mot · GT02MJ394 · 2005-09-27 00:00:00 — De åtgärder som föreslagit, och som också i stor utsträckning tas upp av , är tydlig märkning av fisk som fångats med hållbara metoder, principen att sätta fiskekvoterna efter forskarnas rekommendationer, ett kraftigt begränsat foderfiske, förbud mot fångstmetoder som innebär stora bifångster, inrättande av reservat täckande alla huvudbiotoper, skärpt kontroll av efterlevnad av fiskekvoter och fångstmetoder, att separera ansvaret för fiskeresurs och näring har ansvar för båda och en snabb fortsättning på den genomgripande reformeringen av EU:s fiskepolitik med ökat fokus på och miljön. Äldre teknik medförde att vissa områden inte kunde utnyttjas för fiske. De blev naturliga skyddsområden för fisk. är många bestånd som inte fiskades intensivt utnyttjade, då ny teknik gjort detta möjligt. bör i likhet med flertalet länder på allvar börja avsätta skyddade områden i kustzonen. Detta för att skydda den miljön och förstärka fiskbestånden. , och länsstyrelserna tillsammans med regionala och lokala intressenter spelar här en viktig roll. Fredade områden i havet, vars storlek får variera i takt med fiskbeståndens variation, kan vara ett effektivt instrument i fiskeriförvaltningen. Till dessa förslag som vi länge drivit lägger vi nu i vår motion En liberal jordbruks-, skogs- och fiskepolitik ytterligare förslag för förvaltningen av havets resurser. Det måste bl.a. bli möjligt att överlåta rätten till handredskapsfiske till fiskevårdsområdesföreningar också vid kusten. anser också att det som behövs för att förbättra situationen för fisken och fisket är ett rättsbaserat förvaltningssystem som gör att samhällets och fiskarenas intressen stämmer bättre överens. Äganderätter löser dock inte alla frågor i fisket men tillsammans med reservat, miljömärkning och en effektiv, noggrann kontroll finns möjligheter till ett uthålligt fiske. I arbetet med att förbättra och hållbart nyttja havet och havsmiljön är den lokala och regionala förankringen och deltagandet avgörande. Flera kustlän har lämnat förslag på hur bl.a. det lokala deltagandet i processer som berör nyttjandet av resurser kan förbättras. De aviserade försöken med lokal och regional förvaltning av fisket och möjligheterna att fördela fiskemöjligheterna mellan fiskare ger nya intressanta möjligheter. Men även här brister regeringen i genomförandet. Försöken måste nu genomföras och får inte hindras av ytterligare utredande, byråkrati eller medelsbrist. Fisket har utretts i det oändliga. Fiskerinäringens, miljöorganisationers och andra berörda intressenters inflytande och ställning i förvaltningen av fiskresurserna måste förstärkas. På lokal och regional nivå måste samförvaltning utvecklas. Kunskaperna om fiskbestånd är inte tillräckliga för att garantera att fisket bedrivs på ett långsiktigt hållbart sätt. Förstärkt forskning krävs om fisksamhällen, reproduktionsområden, biologiska effekter av fiskemetoder och biologisk mångfald. Detta tillsammans med reservat och fredade områden, skärpt kontroll och övervakning, konsumentmakt via miljömärkt fisk och ett kraftfullt svenskt engagemang i EU:s fortsatta reformering av fiskepolitiken är den väg vill gå. Gråsälen var framför allt hårt drabbad av miljögifter. har dock sälen återhämtat sig och bestånden ökat. Att bestånden ökat har dock lett till problem för yrkesfisket, eftersom gråsälen tar fisk och trasar sönder fiskeredskapen. Enligt är beståndet av gråsäl så pass starkt att det skulle tåla en begränsad jakt. Jakten efter gråsäl regleras genom en rekommendation av Helcom. Rekommendationen innebär att jakt bara kan accepteras om det gäller vetenskapliga undersökningar av jakteffekterna i områden med sälskador samt för att förebygga skador. pågår en diskussion inom Helcom om att ändra rekommendationen. En expertgrupp inom Helcom har uttalat sig för begränsad jakt till skydd för fisket. Enligt förvaltningsplan kan 180 gråsälar få fällas. Det är vidare uppgift att fördela kvoter på de län som drabbas hårdast. Detta har varit , , , , och . Efter den senaste tidens skadeökning inom fisket i län som inte ingår i säljaktsområdet bör enligt detta omprövas så att ytterligare län med betydande problem kan ingå. Något län bör även utses till försökslän för att under noggrann kontroll och utvärdering på prov få bedriva säljakt från båt. Skarvens utbredning har ökat snabbt . Detta innebär bl.a. problem för fisket. Det är därför viktigt att man tillåter skyddsjakt på skarv. Detta är också nu möjligt eftersom skarven inte längre förekommer i bilaga 1 i EU:s fågeldirektiv /409/EEG om bevarande av vilda fåglar. Regeringen bör också överväga att tillåta allmän jakt på skarv. Skarvbeståndet bör då regleras genom traditionell viltförvaltning utifrån jaktetiska principer och med tydliga regler i form av tider och andra villkor. Medvetenhet och kunskap om havet måste förbättras på alla nivåer i samhället. Kunskaperna om fiskbestånd av betydelse för kust- och insjöfisket samt fritidsfisket är inte tillräckliga för att tillse att fisket bedrivs på ett långsiktigt hållbart sätt. Förstärkt forskning krävs om fisksamhällen, reproduktionsområden, biologiska effekter av fiskemetoder och biologisk mångfald. Vi vill understryka att det är av stor vikt att vid kunskapsinsamlingen ska den lokala kunskapen hos fiskare och andra intressenter tas till vara. Samverkan på forskarnivå mellan limnologer och marinbiologer är helt nödvändig. Avsiktsförklaringarna från regeringen i dessa avsnitt är goda men de konkreta förslagen få. Det uppdrag regeringen givit Formas, att i samverkan med och andra berörda myndigheter och forskningsfinansiärer utarbeta en strategi för fisk- och fiskeforskning, bör få hög prioritet och snabbt redovisas. anser att det är viktigt med utökad forskning och myndighetsnärvaro, särskilt vad gäller Östersjöproblematiken. , där ingår, kan med den kompetens och de resurser som finns vid Kalmarsundslaboratoriet bidra till detta. Läget mitt i viktigaste fiskeområde (mellersta och södra ) och att FN finns på plats genom sitt Waters Assessement-projekt talar också för detta. Även närvaro vid kan behöva utökas och eventuellt lokaliseras där forskning bedrivs. Regeringen bör se till att ytterligare kraftfulla åtgärder mot övergödningen av framför allt , men också vid i , kommer till stånd. Punktkällorna kan åtgärdas snabbare än de s.k. diffusa utsläppen från t.ex. trafik och jordbruk. I finns endast ett fåtal sådana s.k. hot spots men det är angeläget att de snabbt åtgärdas med stöd av . En miljon enskilda avlopp, varav en stor del är bristfälliga, innebär belastning med närsaltutsläpp till . Egentligen har vi fungerande lagstiftning i miljöbalk och hälsoskyddslagstiftning som ska vara effektiv mot denna typ av punktutsläpp. Tillsynsmyndigheterna har inte lagt tillräcklig kraft på/haft tillräckliga resurser för att hitta alla avlopp och utfärda förelägganden trots att verksamheten genom tillståndsavgifter blir självfinansierande. Detta arbete måste intensifieras. I väntan på tydliga resultat från forskningen kring läckage, transport och uppehållstider i naturen (s.k. buffring) av närsalter måste bevisat effektiva åtgärder sättas in. En stor satsning på anläggning av våtmarker i avrinningsområden med påverkan på känsliga havsområden är enligt en sådan viktig åtgärd. vill också lyfta fram vikten av bevuxna fält året om (vall, fånggröda) där så är möjligt samt fortsatta satsningar på Greppa näringen och Odling i Balans. anser dessutom att gårdar ska kunna miljöcertifieras efter de riktlinjer som man arbetar med i exempelvis Greppa Näringen och Odling i Balans. En miljöcertifiering garanterar ett miljömässigt hållbart brukande och har stort fokus på att minimera kväve och fosforläckage. Denna certifiering skulle kunna användas i marknadsföringssammanhang för lantbruksföretaget men också ställas som krav för LBU-medel vid gårdar belägna nära känsliga och belastade områden. Det svenska genomförandet av EU:s ramdirektiv för vatten har en avgörande roll för att övergödningen av våra hav ska minska. Vattenmyndigheterna och de föreslagna vattendistrikten, som är ett led i införandet av direktivet, kan bli en ny strategisk lokal nivå. För att kunna åtgärda övergödningen av våra kuster och hav krävs dock kraftfullare åtgärder än de som vattenmyndigheterna har möjlighet att besluta om. Vi är starkt kritiska till att regeringen ännu inte lagt några förslag till former för samverkan inom vattenförvaltningen. Det finns varken krav eller incitament för att inbjuda till samverkan mellan lokala och regionala aktörer. För ett av de troligen viktigaste instrumenten för att nå miljökvalitetsmålet Ingen övergödning har regeringen alltså inte föreslagit någon metod, givit tydligt mandat eller anvisat medel. Det är också nödvändigt med höga miljöavgifter på kadmium i hela EU, skärpt tillsyn av enskilda avlopp, striktare tillämpning av produktvals- och försiktighetsprincipen och en fortsatt genomgripande reformering av EU:s jordbrukspolitik med övergång från jordbruksstöd till miljöstöd. Detta bör ges regeringen tillkänna. Kväveoxider (NOx) är luftburna ämnen som bidrar till övergödningen genom att kväve tillförs haven i form av luftnedfall. Inom EU beräknas sjöfarten fördubbla sina utsläpp och beräknas då stå för merparten av luftnedsläppen av kväveoxider inom EU. Dessa utsläpp kommer att drabba både och . Ett handelssystem för kväveoxider och svaveldioxid (SO2), som föreslagits och utretts indikerar att dessa utsläpp skulle kunna minska radikalt. En katalysator på ett fartyg minskar kväveoxidutsläppen och fartygen kan gå över till lågsvavligt bränsle. Tekniken finns, men problemet är att en redare som investerar för mycket i miljöanpassning blir utkonkurrerad av redare som inte gör något alls. Ett utsläppshandelssystem skulle kunna gynna de redare som vill gå före och driva på utvecklingen. De svenska miljödifferentierade farledsavgifterna har ännu inte accepterats av EU och därför bör möjligheten i ekonomiska incitament för det fortsatta miljöarbetet vidareutvecklas. Ett utsläppshandelssystem öppet för sjöfart inom EU kan resultera i en snabb och kostnadseffektiv minskning av utsläppen av svaveldioxid och kväveoxider från fartyg. Tekniken är tillgänglig och har med pilotinstallationer visat sig fungera även i praktiken. Detta bör ges regeringen tillkänna. En minskning av kväveoxider och svaveldioxid är också angelägen för att minska försurningen och hälsoproblem. Biologisk mångfald och naturvård Skyddet av den biologiska mångfalden är en hörnsten i den liberala miljöpolitiken. Biologisk mångfald gäller arter, den genetiska mångfalden inom arter samt ekosystem och landskap. Biologisk mångfald främjar ekosystemets flexibilitet och uthållighet och behöver på alla sätt skyddas och bevaras åt framtida generationer. Naturens skönhet, rytm och ljud utgör en viktig del av vår livskvalitet och det är en central uppgift för miljöpolitiken att öka möjligheterna till naturupplevelser för alla oavsett om man bor i glesbygd, landsbygd eller tätort. anser att det nu är dags att utvärdera hur stödet för biologisk mångfald har förvaltats, vilka resultat det givit och hur det kan förbättras och effektiviseras. Detta bör ges regeringen tillkänna. Våtmarkerna har stor betydelse som ekosystem och naturresurser. De fyller också en viktig funktion som naturliga kväve- och fosforfällor. För att minska problemet med övergödningen av sjö och hav är det därför angeläget att inte bara bevara utan även arbeta för att restaurera och nyanlägga våtmarker. Återskapandet av våtmarkerna är nödvändigt för att utöka naturliga filter och för att öka de naturliga vattenreservoarerna. Placeringen av våtmarken är avgörande för dess funktion och måste alltid beaktas vid bidrags-/tillståndsgivning. Skyddet av våra våtmarker måste stärkas. Det gäller framförallt de områden som ska skyddas enligt den internationella våtmarkskonventionen och enligt fågeldirektivet. Detta bör ges regeringen tillkänna. Stora delar av är försurade och hotas av fortsatt försurning. Kalkning av sjöar och vattendrag har pågått och man har på så sätt räddat många småsjöar från en säker död. Det var en akut räddningsåtgärd när effekterna av svaveldioxid och kväveoxider började märkas. Det finns fortfarande inget alternativ till denna kalkning, eftersom man inte fullt ut lyckas komma åt orsaken. I våra marker finns lagrat försurande ämnen . Vattnet uppehåller sig mångdubbelt i mark än i vattendrag och när vattnet drar sig genom marklagren avgörs vattenkvaliteten. Sur mark ger surt vatten i våra vattendrag och sjöar. Sur mark läcker dessutom näringsämnen och metaller, framför allt organiskt löst aluminium, till våra vattendrag. I förlängningen påverkas även grundvatten och vattentäkter. Organiskt aluminium renas inte med dagens reningsteknik utan kommer med i vårt dricksvatten, vilket leder till hälsorisker. För att natur ska kunna återhämta sig måste utsläppen i minska ytterligare, utöver Göteborgsprotokollets mål och EU:s takdirektiv. En av de mest prioriterade frågorna måste vara att minska utsläppen från internationell sjöfart som bidrar med 1/6 av nedfallet av försurande ämnen. Nationellt bör ytterligare åtgärder vidtas för att minska utsläppen av kväveoxider och även för att minska skogsbrukets försurande verkan. Detta bör ges regeringen tillkänna. Genom att kalka skogsmarken i områden med högt nedfall av försurande föroreningar motverkar man onaturlig markförsurning och förbättrar vattenkvaliteten i bäckar och sjöar. Ett av de mest skadade områdena i är inlandet innanför , dvs. delar av , och , beroende på stor mängd nedfall och berggrund med liten förmåga att neutralisera försurningen. Naturen tar inte hänsyn till de administrativa gränser, t.ex. länsgränser, som vi har skapat. För att genomföra effektiva åtgärder måste vi anpassa insatserna efter hur vattnet rinner. Därför måste administrationen ske för varje avrinningsområde för sig. Kalkinsatser i sjöar är inte tillräckligt utan behöver kompletteras med exempelvis skogskalkning och askåterföring från värmeverk. Ett åtgärdsprogram mot markförsurning behöver upprättas. vill också anslå medel för utökad kalkning, bl.a. i skogsområden, men det är av stor vikt att dessa kalkningsinsatser endast får ske i samklang med forskningen. Natura 2000 är ett nätverk som håller på att byggas upp inom EU, bestående av naturtyper och livsmiljöer för arter som medlemsländerna kommit överens om att skydda. Natura 2000 stöder sig på två direktiv, fågeldirektivet och habitatdirektivet. På detta sätt ska den biologiska mångfalden i skyddas. liberalerna anser att fler områden måste ges kvalificerat skydd som naturreservat eller på annat sätt. Fler nationalparker och natur-, kulturreservat och andra former av områdesskydd behövs för att skydda exklusiva natur- och kulturlandskap. reservat täckande alla huvudbiotoper bör inrättas och de fem som redan beslutats iordningställas. För att få förståelse vid inrättande av reservatsområden är det dock av största vikt att information, dialog och samråd mellan berörda parter ingår. En grundprincip är att markägaren hålls skadeslös. Skötselplaner ska inrättas i anslutning till reservatsbildning. Eftersläpning som skett i bl.a. är oacceptabelt och försvårar acceptansen för inrättning av nya reservat. Information, dialog och samråd har inte varit tillfredsställande. De förbättringar som skett bl.a. genom Allmänna råd och handböcker för att bilda naturreservat respektive Natura 2000-områden måste fortsätta. Detta bör ges regeringen tillkänna. Stora delar av har en god tillgång på skogs- och naturområden. En uppgift gör gällande att det finns ca 300 000 träd per nu levande svensk. Sedan snart skyddas också särskilt intressanta och biologiskt sällsynta naturområden. Dessvärre är tillgången på grönytor och vild natur mycket ojämnt fördelad och i våra stadsmiljöer finns stora brister på grönytor. Modern forskning visar på entydiga samband mellan vår hälsa och omfattningen av vårt umgänge med naturen. Vidare visar det sig att människor med närhet till natur eller naturparker är friskare och hämtar sig snabbare efter sjukdom än de med längre avstånd. Också vid mycket korta skogspromenader visar det sig att vår puls sjunker och mängden stresshormoner minskar. Undersökningar visar även att förskolebarn som ges möjlighet att leka i skog och mark har en snabbare motorisk utveckling och högre koncentrationsförmåga än andra barn. Det är viktigt att uppmuntra kommunerna att bygga ut grönstråk och s.k. gröna korridorer, vilket kan underlätta för viltets rörelse och spridning också i miljöer som är hårt belastade. Staten är en stor markägare både direkt och indirekt via sitt ägande av olika bolag. Det är viktigt att man i denna roll tar ett stort ansvar för miljöhänsyn, bl.a. genom att skriva in sådana krav i sina ägardirektiv. utvecklar sin syn på tätortsnära miljö i vår motion Bra boendemiljö och bra boende för miljön. Där utvecklar vi också andra frågor som har med bra boendemiljö att göra så som buller, problemen med sjuka hus, radon, m.m. Det är av vikt att påpeka att nedskräpningen av vår natur har ökat. Trots stora insatser från stiftelsen tycks det ha skett en attitydförändring. Både den synliga nedskräpningen från cigarettfimpar till skrotbilar samt den osynliga nedskräpningen i form av läckage av kemikalier har blivit ett tilltagande problem. Det är därför angeläget att skrotbilskampanjer samt allmän opinionsbildning och informationsinsatser genomförs i hela landet. Detta bör ges regeringen tillkänna. I skogen finns unika biotoper och ekosystem som utgör grunden för många arters överlevnad. Dessa förutsättningar måste återspeglas i avverknings- och reproduktionsreglerna för att den biologiska mångfalden ska bevaras. Skogsbruk ska bedrivas så att den biologiska mångfalden inte hotas. All svensk skog bör vara internationellt certifierad. Olika former av områdesskydd är nödvändigt för att bevara större ekosystem och unika biotoper. Vid reservatsbildningar eller införande av andra skyddsåtgärder är det viktigt att det skapas en lokal dialog och förankringsprocess med de människor som i sin vardag berörs av detta. Myndigheter som handhar biotop- och reservatsskydd måste väsentligt förbättra informationsinsatser, dialog och samråd. Avtal är en intressant form av skydd som borde få fler varianter. Offentligt ägd mark ska kunna användas som utbyte mot den mark som den enskilde skogsbonden avsätter som naturreservat. Styrmedlen bör förstärkas i form av bl.a. bidrag till naturvårdsinriktad skötsel. Principen ska vara att brukaren ska hållas skadeslös och intrångsersättning ska utgå. Stor flexibilitet krävs för att finna optimala lösningar på inlösen samt skötsel av naturreservat och naturvårdsområden. Ansvarsfördelningen mellan skogsvårdsorganisationen och länsstyrelsernas/ansvarsområden borde ses över. gröna guld skogen är en synnerligen viktig näringsgren. Nationalekonomiskt svarar skogen för ett nettoexportvärde på . Det utgör av export, ger drygt 100000 arbetstillfällen och inkomster till 350 000 skogsägare. Alltför lite satsas på kompetensutveckling inom skogssektorn. De projekt som genomförts är långt ifrån tillräckliga. En översyn och omfördelning av miljöresurser till förmån för dessa insatser behövs. Möjligheter att ta hem EU-medel för kompetensutveckling inom det skogliga området borde undersökas. Vårt grannland utnyttjar denna möjlighet trots att de liksom inte önskar en gemensam europeisk skogspolitik. För att försäkra att skogen inte utarmas vid avverkning måste bättre instrument till för att tillförsäkra återplantering. En enkel metod att snabbt förhindra skogsklippare är att låta återplanteringsgarantin följa skogsfastigheten. Regeringen måste snabbt vidta åtgärder för att förhindra framtida handel av skogsfastigheter där återplanteringsgarantin enligt nuvarande bestämmelser faller i samband med försäljning. Ett annat allvarligt problem är den skada på späda tallar och lövträd som förorsakas av älgar och annat vilt. Återplantering av tall är exempelvis hotad. För att komma tillrätta med problematiken krävs samförståndslösningar mellan alla inblandade intressenter med bistånd av skogsvårdsstyrelserna. liberalernas skogspolitik utvecklas vidare i motionen En liberal jordbruks-, skogs- och fiskepolitik. Skyddet av hotade arter utgör en viktig del i bevarandet av biologisk mångfald. Rovdjurspolitiken handlar om en klassiskt liberal miljöfråga, nämligen naturvården. För liberalerna är rovdjursfrågan därför angelägen och viktig. Synen på våra rovdjur och då särskilt vargen är en kontroversiell och omdebatterad fråga. Anledningen till detta är delvis därför att det är vargen som löper störst risk att utrotas, men också därför att vargen är det rovdjur som skapar störst rädsla bland människor. Rovdjurens farlighet för människor har debatterats livligt. Oavsett vilken inställning den enskilda individen har i frågan, är det självklart att rädsla måste mötas med respekt och tas på största allvar. får vi inte låta myter från sagorna prägla vargdebatten, det finns inga dokumenterade fall från modern tid då varg skadat människor i . borde skrämma oss betydligt mer men gör det tydligen inte. Det är av avgörande betydelse att vi finner lämpliga metoder och avsätter resurser för att möta oro, skapa vägar för snabba kontakter med myndigheter och att vi ökar kunskapen om rovdjuren. Den förda rovdjurspolitiken har lett till misstro gentemot myndigheterna på grund av långa beslutsvägar och svårtolkade paragrafer. Detta har lett till många låsta positioner, misstänksamhet samt ett ökat tjuvskytte. Forskarna anser att 5060 vargar kan ha dödats illegalt . Tjuvjakten är just nu det allvarligaste hotet mot vår vargstam. Regeringen har här ett stort ansvar för de konsekvenser som den förda rovdjurspolitiken lett till. En kontroversiell fråga är hur många vargar det krävs för att säkra överlevnad. anser att vi bör komma bort från antalsfokusering och istället fokusera på att vi ska ha en livskraftig och jaktbar stam. Vi vet att vargpopulationens genetiska framtid är osäker. Eftersom inaveln redan är så hög anser att ett nytillskott av gener behövs. Kunskapen om vargarna i är så god att forskarna känner dem på individnivå. Skulle vargstammen utveckla svåra genetiska problem p.g.a. inavel kan detta upptäckas mycket snabbt. Införseln av nytillskott av gener bör förorda så att beredskap finns att agera. Detta bör ges regeringen tillkänna. § 28 en ändring måste ske Den kanske enskilt viktigaste frågan just nu är att paragraf 28 i jaktförordningen får en ny och tydligare, mer lättolkad utformning bättre anpassad till de allt starkare rovdjursstammarna i . Den ska vara tydlig, väl avgränsad och lätt att läsa och förstå av djurägare. Genom enklare och rakare skrivningar ska djurägare kunna känna att de har rätt att försvara sina tamdjur och en större acceptans för rovdjuren och en minskad tjuvjakt nås. Detta har regeringen inte kunnat leverera trots att miljö- och jordbruksutskott tog ett initiativ till en samlad översyn av reglerna bl.a. i § 28 i jaktförordningen, när det gäller rätt att ingripa för att avvärja angrepp av stora rovdjur på tamdjur. Detta bör ges regeringen tillkänna. Snabb kontakt, kommunikation och information direkt på lokal nivå när det behövs är lika viktigt som bra och tydligt regelverk och bredare information. Kan samhället ge information och hjälp när behov uppstår antingen vid problem med eller nyetablering av t.ex. varg kan rovdjurspolitiken få det förtroende den behöver. Berörda länsstyrelser har naturbevakare, ibland deltidsanställda, med god lokalkännedom och goda kontakter för detta arbete. I det läge som råder menar att det vore bra att för samla resurserna så att det i de rovdjurstäta länen, och speciellt de där nyetablering förväntas, finns tillgänglig naturbevakare. Varje krona som satsas på direkt kommunikation och kontakt när det behövs är just nu mer effektiv än breda allmänna insatser.