mot · GT02Sf335 · 2005-09-28 00:00:00 — I denna motion läggs förslag för ett bättre fungerande arbete för att minska sjukfrånvaron (sjukskrivningar och förtidspensioner) genom förbättrad rehabilitering och uppföljning. Våra viktigaste förslag är: Slå samman sjukförsäkringen, arbetsskadeförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen till en samordnad arbetslivsförsäkring med en gemensam myndighet och lokala arbetslivskontor istället för dagens försäkringskassekontor och arbetsförmedlingar, detta för att kunna arbeta bredare med att hjälpa människor tillbaka till egen försörjning. Detta gamla centerkrav förverkligas nu i . Inför en tydlig arbetslinje i dagens sjukförsäkring och ge en mer aktiv roll åt försäkringsadministrationen i arbetet för att minska sjukfrånvaron, t.ex. efter mönster av eller . Inför en rehabiliteringsgaranti som ger varje person som är sjukskriven en samordnande kontaktperson (rehabiliteringslots), en uppföljnings- och rehabiliteringsplan samt vid behov rätt till åtgärder. Avskaffa arbetsgivarnas sjukpenningavgift som innebär att de får betala av en sjukskriven anställds inkomst till staten, detta eftersom det leder till att arbetsgivarna inte vågar anställa personer med förhöjd risk för sjukskrivning t.ex. personer som varit långtidssjukskrivna, förtidspensionerade eller arbetslösa men även funktionshindrade och personer med sociala problem. 15-procentsavgiften motverkar arbetet för att få tillbaka människor till arbetslivet. Ge arbetsgivaren möjlighet att begära sjukintyg . Det blir en flexibel möjlighet som i flertalet fall inte kommer att användas men som ger möjlighet att ingripa mot anställda som man vet sjukskriver sig utan grund. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om en tydlig arbetslinje och en mer aktiv roll för försäkringsadministrationen i arbetet mot sjukfrånvaron. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kvinnoperspektivet i arbetet för att minska sjukfrånvaron. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om införande av en samordnad arbetslivsförsäkring. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om ett tydligt arbetsmål i sjukförsäkringen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att arbetsgivarnas sjukpenningavgift bör avskaffas. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om nationella riktlinjer för sjukskrivning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att ge arbetsgivarna möjlighet att begära sjukintyg . tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om ett tydligare inträde i sjukförsäkringen och en kontroll av försäkringsläkare efter fyra veckors sjukskrivning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en rehabiliteringsgaranti. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om införande av rehabiliteringslots. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skall ha huvudansvaret för att genomföra rehabiliteringsutredning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förlängd tjänstledighet för att pröva ett nytt jobb.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en avstämningsstation efter sex månaders sjukskrivning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ge och utökat undersökningsansvar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ge och möjlighet att samköra relevanta register. begär att regeringen lägger fram förslag om ett mer tillåtande regelverk för finansiell samordning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förändrad beräkningsgrund för sjukpenninggrundande inkomst. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att involvera arbetsmarknadens parter i arbetet för att minska sjukfrånvaron, bl.a. vad avser de avtalade försäkringarna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kontroller och adekvata rehabiliteringsåtgärder riktade till mottagarna av sjukersättning och aktivitetsersättning. begär att regeringen återkommer med förslag till förtydligande av 7 kap. 3 § lagen om allmän försäkring, med syftet att förtydliga att arbetsförmågan hos personer som uppbär sjukersättning skall prövas mot hela arbetsmarknaden. 1 Yrkande 12 hänvisat till AU. Sjukfrånvaron (frånvaro från arbetslivet på grund av sjukskrivning eller förtidspension) är ett av vårt samhälles största problem, dels därför att så många människor som skulle vilja arbeta har blivit systemets fångar, förvägras hjälp att komma tillbaka eller hitta ett nytt jobb, dels på grund av bristande uppföljning och rehabiliteringsinsatser såväl för sjukskrivna som för förtidspensionerade, mentala och systemmässiga spärrar mot att söka nytt jobb samt en politik som inte är tillräckligt bra på att skapa efterfrågan på arbete. Varje människa som vill arbeta men som förvägras möjligheten är ett misslyckande. Sjukfrånvaron är också ett samhällsekonomiskt problem av betydande proportioner. Ökad sjukfrånvaro, långtidssjukskrivningar och förtidspensioneringar utvecklades till ett av de största hoten mot svensk ekonomi. mer än fördubblades sjukfrånvaron trots en allt högre takt i beviljandet av förtidspension (sjukersättning). har sjukskrivningarna börjat minska, men eftersom mellan 60000 och 80000 personer förts över i förtidspension har den samlade sjukfrånvaron stagnerat på en mycket hög nivå. () är omkring 550000 personer förtidspensionerade och drygt 90000 personer har varit sjukskrivna i längre än . Sjukförsäkringen beräknas kosta och förtidspensionerna kommer att uppgå till nästan 75 miljarder. Arbetsskadeförsäkringen beräknas kosta knappt sju miljarder. Enligt vissa forskare finns skäl att befara att den långsiktiga trenden för sjukfrånvaron är i stigande trots att vi ser en temporär nedgång (Palmer 2005) bl.a. på grund av konjunkturläget. De samlade offentliga kostnaderna för sjukfrånvaron uppgår således till , men det är bara en mindre del av samhällets kostnader. Till det kommer företagarnas ansvar för sjuklön som har uppskattats till ca 15 miljarder. Men framför allt handlar det om ett stort bortfall av produktion och skatteintäkter. Det handlar om värdet av de varor och tjänster som de sjukskrivna och förtidspensionerade skulle ha producerat om de varit på jobbet, liksom kostnaderna för att skola in vikarier. De sammanlagda samhällsekonomiska kostnaderna för sjukfrånvaro har beräknats till i storleksordningen . Särskilt allvarligt är att antalet personer med sjuk- och aktivitetsersättning, dvs. förtidspension, fortsätter att öka mycket kraftigt. 2006 beräknas kostnaden uppgå till hisnande en ökning . Föga är vunnet om antalet sjukskrivna kan minskas om antalet förtidspensionerade bara fortsätter att öka. Politiken mot ohälsan får inte ensidigt fokusera på sjukförsäkringen utan måste ta ett helhetsgrepp på hela den del av befolkningen i arbetsför ålder som slås ut från arbetsmarknaden på grund av ohälsa. Utvecklingen måste brytas. har kritiserat regeringens passivitet i frågan och utvecklat förslag för att möjliggöra minskade sjukskrivningar. I det sammanhanget har vi tidigare ställt upp målet att halvera antalet sjukskrivna . Vi kan konstatera att regeringen har gjort vår målsättning till sin. Den har dock försett målet med så generösa möjligheter att öka antalet förtidspensionerade att det förefaller som om målet till stor del ska uppnås genom att de sjukskrivna skyfflas över i något annat transfereringssystem. Alarmerande utveckling av antalet förtidspensionerade Förtidspensioneringarna har ökat mycket snabbt . Beslutet att prövning av huruvida en person ska beviljas sjuk- och aktivitetsersättning ska fattas sjukskrivning accelererar denna utveckling. Eftersom rehabiliteringsinsatserna i huvudsak riktas till de långtidssjukskrivna finns en betydande risk att de personer som förtidspensioneras aldrig kommer att återgå i arbete även om nya förtidspensioneringar prövas . Det är en oacceptabel politik. I ljuset av den fortgående förändringen av befolkningens demografiska sammansättning är det av största samhällsekonomiska vikt att den faktiska pensionsåldern kan höjas, inte som sänkas. Syftet med förtidspensioneringar ska inte vara att minska den ekonomiska påfrestningen på socialförsäkringssystemen eller att hyfsa sjukfrånvaro eller arbetslöshetsstatistiken. Självfallet finns det fall där förtidspension från en medicinsk eller psykiatrisk synpunkt är den enda realistiska lösningen, men systemtrixande av detta slag är ett svek mot de drabbade och ur finanspolitisk synvinkel en synnerligen kortsiktig åtgärd. Målsättningen ska vara att långtidssjuka och förtidspensionerade som inte nått upp till pensionsåldern ska rehabiliteras och återgå till arbetskraften. För att effektivt arbeta för en minskad sjukfrånvaro räcker det inte att i efterhand sätta in åtgärder för att bota de sjukdomar, skador eller besvär som uppkommit. Ett offensivt arbete för att förbättra medarbetarnas hälsa och öka antalet långtidsfriska har bedrivits mycket framgångsrikt hos vissa stora arbetsgivare i näringslivet, bl.a. och i . Livsmiljön inte bara arbetsmiljön orsakar ohälsa Självfallet är människors arbetsvillkor en viktig orsak till de ökade sjukskrivningarna. Ökad stress och en arbetssituation som man känner att man har svårt att påverka är en viktig förklaring till att just den offentliga sektorns personal är så hårt drabbad. Men förklaringen är mer komplex än att arbetsmiljön generellt sett försämrats. Faktum är att den fysiska arbetsmiljön generellt sett förbättrats inom flertalet yrkessektorer. Människor som äter onyttigt, dricker och röker för mycket och motionerar för lite har en betydligt sämre hälsa en människor som har en hälsosam livsstil. Inte minst spelar livsstilen en stor roll för människors förmåga att orka igenom hela arbetslivet. Den stress många människor känner i arbetslivet kan också ha sina orsaker i förhållanden utanför arbetslivet. Dålig ekonomi, svårighet att hinna med sina barn, relationsproblem eller sociala problem i familjen bidrar också till en större risk för sjukskrivning. Många människor särskilt bland dem som har små ekonomiska marginaler känner en stor vanmakt i dagens samhälle. Att stärka dessa människors sociala och ekonomiska situation och att öka deras självbestämmande genom exempelvis sänkta skatter och ett förbättrat stöd till barnfamiljerna minskar risken för att social och ekonomisk stress tar sig uttryck i sjukskrivningar. Att stärka familjerna minskar också risken för relationsproblem. Det finns många tecken på en generellt ökad psykisk ohälsa i dagens . En växande andel anger sig må dåligt, och särskilt bland unga människor förefaller vantrivseln bli allt vanligare. Även om sjukskrivning ofta är en dålig medicin för denna form av lidanden så kan vantrivsel och vanmakt medföra svårigheter för människor att göra ett bra arbete. Den psykiska ohälsans och vantrivselns utveckling måste därför följas med stor uppmärksamhet. Den kraftiga ökningen av sjukskrivningarna och särskilt långtidssjukskrivningarna speglar säkerligen att många människor mår dåligt i dagens samhälle. Ändå förefaller det klart att nivån på antalet sjukskrivna speglar förändringar i attityden till att sjukskriva sig har förändrats. Det är möjligt att en del människor uppfattar ramarna för vad som är legitim grund för sjukskrivning som vidare än vad som avsågs vid försäkringens inrättande. Attityder är inte något statiskt utan påverkas av såväl samhällsdebatten som av hur systemen är uppbyggda. Det är en angelägen uppgift att hitta andra och mer verkningsfulla metoder att motverka depressioner och olust än att acceptera sjukskrivning som enda lösning på dessa problem. Som ovan påpekats spelar den samlade livssituationen och livsstilen en stor roll för ohälsan. Stora folkhälso- och livskvalitetsvinster kan sannolikt åstadkommas genom att arbeta med attityder till framför allt motion och kosthållning. En förklaring till den snabbt ökande ohälsan bland unga löntagare är en otillräcklig fysisk träning i ungdomsåren. Att utveckla friskvårdens, idrottens och hemkunskapens utrymme i skolan är därför en långsiktig åtgärd för en bättre folkhälsa, något vi berör i en annan motion. Försöksverksamhet i bl.a. visar att offensivt upplysningsarbete från sida verksamt kan bidra till att öka människors kunskaper om hur de kan förbättra sin hälsa. Enligt uppfattning bör alla samhällets aktörer göras delaktiga i arbetet för ett hälsosammare samhälle. Dessa frågor tas bl.a. upp i motion om hälsa. En studie från (Fammi) ger en antydan om att en stor del av det totala antalet sjukskrivna egentligen inte har medicinska skäl för sjukfrånvaro. Enligt studien har enbart omkring 60 av 100 fall av långtidssjukskrivning en primärt medicinsk orsak; 13 fall skulle få bättre hjälp hos arbetsförmedlingen, 15 hos arbetsgivaren och 12 av . Fammistudien bekräftar tidigare undersökningar av sjukfrånvaron i vissa Norrlandslän där sambandet mellan brist på arbetstillfällen och sjukskrivningar tycks vara betydande. Om Fammistudiens resultat överensstämmer med verkligheten innebär det begränsningar i möjligheten att sänka sjukfrånvaron genom enbart rehabinsatser. Fammistudien tycks också bekräfta att problem med trivseln eller samarbetet på arbetsplatsen ofta hanteras genom sjukskrivning. Det är föga förvånande eftersom trakasserier och andra personkonflikter ofta har en direkt påverkan på det psykiska välbefinnandet och mycket väl kan leda till psykisk och psykosomatisk ohälsa. Enligt är det av stor betydelse att denna problematik uppmärksammas och att ansträngningarna för att bekämpa vuxenmobbning skärps. Men kränkningar mot individer ska lagföras, inte sopas under mattan genom att den drabbade individen skuldbeläggs och med knäckt självförtroende parkeras i sjukförsäkringssystemet. Andra trivselproblem som har sin grund i vantrivsel med eller bristande förmåga att leva upp till arbetsuppgifterna bör lösas genom att den anställde tar steget och byter arbetsplats eller erbjuds kompletterande utbildning. Här krävs av allt att döma en förändring av den svenska attityden till arbete. En ökad rörlighet på arbetsmarknaden skulle förutom bättre välbefinnande och minskade sjukskrivningar sannolikt bidra positivt till den ekonomiska dynamiken och därmed till tillväxten. Vi återkommer nedan med förslag på hur en sådan attitydförändring ska underlättas. Arbetsmiljöns stora betydelse för hälsan har stått i centrum för debatten om sjukfrånvaron. Det råder inget tvivel om att arbetsmiljön har en stor roll för hur vi mår, men måste det poängteras att ett ensidigt fokus på arbetsmiljön utan beaktande av individernas eget ansvar kan leda fel. Arbetsmiljön i är knappast sämre än i andra länder med väsentligt lägre sjukfrånvaro. Och trots effektiviseringar är det inte troligt att arbetsmiljön generellt sett försämrats under det senaste årtiondet. De höga ohälsotalen i den kommunala och landstingskommunala sektorn som indikerar ett misslyckande för dessa arbetsgivares personalansvar är dock väl dokumenterade. Ledarskapet i vård- och omsorgssektorn brister ofta. Beslutsvägarna är långa. Cheferna förefaller ofta ha mer fokus på sitt budgetansvar och sina administrativa uppgifter än på att leda, uppmuntra och stötta i arbetet. Politiskt beslutsfattande skapar speciella drivkrafter som faktiskt kan förstärka den upplevda vantrivseln. Mångfalden av mål för verksamheten kan även upplevas som frustrerande. Dessa iakttagelser bekräftas delvis av de jämförelser som gjorts av personalens trivsel bland vård- och omsorgspersonal inom offentlig respektive privat drift. Särskilt i vårdsektorn förefaller den privatanställda personalen mer till freds. Personer med sociala problem av olika slag får ofta svårigheter att uppfylla sina arbetsuppgifter och fungera väl i arbetsplatsens sociala kontext. Inte heller här är det egentligen förvånande att det resulterar i frånvaro under sjukförsäkringens täckmantel. I finns uppskattningsvis 200000300000 personer med allvarliga alkoholproblem. Vi har mellan 20000 och 30000 regelmässiga narkotikamissbrukare. Flertalet av dessa har eller har haft en förankring på arbetsmarknaden. Återkommande frånvaro och nedsatt arbetsförmåga medför dock en belastning för arbetsgivaren och som alternativ till avsked kan långtidssjukskrivning i dessa fall vara ett sätt att bli kvitt problemen i visst samförstånd. Det är svårt att se några enkla lösningar på alkohol- och drogrelaterade problem, men personer skulle, enkelt uttryckt, få bättre hjälp av än av primärvården. Oavsett vilken bidragsform individen får sin försörjning från är det viktigt att problemen registreras och att behandling erbjuds. Därför är samverkan mellan försäkringsmyndigheterna och , exempelvis i form av finansiell samordning, av stor betydelse. Enligt en nyutkommen antologi om sjukfrånvaron som givits ut av påverkar den ökade alkoholkonsumtionen sjukfrånvaron, men inverkan är inte särskilt betydande. Man kan dock inte bortse från risken att en varaktigt högre alkoholkonsumtion kan öka utslagningen från arbetsmarknaden . En jämförelse mellan antalet arbetslösa och ohälsotalet visar på ett starkt omvänt samband. När arbetslösheten stiger går sjukskrivningarna ner och vice versa. Förklaringen till detta samband är av allt att döma sammansatt. Enligt vissa forskare är huvudorsaken att personer med hög ohälsorisk fungerar som ett slags arbetskraftsreserv som får gå först när arbetsgivarna tvingas minska antalet anställda, och som på nytt får anställning när tiderna är goda. Enligt vår bedömning är detta en rimlig delförklaring som dock knappast kan förklara hela förändringen. Ökad sjukfrånvaro och förtidspensioner motsvarar ett arbetskraftsbortfall som nästan helt motsvarar den ökade sysselsättningen. En sådan utveckling förutsätter en ökad generell sjukfrånvaro långt utanför denna arbetskraftsreserv. En viktigare förklaring är sannolikt att människors attityder till sjukfrånvaro i viss mån påverkas av konjunkturläget och hur säker man känner sig på sin anställning. I dåliga tider ökar benägenheten att gå till jobbet också vid ett nedsatt välbefinnande. När man känner sig säker på sin arbetsplats kan man göra en mer generös tolkning av vad som är giltigt skäl till sjukskrivning. Det finns också ett direkt samspel mellan sjukförsäkringssystemet och arbetslöshetsförsäkringssystemet på så sätt att arbetslösa eller personer med risk för arbetslöshet har incitament att försöka kvalificera sig för sjukskrivning, dels för att förlänga sin a-kasseperiod, dels för att villkoren i sjukförsäkringssystemet generellt är mer generösa än i a-kassesystemet. Detta har delvis åtgärdats. Under vissa perioder och i vissa delar av landet har en praxis utvecklats som innebär att personer som har svårt att hitta ny anställning, delvis med de lokala myndigheternas goda minne, parkerats i sjukförsäkringssystemet i avvaktan på beslut om förtidspension. Långvarig arbetslöshet har en nedbrytande effekt på självförtroende, motivation och yrkeskunskaper. Det är därför egentligen inte förvånande att många arbetslösa efter hand mår så dåligt att läkare finner för gott att sjukskriva dem. Dessa personer skulle kunna få bättre stöd och hjälp om kunskap om arbetslöshetsproblematik och ohälseproblematik kunde kombineras bättre i myndigheternas arbete för att hjälpa personen tillbaka till arbetslivet. Inlåsning och dåliga drivkrafter Även om det inte finns någon anledning att ifrågasätta att människor sjukskriver sig för att de av olika skäl mår dåligt är det troligt att arbetet med att bekämpa ohälsan motverkas av de inlåsningseffekter och incitamentsstrukturer som socialförsäkringarnas konstruktion och den svenska arbetsmarknadens bristande flexibilitet medför. Trots att många människor vantrivs med sin anställning är det alltför få som självmant söker sig till en ny. I många fall kan ett byte av yrkesbana eller arbetsplats medföra försämrad anställningstrygghet, lägre lön eller studier under sämre ekonomiska villkor. För människor som blivit sjukskrivna och inte kan rehabiliteras så att de kan återgå till sitt gamla arbete är det ofta mer fördelaktigt att förbli sjukskriven eller få förtidspension än att söka sig till ett nytt yrke med lägre lön. En särskild komplikation medför de avtalade förmåner som en stor andel av de förvärvsarbetande omfattas av. För dessa personer uppgår den sammanlagda sjukersättningen till av lönen förmåner som man förlorar om man väljer att säga upp sig. Med tanke på de merkostnader som dagligt förvärvsarbete medför i form av resor, mat, kläder m.m. innebär det i de flesta fall att ekonomiska drivkrafter helt saknas för att återgå i arbete. Även vid förtidspension träder avtalade förmåner in. Krasst uttryckt är rehabiliteringsarbetets framgång från detta perspektiv helt avhängigt av den sjukskrivnes egen motivation och försäkringskassornas förmåga att utöva kontroll och ställa korrekta diagnoser av den sjukskrivnes arbetsförmåga. Det står helt klart att samhällets arbete för rehabilitering av långtidssjukskrivna har misslyckats. genomfördes en rehabiliteringsreform i syfte att få till stånd tidiga och aktiva rehabiliteringsinsatser. Den har dock inte åstadkommit det som var avsikten. Ansvarsfördelningen var ofullkomlig, vilket medfört att de insatser för rehabilitering som görs präglas av sektorisering och bristande långsiktighet. De gemensamma målen är oklara. Den enskilde individen riskerar att komma i kläm mellan olika regler och finansieringskällor. Resurserna för rehabilitering är otillräckliga och dåligt organiserade. har förbättringar skett men mycket återstår fortfarande att göra. Försäkringskassorna som har det överordnade och samordnande ansvaret får ofta ett otillräckligt utredningsunderlag från arbetsgivarna och sjukvården. Arbetsgivarna har inte alltid kompetens och motivation att leverera rehabiliteringsutredningar . Härigenom uppkommer förseningar som kan bli ödesdigra. Det är väl dokumenterat att den sjukskrivne börjar tappa förankringen och tappar motivationen att återgå i arbete. har inte på ett tillfredsställande sätt uppfyllt sin samordningsroll gentemot de övriga aktörerna. Systematiken vid hantering av rehabiliteringsärendena har blivit otillfredsställande. Kunskapen om hur effektiva rehabiliteringsinsatser ska byggas upp har ökat . Rehabiliteringsinsatsernas effektivitet är i hög grad beroende av att de kan sättas in relativt tidigt. börjar den sjukskrivne mentalt ställa in sig på varaktig sjukfrånvaro. Kontakterna med arbetsplatsen blir färre och nya rutiner uppstår som gamla försvinner. Känslor av skuld, otillräcklighet eller bristande förståelse kan förstärka denna effekt. I fall där den sjukskrivne upplevt stark vantrivsel eller stress på jobbet är det knappast ovanligt att han eller hon undviker att över huvud taget tänka på sin gamla arbetsplats. Att vidta snabba rehabinsatser eller annan uppföljning är alltså lika viktigt för att förhindra en passivisering som för själva rehabiliteringserffekten. Kvalitativa rehabiliteringsåtgärder innebär vid sidan av den direkta rehabeffekten att denna mentala omställning motverkas. Rehabilitering i nära anslutning till arbetsplatsen har i många fall visat sig effektiv. Att personen inte vill återgå till den gamla arbetsplatsen kan inte vara ett skäl att inte inleda rehabilitering. Denna bör dock i sådana fall antingen kombineras med åtgärder för att ändra eller hantera de problem som ledde fram till sjukskrivningen eller kompletteras med hjälp att söka sig en ny arbetsplats. Mycket av det rehabiliteringsarbete som utförs är av god kvalitet. Problemet är att resurserna inte på långt när är tillräckliga för att möta rehabiliteringsbehoven. Ofta är tillgången godtycklig och beroende av den sjukskrivnes egna initiativ.