. Ett positivt arbetsklimat i skolan, där alla elever känner sig sedda och får uppmuntran. Aktiv skolhälsovård, som är tillgänglig och har elevernas förtroende. Strukturerad drogfri fritidsverksamhet, gärna med medverkan av skolans personal. ANT-undervisning med inslag av färdighetsträning och värderingsövningar. Snabb reaktion på all frånvaro utan giltig orsak. Barn måste röra på sig mer. Också här har föräldrarna ett stort ansvar men de kan vara ett hinder för att så sker, genom att överbeskydda och göra saker åt sina barn som de borde göra själva för att utvecklas till starka och självständiga vuxna. Skolledningarna bör skriva kontrakt med föräldrarna om deras insatser och skolans åtagande, i enlighet med program och olika hälsoprojekt som man kommer överens om. Det kan gälla t.ex. att avstå från att köra bil till skolan, att gå med en grupp barn hemifrån och till skolan samt att följa med på friluftsdagar. En flerårig kampanj med målsättningen att nå alla föräldrar med information och utbildning om vikten av fysisk aktivitet genom föräldramöten, med en särskild hemsida och i samarbete med föreningar och organisationer av strategisk betydelse bör etableras och ges statligt stöd. föreslår ett särskilt stimulansbidrag för detta. Den ledighet och det ekonomiska stöd som många arbetsgivare erbjuder sina anställda för att de skall kunna ägna sig åt någon form av organiserad fysisk aktivitet, bör också kunna användas för föräldraaktiviteter i samverkan med förskola och skola. Opinionsbildning i folkhälsofrågor är en viktig uppgift som idrottsrörelsen med fördel kan fylla. Flera föreningar och förbund bedriver, utöver sin ordinarie verksamhet, speciella projekt för folkhälsa och friskvård i samarbete med landsting, kommuner och inte sällan företag. Detta är positivt och bör kunna utvecklas ytterligare. Andelen idrottslärare i har minskat. Mot den bakgrunden är det inte förvånansvärt att elevernas resultat sjunker i idrottsämnet. Det är av grundskoleeleverna som inte når målen för idrott och hälsa. Till och med simkunnigheten har sjunkit, vilket förstås är extra oroande. Idrottsföreningarna och deras ledare kan utgöra en viktig resurs för att åstadkomma en förändring. 3.12Kompetens för bättre folkhälsa Det behövs ett nationellt för folkhälsa som följer upp den nationella politiken och utövar effektiv tillsyn inom framför allt alkohol-, narkotika- och tobaksområdena. () har detta uppdrag men myndighetens förutsättningar att fullgöra sitt uppdrag har kraftigt försämrats i och med den utflyttning av verket till som enligt regeringens beslut kommer att vara genomförd fr.o.m. . Beslutet kommer att medföra en allvarlig kompetensförlust inom det folkhälsovetenskapliga området. har FHI drygt 160 anställda, många med lång erfarenhet och specialiserad kunskap, men endast ett fåtal av dessa kommer att flytta med till . Det kommer att ta åratal att ta igen den kompetens som går förlorad. Detta är särskilt allvarligt mot bakgrund av de delvis nya hot vi kan se mot hälsoutvecklingen i , och behovet av att stärka det vetenskapliga underlaget för ett effektivt folkhälsoarbete. Vården skall få stöd i sin uppgift genom att åter ges den uppgift som det tidigare hade och som föreslogs av liberalerna. Institutet skall till allmänheten, och särskilt till grupper som löper stora hälsorisker, ge en saklig information, lätt att förstå men med stora krav på en fast vetenskaplig grund. Erfarenheten har visat att det behövs strategiskt stöd och kompetensutveckling för att utveckla de tobakspreventiva insatserna. WHO:s ramkonvention uttrycker en tydlig skyldighet att inrätta eller förstärka och finansiera en nationell samordnande mekanism eller samlingspunkt för tobakskontroll. Regeringen måste inse att kampen mot ohälsan inte bara handlar om vilka åtgärder som kan och skall vidtas, utan också i hög grad om att skapa förutsättningar för att dessa kan få avsedda effekter. anser att bör ha denna samordnande roll för det tobakspreventiva arbetet som följer av ramkonventionen. 3.13Ta reda på hälsoeffekter av politiska beslut Folkhälsoarbetet behöver metoder för att bedöma vilka konsekvenser förslag till politiska beslut har för hälsan och hälsoutvecklingen. WHO och EU (Folkhälsopolitiskt program 20032008) förespråkar hälsokonsekvensbedömningar (HKB) som ett verktyg för att föra fram hälsointressen inom alla politikområden. har ett uppdrag att utveckla och pröva metoder för sådana HKB. Detta handlar om att tillföra underlag som beskriver och försöker förutsäga effekter och konsekvenser på hälsan av olika beslut. HKB kan också beskrivas som ett systematiskt sätt att tänka i hälsotermer. Detta är särskilt viktigt inom områden av stor strategisk betydelse för folkhälsan, som exempelvis integrations- och jämställdhetspolitiken. Det gäller också för den sociala dimensionen i regional utveckling. Det är uppfattning att hälsokonsekvensbedömningar skall användas vid alla politiska beslut av strategisk betydelse för folkhälsan på nationell, regional och nivå. Det innebär att HKB bör lagfästas. Det kan bli ett starkt incitament för en konsekvent användning av HKB och fortsatt utveckling av verktyget. Miljökonsekvensbedömningar (MKB) är redan en etablerad del av lagstiftningen och bör kunna fungera som modell för en lagstiftning om hälsokonsekvensbedömningar. 3.14Öka det sociala kapitalet Begreppet socialt kapital står för människors tillit till varandra och känsla av samhörighet, både i de egna privata nätverken och genom deltagande och delaktighet i samhället och tilltro till dess institutioner. En viss oklarhet råder om begreppet men grundläggande är att det är det civila samhället som står för skapandet av samhällelig tillit, bl.a. därför att det är där människor kommer i kontakt med personer som har en annan bakgrund än de själva har. Människors makt och möjligheter att påverka sin omvärld har en avgörande betydelse för deras hälsa, och möjlighet att överblicka och utöva kontroll är avgörande för vår motståndskraft mot sjukdom. Socialt kapital som en bestämningsfaktor för hälsa ger anledning att betrakta begreppet ur tre aspekter (SOU 2000:91); det är betydelsefullt i utvecklandet av solidaritet i ett samhälle, det är avgörande för hur ett hälsobudskap tas emot och socialt kapital verkar i sig hälsofrämjande för den enskilda individen. Om det sociala kapitalet verkligen minskat är omstritt och de flesta studier har gjorts i och om förhållandena där. I hävdar vissa forskare att det t.o.m. ökat . Men vad som är helt klart är att med migration och nya samhälls- och samlevnadsstrukturer så måste många människor här och i bygga upp ett nytt socialt kapital. menar att en ny och målmedveten integrationspolitik är en förutsättning för att egenmakten skall kunna växa hos de människor som har otillräckligt socialt kapital. Lokal demokrati och inflytande, föreningsarbete och arbete mot diskriminering blir därför viktiga delar av folkhälsoarbetet. Harvardprofessorn forskning stöder tanken att föreningslivet är den viktigaste arenan för skapande av socialt kapital. Han avser då framför allt de grupper och organisationer som står för det som kallas överbryggande socialt kapital, som minskar klyftor mellan olika grupper. Det är exempelvis scoutrörelsen, Amnesty, många idrottsföreningar och ekumeniska grupper. I vissa sammanhang är det naturligt med föreningar som stimulerar tillväxten av det sammanhållande sociala kapitalet, t.ex. föreningar för funktionshindrade och deras anhöriga. Men inte alla sammanslutningar av människor stärker tillit eller delaktighet i samhällslivet, och vissa kan under olyckliga omständigheter i stället bidra till utanförskap och odemokratiska värderingar. En politisk slutsats som man kan dra av resonemanget ovan är att det är viktigt att stödja föreningslivet och framväxten av nya nätverk, såväl för demokratin som för att främja hälsan. anser dock att man just utifrån dessa aspekter särskilt bör prioritera stöd till de organisationer som främjar det överbryggande sociala kapitalet. 3.15Ta till vara folkbildningen och folkhögskolor har sin givna plats i arbetet för hälsa bland de vuxna precis som förskolan och skolan har det för barnen. Också här handlar det om att öka förutsättningarna för att det sociala kapitalet skall kunna växa. Statens stöd till folkbildningen har till syfte att 1. främja en verksamhet som gör det möjligt för kvinnor och män att påverka sin livssituation och som skapar engagemang för att delta i samhällsutvecklingen. 2. stärka och utveckla demokratin. 3. bredda kulturintresset i samhället, öka delaktigheten i kulturlivet samt främja kulturupplevelser och eget skapande (Förordning om statsbidrag till folkbildningen [1991:977]). De totala anslagen från stat, landsting och kommuner måste ha en sådan omfattning att de ger goda förutsättningar för folkhögskolor och studieförbund att möta ökade och delvis nya behov av folkbildning. menar att det är viktigt med folkbildning vars aktörer har stor frihet att själva utforma sin verksamhet. Men utifrån folkbildningens möjligheter att förstärka både integration och folkhälsa bör uppdraget till studieförbund och folkhögskolor ses över och bli tydligare och kopplas till ekonomiska incitament. Det finns ett stort behov av att öka insatserna i områden där många människor lever i utanförskap. Det är också viktigt att studieförbund och folkhögskolor fortsätter att arbeta för att nå de ungdomar som inte är föreningsaktiva, och som kanske också i övrigt inte har så starka kopplingar till det omgivande samhället.