mot · GT02Kr255 · 2005-09-28 00:00:00 — Många ungdomsorganisationer får stöd sponsras av privatpersoner och företag. Sponsring kommer troligen aldrig att bli en dominerande pengakälla inom vare sig kulturen eller olika sociala ungdomsprojekt. Men sponsringen är viktig därför att den, förutom pengar, också ger möjligheter att nå nya grupper, att öka kontaktytorna. Frågan om en ökad sponsring av kultur riktad till ungdom och olika sociala ungdomsprojekt bör därför bli föremål för en snabb utredning. Även frågan om avdragsrätt för gåvor bör bli föremål för en utredning. Vi anser också att en betydligt större del av det överskott som uppstår inom skall gå till föreningslivet och direkt komma idrotten och kulturen till godo, inte försvinna in i statskassan som en extra skatt. Många ungdomar säger ofta vi har ingenstans att vara alternativt vi har ingenting att göra. I många fall är det säkert så, utbudet varierar mycket i landet. Just därför är stödet till föreningslivet extra viktigt. De nedläggningar som skedde av fritidsgårdar på flera håll kan verka felaktiga , men då var besluten ofta berättigade. Gårdarna byggde inte på ungdomarnas egen delaktighet, de kändes omoderna eller nådde inte de ungdomar som hade störst behov av andningshål och vuxenstöd. är det vanligt att föreningslivet går in i regelrätta upphandlingar och lämnar bud på fritidsverksamhet, endera i offentliga eller privata lokaler. Den utvecklingen bör uppmuntras. Ett brett utbud, med självständiga organisationer och engagerade vuxna, har goda möjligheter att locka ungdomar till meningsfulla aktiviteter. Mycket av kulturen utövas i det tysta och uppmärksammas inte i mediernas annonsering eller evenemangsbilagor. Amatörteater, musikgrupper, filmklubbar, liveföreningar är några exempel på den tysta kulturen. Musik spelas in, distribueras och marknadsförs av artisterna själva. Det finns goda möjligheter att uttrycka sig, inte minst via Internet. Fanzines (amatörtidskrifter men också TV-produktioner) kan t.ex. relativt enkelt och billigt nå en stor publik. Det är en positiv utveckling, som också kan verka inspirerande på de stora och etablerade institutionerna. På många ungas önskelista står ett fritt, kreativt arbete med många sociala kontakter. Det är därför spännande att följa vad som händer när unga människor, med mentorsstöd, också får möjlighet att utveckla sina intressen och realisera sina drömmar. Koncernen är en mix av företagsby, utbildningar inom bl.a. digitalt medium samt musik och arrangörskunskap, allt fött ur , ett årligt engagemang som lockar uppemot 30000 besökare. har, med arrangörsföreningen , en liknande framgångshistoria. Nya idéer, verksamheter och en mängd småföretag har fötts ur ett passionerat intresse för musik och evenemang för och av unga människor. Unga människors kultur- och fritidsvanor är dock inget som förenar alla unga inom ett samlande begrepp. Ungdomskulturen är tvärtom mer fragmenterad . Begreppet ungdomskultur blir svårdefinierat när varje genre, inom exempelvis populärmusiken, rymmer hundratals olika undergenrer och kulturer. Ett exempel är hiphopen, som inte är en enhetlig kultur utan består av mängder av olika inriktningar. Etnologer talar om tribalisering: att unga människor inte i första hand finner gemenskap i bostadsområden eller sociala strukturer, utan i samröre med likasinnade via Internet, genom klubbar och nätverk. Föreningslivet och idrottsrörelsen har stor betydelse för många invandrarungdomars möjligheter att på lika villkor bli delaktiga i det svenska samhället. Det visar bl.a. den integrationsstudie som gjort tillsammans med . Men en av de allra viktigaste möjligheterna att åstadkomma verklig integration är en bra skola för alla barn och ungdomar, oavsett bakgrund. Skolan måste därför få bättre möjligheter att individanpassa undervisningen. Det behövs en skola där kunskapsuppdraget är centralt och där förväntningarna är höga på alla elever. Till skillnad från regeringen tror vi inte på kollektiva lösningar, inte minst därför att invandrarbarn faktiskt inte har sämre resultat än svenskfödda barn. Det mest relevanta är hur länge de bott i och deras socioekonomiska bakgrund. Flickor med invandrarbakgrund presterar i genomsnitt bättre än svenskfödda pojkar. (Se motion 2005/06:Sf331 om invandring och integration på arbetsmarknaden av m.fl. [m]) Bristen på vuxenkontakter är något som ofta återkommer när tonåringar får berätta om vad de saknar, och detta trots att så många vuxna professionellt arbetar med barn. Men många av dessa professionella verkar inte ute på fältet, i stället sitter de fast på förvaltningar av olika slag. Den kritiken framkom bl.a. i (2002) till regeringen. Bland delegationens råd till regeringen fanns bl.a. förslag om handlingsplaner för förstagångsförbrytare (ett utvecklat samarbete mellan socialtjänst, närpolis, skola, trossamfund och frivilligorganisationer) och extra stöd till ungdomspoliser som framför allt arbetar med ungdomar och som vill och vågar befinna sig där ungdomarna själva är. De råden finns all anledning att ta på allvar. Att bli utsatt för brott är en traumatisk upplevelse, och det gäller självfallet även för unga människor. Många unga rör sig i miljöer där vuxna saknas eller där vuxna inte griper in. Unga som blir rånade av andra unga, utan att någon kommer till deras räddning, drar lätt slutsatsen att de själva måste beväpna sig för att inte bli offer. Och så fortsätter den onda cirkeln att snurra allt fortare. I dessa kretsar fiskar också främlingsfientliga krafter, inte sällan med framgång. Risken finns att de brottsoffer som inte får möjlighet att bearbeta händelsen mister tilltro till polisen, rättsväsendet, politiker och den övriga vuxenvärlden. Unga personer som blir utsatta för brott måste bli tagna på allvar och få hjälp från de rättsvårdande myndigheterna, såväl med att bearbeta det som hänt som att orka medverka i polisutredning och rättegång. Den verksamhet med stödcentrum för unga brottsoffer, som bl.a. bedrivs i , är bra och angelägen. En utveckling av liknande verksamheter på andra håll i landet bör uppmuntras. (Se även motion 2005/06:Sk496 av m.fl. [m] om Brottsbekämpning.) Frivilligrörelsen i drar ett stort lass och engagerar i sitt uppsökande arbete många människor, såväl unga som äldre. Nattvandrande föräldrar, antivåldsgrupper, ideella stödtelefoner, amatörteatersällskap, idrottsledare, läxläsningshjälp ... Det finns många goda skäl till att stödja och använda sig av ungdomars och olika frivilligorganisationers erfarenheter, inte minst i det förebyggande arbetet mot kriminalitet och droger. Bruket av alkohol och droger ökar bland unga, även om det glädjande nog finns vissa tecken på att de yngre tonåringarna vågar säga nej i större utsträckning än . Men nästan var femte tolvåring har provat alkohol, och var tredje femtonåring dricker regelbundet. Var fjärde gymnasist uppger att de testat droger, och alltfler anser att det är acceptabelt att använda droger. Vad vi också ser är en handfallenhet från vuxenvärlden som hotar unga människors hälsa och sociala liv. Orsakerna till drogmissbruket är många och komplicerade. Att endast skylla ökningen på liberaliseringstendenser eller ökad tillgänglighet leder till att viktiga faktorer glöms bort. Felaktig eller dålig information, minskad respekt för lagar och regler och bristen på goda föredömen i vuxenvärlden är andra viktiga orsaker till att drogerna fått ett hårdnande grepp om den unga generationen. Tidig upptäckt, och därmed möjligheter att sätta in resurser, är avgörande för möjligheterna till ett liv i frihet, utan droger. För missbruk av alkohol och droger leder ofrånkomligt till ofrihet. Tidig upptäckt och tydliga insatser är viktiga även på kriminalpolitikens område. Unga förstagångsförbrytare måste få klara signaler från rättsväsendet att deras beteende inte accepteras. Hur har vi inte läst intervjuer med unga förbrytare som säger: Om någon bara stoppat mig ... Detta gäller inte minst de sorters brott som tenderar att få acceptans bland de unga själva, t.ex. klotter, lindriga narkotikabrott och snatterier. Genom regeringens politik har fått en central roll i arbetet med ungdomsfrågor. Vi har tidigare uttryckt vår inställning att verksamhet bör begränsas och att dess struktur bör ses över. En möjlighet är att i stället ge och Kommuner och Landsting ett ökat ansvar, exempelvis när det gäller stöd till de politiska ungdomsorganisationerna och allmänt arbete med ungdomsfrågor. Den forskning om ungdomsfrågor som sker inom skulle i fortsättningen t.ex. kunna läggas ut på universitet och högskolor. Detta innebär inte att vi tycker att man skall spara på ungdomar. Snarare borde vi satsa mer, inom utbildning, föreningsliv, bostadsbyggande, internationellt ungdomsutbyte samt inte minst förebyggande socialt arbete. finansierar bl.a. verksamheten i för ungdomsorganisationer (LSU). Eftersom LSU främst är ett samarbets- och serviceorgan för ungdomsorganisationerna, bör LSU:s verksamhet fullt ut bekostas av medlemsorganisationerna själva och inte belasta statsbudgeten. De allra flesta frågor som rör unga skall i första hand handläggas i respektive kommun och i så nära samråd som möjligt med lokala verksamheter, icke-politiska organisationer och andra intressegrupper som verkar för och med ungdomar. * vid , samt attitydundersökning, .