mot · GT02U338 · 2005-10-05 00:00:00 — Detta är regler som står i strid med den princip som finns i . Vi liberaler menar att det bl.a. är genom ökad öppenhet och insyn som medborgarnas förtroende för unionen kan vinnas. För att säkra öppenheten i EU:s institutioner bör strävan vara att införa en offentlighetsprincip av den modell som används i . Insyn och ett gott agerande gentemot medborgarna måste vara ledstjärnor för EU:s institutioner. Öppenhet bör vara regel, sekretess undantag, istället för tvärtom. Meddelarfriheten skall garanteras. Möjligheten för allmänheten att få tillträde till offentliga möten i parlamentets och rådets byggnader måste förbättras. På det nationella planet bör upprätthålla sin hittillsvarande tolkning av offentlighetsprincipen. Svensk hantering av EU-dokument skall följa svenska lagar och rättspraxis när det gäller offentligheten, oavsett hur en handling klassats av ett EU-organ. Om unionsorganen bestrider vår rätt att tillämpa offentlighetsprincipen skall vi strida i för vår öppenhet. Vi liberaler ser också öppenhet som den mest effektiva åtgärden mot korruption och oegentligheter. 7Låt inte EU:s kris stoppa utvidgningen trädde tio nya medlemsländer in som fullvärdiga medlemmar i den europeiska unionen. Utvidgningen är av fundamental betydelse för hela regionens ekonomiska stabilitet, tillväxt och framtida välstånd. All erfarenhet säger att stabila rättsliga och andra institutioner i kombination med vidgade marknader ger stora ekonomiska vinster. Det innebär att nya affärsmöjligheter öppnas för såväl exportörer som importörer. Ett EU som innefattar i princip hela kontinenten skapar en dynamisk marknad. Det innebär naturligtvis krav på omställningar inte minst i de gamla EU-länderna. Vi liberaler vill att EU skall vara öppet för alla demokratiska länder som delar unionens mål och som helt eller delvis ligger i . Även om det kan dröja innan länder som och kan bli fullvärdiga medlemmar är det viktigt att denna princip, med sin grund i , hålls levande och öppen. Länder som vill träda in i EU måste, givetvis, uppfylla de grundläggande politiska och ekonomiska kriterier för medlemskap som EU slagit fast. Detta innebär krav på institutionell stabilitet som garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter, krav på fungerande marknadsekonomi, liksom förmåga att överta och följa . Den nuvarande situationen i EU innebär dock en osäkerhet om konsekvenserna för den fortsatta utvidgningen utifrån folkomröstningsresultaten i och . Vi vill starkt betona och långsiktiga intresse av att stödja europeiska länder som är utanför EU på deras väg mot stabil demokrati med fulla demokratiska fri- och rättigheter för alla medborgare, en väl fungerande rättstat och marknadsekonomi och andra centrala institutioner som karakteriserar en modern stat. Som stöd för detta långsiktiga mål är det centralt att EU fortsätter utvidgningen av unionen trots dagens kris och handlingsförlamning. Vi avvisar sålunda de förslag som lagts fram för att hindra en förhandling som syftar till ett fullvärdigt turkiskt EU-medlemskap. Samma krav som gällt för andra länder som förhandlat om medlemskap skall gälla också för . Även vi läser naturligtvis opinionsmätningar och inser att situationen är besvärlig och att det just nu finns en stor och skeptisk opinion i EU till turkiskt medlemskap. Skälet till detta har inte bara med att göra utan även den internationella terrorismen, läget i , m.m. Enligt en Eurobarometer är av EU:s befolkning för och mot ett turkiskt medlemskap. Eftersom vi inte styrs i våra värderingar och våra långsiktiga mål av opinionsmätningar ser vi dagens opinion som en besvärlig uppförsbacke, naturligtvis. Vår slutsats är att den tvingar oss till att lägga ned mer kraft och omsorg på att lyfta fram de långsiktiga frågorna om och framtid och demokrati. och öde skall inte styras av sifokrati eller opinioner som är riktade mot terrorism och islam, utan av demokrati! Däremot är det centralt att slå fast att det fortsatt måste ställas höga krav på demokrati och mänskliga rättigheter i . Landet kan inte bli medlem förrän de kurdiska och andra minoritetsfolkens rättigheter respekteras fullt ut. Det innebär att landet måste genomgå omfattande reformer för att leva upp till den nivån avseende mänskliga rättigheter. Likaledes kan inte medlemskapsförhandlingar med inledas förrän landet visat tydliga och bestående framsteg i fråga om demokrati, mänskliga rättigheter och minoritetsskydd. Samma krav skall ställas på . Dock vill vi poängtera att förhandlingsstart är avhängigt av att gör allt för att general förs till och ställs inför domstolen för krigsförbrytelser begångna i det . och , som redan förhandlar om medlemskap, bör stödjas ytterligare för att kunna bli medlemmar 2007. Det är dock viktigt att dessa två länder inte bedöms i klump, utan att deras utveckling mot ett medlemskap betraktas individuellt. En fråga som med jämna mellanrum dyker upp i samband med utvidgningsprocessen är om det är möjligt att förena länder som är så olika i ett samarbete som EU. Kan det europeiska samarbetet fördjupas genom närmare valutasamarbete och en gemensam asylpolitik, som det breddas till att omfatta fler medlemmar? liberalerna menar att s.k. flexibel integration, dvs. att olika länder rör sig i olika hastigheter mot samma mål, kan vara aktuellt som en av ett medlemsland frivilligt vald övergångslösning. I princip är dock olika grader av medlemskap olyckligt och bör därför heller inte institutionaliseras. Genom att tillåta några länder att gå vidare och fördjupa samarbetet inom ett visst område men kräva att dessa länder alltid skall vara öppna för nya medlemmar i sitt fördjupade samarbete kan integrationen i hela EU gå framåt. Så länge som unionens gemensamma mål främjas inom ramen för sådant närmare samarbete, och så länge som inget medlemsland utesluts från att delta om det så önskar kan vi övergångsvis acceptera sådana lösningar. Ett viktigt undantag är dock den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Här bör EU tala med en röst. Därför anser att det inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken inte skall vara möjligt för några länder att ha andra mål för sin politik eller gå före inom detta område. Flexibiliteten bör ses som en övergångslösning för de länder som inte är mogna eller väl förberedda för att ingå i ett djupare samarbete. Också genom nära samarbetsavtal kan länder knytas närmare den europeiska gemenskapen och få del av den demokratiska stabilitet och ekonomiska utveckling som ett potentiellt medlemskap kan medföra. På så sätt skulle t.ex. länderna på successivt kunna knytas allt närmare i ett fördjupat samarbete syftande till fullt medlemskap i . 9.1Gemensamma miniminormer på humanitär grund I takt med att medlemsstaternas lagstiftning harmoniseras i allt större utsträckning är det av stor betydelse att även det gemensamma arbetet på asylområdet stärks. Det har dock visat sig svårt att komma överens om ömsesidiga ståndpunkter, och arbetet med att lägga en grund för en gemensam asylpolitik har dröjt. De direktiv som genomförts och håller på att genomföras inom ramen för den första etappen av EU:s asylpolitik inverkar på medlemsstaternas asylprövning i hög utsträckning . Det är därför av yttersta vikt att samarbetet utvecklas och fördjupas i snabbare takt . EU och dess medlemsstater måste på plats bekämpa orsakerna till att människor tvingas fly och bege sig till andra länder. Genom vårt medlemskap i kan vi verka för att mobilisera omfattande stöd till de människor som tvingas på flykt genom ett mer direkt stöd till grannstater som ger dem skydd. Detta är dock inget alternativ utan utgör ett komplement till att ge människor som faktiskt flyr skydd. liberalerna vill ha en europeisk flyktingpolitik som bättre fördelar flyktingströmmar mellan de europeiska länderna. För att försäkra att alla länder tar sitt ansvar krävs det gemensamma regler i unionen. liberalerna anser att den gemensamma politiken skall utformas med minimiregler som bevarar det enskilda landets möjlighet att föra en mer solidarisk politik. En gemensam flyktingpolitik i EU får dock inte vara så löslig och mellanstatlig, uppåt och nedåt, att medlemsländer i praktiken kan välja att vara snålare i fråga om flyktingmottagande och asyl än de är ; alla EU-länder måste förmås vara med och ta ansvar för helheten i EU:s flykting- och asylpolitik, inklusive den sammantagna nivån på flyktingmottagande och asyl. Den gemensamma politiken måste sålunda vara så bindande att det inte kan skapas en negativ spiral beträffande EU-ländernas samlade flyktingmottagande. Det är med oro som vi kunnat följa de senaste årens skärpning av asylpolitiken i samtliga EU-länder. Den tendens som kan skönjas, att sviker sitt humana uppdrag, är mycket allvarlig. Andra länder och regioner ser på som en förebild och tar efter den praxis som bildas i . En mer restriktiv europeisk flyktingpolitik riskerar därför att leda till en kraftigt förvärrad flyktingsituation i världen genom att fler länder följer exempel. 9.2En gemensam asylpolitik med hänsyn till Förslaget om medlemsstaternas procedurer för att bevilja och återkalla flyktingstatus har diskuterats , och den överenskommelse som nåddes på ministerrådet innehöll alltför många undantag och var alltför otydligt för att antas, varför förslaget återigen skickats till för ett andra yttrande. Direktivet är centralt för medlemsstaternas fortsatta arbete inom asylpolitiken. En person som flyr sitt hemland skall betraktas på samma sätt oavsett om personen söker asyl i , eller i . Direktivets förslag om möjligheten till påskyndade förfaranden när de asylsökande kommer från ett s.k. säkert ursprungsland och ansökan därför kan anses vara ogrundad är, enligt förmenande, olyckligt. En grundläggande del av den internationella flyktingrätten är att varje asylansökan skall behandlas individuellt. Av den anledningen bör begrepp som säkra ursprungsländer/säkra tredjeländer användas med stor försiktighet. En individuell prövning måste alltid göras, då inget land kan med automatik klassificeras som säkert. Samtliga EU:s medlemsstater har ratificerat om mänskliga rättigheter. Det är bestämda uppfattning att den europeiska asylrättens grund måste vila på densamma. Vi anser att förslaget om att inrätta s.k. skyddszoner för asylsökande och att upprätta listor för säkra ursprungsländer /säkra tredjeländer åsidosätter denna asylrätt. Det är därför olyckligt att denna fråga återigen förts upp på EU:s dagordning för behandling, då förslag som dessa inte borde vara förenliga med internationella konventioner som medlemsstaterna redan undertecknat. Den måste med kraft motverka asylförslag som bryter mot internationell flyktingrätt. 10Reformera EU:s utvecklings- och biståndspolitik Som ett av de rikaste områdena på vårt klot har ett ansvar för att minska klyftorna mellan rika och fattiga. Den europeiska unionen bygger på gemensamma värderingar som bl.a. kommer till uttryck i fördragen. Kampen för demokrati, rättsstatens principer och försvaret för mänskliga rättigheter är grundläggande för det europeiska samarbetet. Detta måste tydligt prägla även biståndspolitiken. Demokrati skall vara det övergripande målet för EU:s utvecklings- och biståndspolitik. Sannolikt går inte detta att åstadkomma med mindre än att EU-länderna beslutar sig för en genomgripande reform av biståndspolitikens mål och institutioner. EU:s utvecklingspolitik måste också präglas av högre kompetens och en större närvaro i de länder man samarbetar med. Som en naturlig följd av ett mer demokratiorienterat utvecklingssamarbete bör EU också aktivt stödja demokratirörelser i diktaturregimer, i kampen för demokratisk utveckling och mänskliga rättigheter. liberalerna menar vidare att EU bör ställa tydliga krav på demokrati i de länder som mottar EU-bistånd samt att möjligheten att fasa ut bistånd till länder som inte visar på en trovärdig vilja att genomföra reformer i demokratisk riktning bör införas. Den bör inom EU verka för förändringar i denna riktning. EU-biståndet har kritiserats för en alltför ogenomtränglig byråkrati. Denna försvårar på flera sätt genomförandet av biståndsinsatser och kontroll av dessa. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik pågår och är inne i sitt slutskede. Bland annat kommer administrationen av biståndet att koncentreras till mottagarländerna i högre grad . Det är positivt. Administrationen har i alltför stor utsträckning varit centrerad till . Biståndsutbetalningar har kraftigt försenats, vilket har lett till negativa konsekvenser för mottagarländerna. bör vara ledande i arbetet med att driva på reformeringen av EU:s biståndspolitik. I översynen av EU:s utvecklingssamarbete måste frågan om koordineringen av utvecklingssamarbetet lyftas fram och resultera i ett långt mera enigt uppträdande av EU i olika internationella organisationer. EU uppträder splittrat och får inte alls det inflytande som vore motiverat som en följd av unionens stora bidrag relativt sett i både FN och . Den absolut viktigaste utvecklingshjälpen är frihandel. skall gå i spetsen i kampen för global frihandel. Genom EU:s handelsavtal med länderna i tredje världen har handelshinder avskaffats på många varor, men knappast på de varukategorier som är viktiga för exportländerna. Systemen med preferensavtal är också krångliga och svåra att administrera både i exportländerna och EU. Exempelvis har EU stränga handelshinder för teko-, stål- och jordbruksprodukter. har också möjlighet att begränsa importen då ett medlemsland klagar på konkurrensen utifrån. Detta bör bekämpa. Det är varor kan konkurrera som deras tillträde till marknaden är önskvärd både för dem och för EU:s konsumenter. EU måste möjligt avskaffa kvoterna inom bl.a. tekoområdet och driva på så att världens tekohandel blir fri 2006. EU:s system för antidumpingåtgärder måste inskränkas väsentligt. Över hälften av EU:s budget används till jordbruksstöd, som jordbrukssektorn är väl skyddad från konkurrens från utländska importörer. Detta får en mycket snedvridande och destabiliserande effekt i världsekonomin. Speciellt allvarligt är detta för utvecklingsländerna. Jordbruket är nämligen ett område där många är konkurrenskraftiga gentemot i-världens producenter, men EU:s gemensamma jordbrukspolitik sätter upp hinder genom prisdumping och importhinder. Den gemensamma jordbrukspolitiken är djupt osolidarisk och måste omgående avregleras. 11En gemensam utrikes- och säkerhetspolitiken För oss liberaler är det av grundläggande betydelse att hålla i minnet att EU bildades för att bryta en tusenårig tradition av krig. Fred är och förblir det allra djupaste syftet med samarbetet. Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) bygger på respekt för internationella konventioner, mänskliga rättigheter, bistånd, handel och nationsbyggande. Genom GUSP har viktiga insatser kunnat göras på , i och . Efter EU:s misslyckande på framstår det som oerhört angeläget att EU har förmåga att kunna agera i sitt eget närområde och kunna tillhandahålla personal och resurser för konflikthantering och fredsbevarande insatser. Genom Amsterdamfördraget fick EU ökade befogenheter inom utrikes- och säkerhetspolitiken. Ett viktigt steg var inrättandet av posten som EU:s generalsekreterare som EU:s högste representant för utrikespolitiken. Denna person leder bl.a. analys- och planeringsenheten. EU fick också möjligheter att utföra humanitära insatser, fredsbevarande samt fredsskapande uppgifter. Dessa uppgifter specificerades vid toppmötet i . Där beslöts att EU skall införa en militär och civil kapacitet för att genomföra krishantering och fredsbevarande uppgifter. En styrka på minst 60000 soldater skall kunna vara redo att sättas in för dessa uppdrag liksom 5000 poliser och 300 administratörer. EU har också en ständig politisk säkerhetskommitté och en samordningsmekanism för civil krishantering. lyckades EU:s stats- och regeringschefer, under det dåvarande irländska ordförandeskapets ledning, komma överens om en ny . Den nya EU-konstitutionen innehåller överenskommelser om en utbyggd europeisk försvars- och säkerhetspolitik. Upprättandet av EU:s nya snabbinsatsstyrka genomförs inom ramen för nuvarande fördrag och är inte beroende av den nya konstitutionen. Snabbinsatsstyrkorna är tolv till antalet och skall kunna sättas in från beslut och var som helst inom en radie på, till att börja med, från . måste tala med en röst i världspolitiken. En mer gemensam utrikespolitik är en förutsättning för att skall kunna spela en viktig roll för att minska klyftor, förtryck och krigsrisker i världen. Upprättandet av snabbinsatsstyrkorna är en del i detta. Vi menar också att den höge representanten bör ges en större roll, även inom ramen för nuvarande fördrag, och förordar att EU skall ha en gemensam plats i . tror att EU vid sidan av Nato har en roll att spela för säkerheten i . EU har kapacitet att agera självständigt med krishanteringsinsatser runt om i världen. Det har skett på och i . välkomnar att de möjligheterna nu utvecklats ytterligare. I och med detta slås fast att krishantering är en viktig uppgift för EU . Förankring hos medborgarna, särskilt genom insyn och demokratisk kontroll, är en förutsättning för att den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken skall bli trovärdig. Vi ställer oss också positiva till att EU:s civila krishantering stärkts. 11.1Stärk den transatlantiska länken För oss liberaler är det självklart att Natolänken mellan och spelar en fundamental roll inte bara för utvecklingen av EU:s krishanteringsförmåga, utan även för roll i det europeiska säkerhetsbyggandet. Det är viktigt att bibehålla fortsatta engagemang i den nordatlantiska regionen. Dock bör en bättre arbetsfördelning arbetas fram. EU-länder som , och bör modernisera sina försvarsmakter, minska värnpliktsarméernas storlek och öka sin militära samverkansförmåga med och för att därigenom axla ansvaret för sitt eget närområde. vill inte att EU utvecklar ett parallellt försvar med egna säkerhetsförpliktelser. Vi menar istället att EU skall fungera som det europeiska benet i ett stärkt och utvecklat Nato. Strävan skall vara att bygga en alleuropeisk säkerhetsordning som vilar på ett tätt och jämbördigt samarbete mellan och . skall ge sitt bidrag till denna ordning bl.a. genom medlemskap i . utvecklar sin syn på säkerhetspolitik i en särskild motion (2005/06:U251). I samband med 2004 fick unionen fyra nya grannländer: , , och . För att inte nya politiska, ekonomiska och sociala skiljelinjer mellan EU och dess nya grannländer skall uppstå har EU tagit beslut om en europeisk grannskapspolitik. Från början var denna tänkt att enbart innefatta grannarna i öster men har slutligen blivit en politik för samtliga grannar inklusive dem söder om som ingår i den s.k. Barcelonaprocessen. Så benämns EU:s samarbete med länderna kring . Samarbetet syftar till att fred, stabilitet och välstånd skall komma grannarna till godo och bygger i hög grad på ett åtagande om gemensamma värderingar så som respekt för mänskliga rättigheter, rättstatsprincipen, goda grannförbindelser och principerna om marknadsekonomi och hållbar utveckling. Engagemanget från EU kommer att bero på i vilken grad länderna delar dessa värderingar. är positivt inställt till grundtanken att skapa forum för dialoger och olika typer av ömsesidiga åtaganden som knyter dessa länder närmare till EU. Det innebär framför allt att främja den demokratiska utvecklingen i länderna och utvecklingen mot fungerande rättsstater. Av särskild vikt är också betoningen på handelspolitiska åtgärder, t.ex. ett ökat marknadstillträde för länderna. Ett närmare samarbete ger oss även större möjligheter att arbeta för en bättre miljö, bekämpa gränsöverskridande brottslighet inklusive slavhandel med kvinnor och barn samt terrorism och verka för möjligheter till säkrare mat liksom ömsesidigt berikande kulturella och vetenskapliga impulser. Totalt sett är samarbetet viktigt för att sprida ytterligare stabilitet och fred. Det är också av yttersta vikt att EU:s grannskapspolitik utvecklas och specificeras så att den blir ett meningsfullt alternativ till medlemskap i väntan på det . anser dock att grannskapspolitiken bör fokusera på de östra grannarna med vilka vi delar landgräns och därmed är mer beroende av. bör verka för att EU inte ägnar länderna mindre engagemang och intresse, även om Barcelonaprocessens länder ingår i politikområdet. bör också verka för att de nya grannländerna skall ges ett medlemskapsperspektiv. Barcelonaprocessen innehåller regelbundna toppmöten på utrikesministernivå mellan EU och de deltagande . Det vore önskvärt med motsvarande toppmöten i österled med , , , samt , för att diskutera gemensamma och gränsöverskridande ämnen. efter Barcelonaprocessens tillkomst måste vi dock konstatera att tillräckliga framsteg vad avser demokrati, stabilitet och fred inte har uppnåtts. Nytt fokus krävs därför i processen, där satsningar på demokratiutveckling måste stå i centrum. Ländernas handlingsplaner och deras genomförande kommer att finansieras via befintliga utvecklingsprogram så som Tacis och . skall ett speciellt grannskapsinitiativ inrättas för att komplettera dessa genom fokus på samarbete i gränsregionerna. Från Tacisprogrammet 20002006 erhåller länderna sammanlagt , som Medaprogrammet delar ut . För perioden 20002007 har EIB dessutom fått mandat att låna ut till . Med beaktande av att EU:s grannländer i öst omfattar 207 miljoner invånare är en förstärkning av biståndet till dessa länder nödvändigt. Eftersom utvecklats mot diktatur har EU lagt det ingångna partnerskaps- och samarbetsavtalet på is, och landet deltar inte i den nya grannskapspolitiken. Vi menar att det trots detta är av största vikt att EU ger ökat stöd till oppositionella demokratiska krafter i , inte minst inför det stundande presidentvalet . har i andra sammanhang föreslagit att EU utarbetar en strategisk plan vad gäller , bl.a. för att stärka oppositionen i , där upprättandet av en ny demokratifond ingår som en central del. 13Stärk den inre marknaden Vi liberaler menar att samarbetet inom EU utgör en ovärderlig grund för fortsatta ekonomiska utveckling och välfärd. Nationsgränserna betyder allt mindre, och internationellt samarbete är avgörande för vår möjlighet att skapa god miljö för tillväxt och entreprenörskap. Den inre marknaden och den ekonomiska integrationen utgör på flera sätt grunden och startpunkten för EU-samarbetet. En av EU:s största förtjänster är att utbyte av varor och tjänster inom befriats från många handelshinder. Forskare liksom de som arbetar med utrikeshandel i praktiken är överens om att detta medför ökad handel, som bidrar till den ekonomiskt tillväxten och i sin tur ger högre inkomster. Dessa effekter förstärks av valutasamarbetet, euron. Trots detta lider av hög arbetslöshet och en alltför långsam takt i det ekonomiska reformarbetet. För att kunna vara en verklig ekonomisk kraft att räkna med i konkurrensen med och , måste Lissabonprocessen skyndas på, och fokuseras på tillväxt och sysselsättning, samt satsningar göras på tjänstesektorn, som har störst chans att växa . Det s.k. tjänstehandelsdirektivet är en viktig komponent för att få fart på Lissabonprocessen. Tjänstehandelsdirektivet har stor betydelse för , och , framtida ekonomiska utveckling. Därför beklagar vi att processen dragit ut och att innehållet urvattnats. Vi menar att den bör ompröva sin inställning i fråga om direktivet och i EU driva att tjänstedirektivet antas . Den svenska lagen har diskuterats flitigt i den svenska debatten om tjänstedirektivet. Lagen ger fackliga organisationer rätt att vidta stridsåtgärder mot ett utländskt företag om de anser att social dumpning föreligger. Facket har denna rätt även när man inte har några medlemmar på den aktuella arbetsplatsen. När denna lag infördes var emot den bl.a. av det skälet att EG-rätten förmodligen skulle reglera förhållandet på ett för gemenskapen likartat sätt. Denna process är nu på gång.