mot · GT02U311 · 2005-10-04 00:00:00 — Tillvaratagandet av kvinnors erfarenheter, kvinnors roll och möjlighet till medverkan när det gäller förebyggandet av konflikter bör redovisas utförligare. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 18Nationell självbestämmanderätt, statsbildningar och etnisk tillhörighet Nationalstaten i den form vi känner den är en produkt av det sena och 1800-talets strävanden att skapa geografiskt sammanhängande områden där språk, kultur och marknader utgjorde en enhet med en sammanhållande statsapparat. De gamla lösliga feodalstaterna, furstendömen och kejsardömen, upplöstes och nya riken uppstod. Denna process fortsatte långt in . Nationalstaternas uppkomst motsvarar ett stadium i den kapitalistiska utvecklingen. Några nationella stater som var etniskt, kulturellt och språkligt homogena etniskt rena kom dock egentligen aldrig att skapas någonstans i världen. Likafullt uppstod det under nationalstaternas framväxt starka nationalchauvinistiska ideologier i de flesta länder vilka fortfarande spelar stor roll, trots att den ekonomiska utvecklingen under med stora folkomflyttningar har gjort att den etniskt, språkligt och kulturellt homogena staten blivit en illusion. Trots detta har cyniska politiska krafter i sina strävanden efter makt och herravälde sökt spela på ideologiska föreställningar om etnisk renhet. I varje statsbildning finns det ofta en etnisk grupp som är den mest framträdande. är det den som är störst till antalet men . (Den vita minoriteten var den styrande och dominerande gruppen i apartheidregimens . Inom en statsbildning kan sålunda förekomma olika etniska folkgrupper med skilda kulturer och som talar olika språk. Varje form av etnisk diskriminering är oförenlig med statsbildningar som säger sig respektera mänskliga och demokratiska rättigheter. Likafullt förekommer det i åtskilliga statsbildningar att vissa etniska folkgrupper favoriseras medan andra diskrimineras och förtrycks. Dessa staters medborgare behandlas olika på grund av etnicitet. Inom en statsbildning kan den etniska problematiken hanteras på olika sätt så att mänskliga och demokratiska rättigheter respekteras. Det kan ske genom att staten erkänner alla etniska folkgrupper som medborgare i staten och ger alla grupper samma medborgerliga rättigheter och avkräver dem alla samma skyldigheter som man erkänner och skapar möjligheter för etniska minoriteters specifika rättigheter att tala och skriva på sitt eget språk och utveckla sin kultur. bör inom ramen för den allmänna kampen för mänskliga och demokratiska rättigheter i aktivt stödja kurdernas och andra etniska gruppers kamp för sina nationella och kulturella rättigheter i och . När det gäller utvecklingen i hänvisas till motion 2004/05:U272. I vissa länder kan minoriteter vara lokaliserade till etniskt homogena områden. I sådana fall kan en federal lösning på etniska problem vara lämpligt. Det är detta som utgör utgångspunkten för stöd till de irakiska och iranska kurdernas berättigade krav att få ingå i en federation med respektive . Kurderna har emellertid inte fört sin kamp i ett politiskt tomrum. Kurderna har genom historien varit utsatt för omgivande staters och stormakters manipulationer och ofta utnyttjats och i slutändan svikits i sin kamp. Denna fara föreligger fortfarande under ockupation av , där har mer omfattande mål, där den kurdiska befolkningens regionala självstyre spelar en underordnad roll. har nya fenomen uppträtt när det gäller förhållandet mellan statsbildningar och etniska folkgrupper. Härskande eliter i områden, vilka endast utgör en del av landet och är rika på eftertraktade naturtillgångar som olja, gas eller mineraler, vill att dessa områden med alla sina rikedomar skall bryta sig loss och avskärma sig från den övriga delen av staten. Ofta understöds dessa utbrytningsförsök av transnationella företag. Den övriga delen av befolkningen lämnas därhän, men kan tänkas få besöka det rika området som gästarbetare. De transnationella företagen påverkar sålunda inte bara sociala förhållanden i olika länder. De kan även påverka statsbildningarna som sådana. Ett sådant exempel utgör , där en överklass med i huvudsak europeiskt ursprung söker bryta loss det rika St. Cruz-området och bilda en ekonomisk zon med egna lagar och regler dit landets fattiga urbefolkning kan tillåtas komma för att arbeta på usla villkor och till dåliga löner. Denna typ av uppbrytande av statsbildningar, som endast grundar sig på ekonomisk exploatering av människors arbetskraft och leder till diskriminering av stora folkgrupper, måste bekämpas. bör inom EU verka för att europeiska transnationella företag förmås att omförhandla de avtal om exploateringen av bolivianska naturtillgångar som inte ratificerats av det bolivianska parlamentet. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. bör i alla internationella sammanhang verka för att skydda länders bestämmanderätt över sina naturtillgångar, så att transnationella företag och korrupta regimer förhindras från att i strid med demokratins principer orättmätigt beröva folken deras naturtillgångar. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. När det gäller och hänvisas till motionerna 2004/05:U214 och 2005/06:U311. 19Kriget mot terrorismen, kampen mot fattigdomen och för en hållbar produktionsordning Även om produktionen av krigsmateriel ytterst inte innebär något annat än ett samhällsekonomiskt slöseri med resurser är den i ett annat sammanhang ett effektivt medel att få hjulen i en kapitalistisk ekonomi att snurra. Krigsmaterielproduktion ger företagen säkra vinster och skapar sysselsättning bland befolkningen. Det samlade välståndet ökar dock inte. Krig kan följaktligen vara både lönsamt och sysselsättningsskapande. Det är emellertid inte nödvändigt att föra krig för att åstadkomma detta. En omfattande krigsmaterielproduktion kan motiveras med att det föreligger ett militärt hot och att man därför måste rusta och vara beredd att försvara sig. Trots sin oförstörda produktionsapparat, sitt kärnvapenövertag och sin överväldigande militära styrka framställde efter slut det skövlade som ett hot mot västvärlden. Därmed kunde de amerikanska företagen utveckla sin produktion utan problematiska omläggningar av produktionsinriktning som de kunde vara säkra på goda och stabila vinster. Det var en följd av den kapitalistiska produktionsordningens logik och den stormaktsrivalitet som uppstått mellan världskrigets segrarmakter mellan öst och väst. I och med att efter krigsslutet också skaffat sig kärnvapen uppstod en form av balans mellan och i militärt avseende. Det var dock en riskabel balans som hotade mänsklighetens existens och som exempelvis under Kubakrisen fick hela världen att hålla andan. Spänningarna mellan och är inte lika stora som under det , men kärnvapen, mer utvecklade och ännu farligare än under Kubakrisen, finns fortfarande kvar och hotar fortfarande mänskligheten. När det sovjetiska systemet brutit samman och det var över försvann det hot som motiverat de omfattande rustningarna. Nedrustning skulle medföra omfattande och besvärliga omläggningar och krissituationer. Militärutgifterna sjönk , då det var svårt att i avsaknaden av hot motivera en ökning eller ens bevarandet av status quo. Militärutgifterna sjönk inte bara i utan även i . inträffade emellertid terrorangreppet på i , vilket radikalt förändrade den internationella situationen. Det gamla hotet ersattes med ett nytt terrorismen. Satsningar inom produktionen av krigsmateriel kunde åter motiveras. I den officiella propagandan talade man inte bara om ett hot. president förklarade krig mot terrorismen. Terrorattacken i och på andra plaster i världen har skänkt och västvärlden möjlighet att fortsätta sina rustningar i en värld vars statsledningar borde ha som främsta uppgift att ägna sig åt fattigdomsbekämpning. På det ideologiska planet har det uppstått en situation som liknar den som var förhärskande under det . talar om ondskans axelmakter, medan terroristerna talar om som den store satan. Religiösa föreställningar har dragits in i krigföringen. Kristna och islamistiska fundamentalister medverkar i propagandan och mobiliseringen i en kamp som bara leder uppmärksamheten bort från mänsklighetens viktigaste frågor kampen för en hållbar produktionsordning i världen och fattigdomsbekämpning. Såväl terrorismen som de krafter som använder terrorismen som förevändning för att föra krig, plundra världen på dess naturtillgångar i stället för att använda sina resurser till fattigdomsbekämpning betingar varandra. Terroristerna och de som för det s.k. kriget mot terrorismen har ett ömsesidigt behov av varandra i det att de behöver varandra för att motivera sin existens och sin destruktiva verksamhet. Tillsammans hotar de mänskligheten. spelar en viktig roll när det gäller kampen för mänskliga rättigheter och under också för kampen för kvinnors och barns rättigheter. Trots att åtskilliga FN-dokument slår fast att det är den rådande ekonomiska världsordningen, med växande klyftor mellan rika och fattiga inom länderna och mellan länder, som är grundorsaken till krig och brott mot mänskliga rättigheter erkänns i praktiken inte brott mot ekonomiska och sociala rättigheter som ett brott mot de mänskliga rättigheterna. Det område där som företrädare för världens folk haft svårast att hävda sig har varit folkrätten. Hela frågeställningen om förhållandet mellan folkrätt och mänskliga rättigheter, hur dessa rättighetskomplex skall tolkas och hanteras hotar att bli alltmer deformerade. Den grumlas av stormakters ekonomiska och politiska intressen. Dessa intressen kommer allt tydligare till uttryck i hur stormakterna uppträder och tar ställning i säkerhetsrådet. Detta är ett missförhållande som måste vara en av de främsta drivkrafterna när det gäller en fortsatt reformering av , av säkerhetsrådets ställning och av de olika rådsmedlemmarnas (såväl de permanenta som icke-permanenta medlemmarnas) möjligheter att utöva inflytande, då det gäller att hantera konflikter och hur förhållandet mellan folkrätt och mänskliga rättigheter skall hanteras. Trots förekomsten av icke-permanenta medlemmar är de permanenta medlemmarnas inflytande oproportionerligt stort i säkerhetsrådet och medför att stora delar av världens befolkning inte finns företrädd i säkerhetsrådet. En stark kraft, som i säkerhetsrådet kunde företräda de orepresenterade, skulle sannolikt ha en balanserade inverkan på förhållandet mellan stormakterna och kunna medverka till en mer välbalanserad hållning när det gäller att hantera det komplicerade förhållandet mellan folkrätten och de mänskliga rättigheterna och därmed kunna bidra till en fredligare värld. Folkrätt och mänskliga rättigheter kan inte frikopplas från staters maktförhållanden och maktambitioner. Reformeringen av hänger intimt samman med hur man utvecklar tolkningen och hanteringen av förhållandet mellan folkrätten och de mänskliga rättigheterna. Makt måste omfördelas från de gamla stormakterna till stater som under den nuvarande ordningen har ett ringa inflytande över och dess olika institutioner. FN präglas än av de maktförhållanden som rådde i världen vid slut då det ännu inte inletts och avkoloniseringen ännu inte påbörjats. Den senare utvecklingen medförde att FN i flera situationer kom att förlamas. En av efterkrigstidens djupaste konflikter, , kom aldrig upp på FN:s dagordning. råder helt andra maktförhållanden. Likafullt är det samma stormakter som sitter som permanenta medlemmar med vetorätt i som vid bildandet , , , och . Stormakter som och står utanför. Militärt starkast är med militärbaser över hela världen. Denna överlägsenhet har medfört att kunnat bryta mot folkrätten utan att drabbas av några repressalier. har till och med förmått de övriga medlemmarna i säkerhetsrådet att i efterhand godkänna interventioner. Detta betyder dock inte att i FN bör arbeta för att fler länder skall bli permanenta medlemmar med vetorätt i säkerhetsrådet. En ökning av antalet permanenta medlemmar med vetorätt är sannolikt inte den rätta vägen. Det skulle troligen göra FN än mer handlingsförlamat. Däremot borde länder med stor fattig befolkning få en starkare ställning i säkerhetsrådet. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. Ledstjärna för arbete i FN bör vara ett vetofritt säkerhetsråd. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. FN brottas med stora problem när det gäller korruption och byråkrati. Utifrån denna brist har bedrivit propaganda mot FN och försökt att underminera FN:s ställning och ifrågasätta FN:s auktoritet. FN:s ställning skall inte undermineras. I stället skall dess brister avhjälpas. Och de avhjälps knappast genom att en av medlemmarna i säkerhetsrådet tar internationell lag i egna händer. FN måste utveckla en mer sofistikerad form av repressalier och sanktioner när det gäller att ta itu med regimer som begår brott mot folkrätt och mänskliga rättigheter än de som till exempel kom till uttryck mot under , som kostade miljoner irakiska medborgare livet. bör verka för att utveckla mer sofistikerade former av sanktioner, som riktar sig mot de regimer som bryter mot folkrätt och mänskliga rättigheter. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. De olika FN-organ som har till uppgift att arbeta med frågor som rör ekonomiska och sociala rättigheter och fattigdomsbekämpning måste förstärkas och ges större tyngd och auktoritet. FN måste i det sammanhanget få ett starkare inflytande på och . Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. FN spelar en viktig roll när det gäller nedrustning i fråga om såväl kärnvapen och tunga vapen som s.k. lätta vapen. FN:s resurser när det gäller avlägsnande av minor i krigshärjade områden måste få ett utökat tekniskt och ekonomiskt stöd. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. har flera länder skaffat sig kärnvapen. och har utvecklat kärnvapen och står berett att göra det. har kärnvapen, vilket inte gör det lättare när det gäller att förhindra att också skaffar sig kärnvapen. i har fastslagit att användande av kärnvapen strider mot internationell lag. Följaktligen borde även förberedelse till kärnvapenanvändning rubriceras som ett brott mot internationell lag. När det gäller kärnvapennedrustning bör i EU och FN verka för att dessa förbjuds och avvecklas. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. Det är uppenbart att FN:s organisatoriska uppbyggnad är otidsenlig. Det handlar inte längre om att bygga upp ett krigshärjat eller avveckla kolonialvälden. FN behöver reformeras i en rad avseenden. Inte sällan placerar en del länder utan hänsyn till kompetens politiker som i något avseende förlorat sin position i hemlandets politiska liv på olika poster i FN. Detta är en olycklig informell ordning som knappast stärker FN:s auktoritet. bör i FN verka för att kompetenskraven när det gäller rekryteringen till olika poster inom FN höjs. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. FN:s administration bör också reformeras i ett annat viktigt avseende. Kvinnorna är klart underrepresenterade på alla områden inom FN. Kvinnors representation måste förbättras på alla områden och nivåer inom . Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. När FN bildades var syftet inte att bilda ett statsapparaternas och statsledningarnas FN utan ett folkens FN. Studerar man FN:s arbete finner man dock snart att det är statsapparaterna och statsledningarna som fått spela huvudrollen till stor del beroende på de dominerande stormakternas inflytande och säkerhetsrådets ställning i organisationen. Om FN skall uppfylla sin ursprungliga uppgift krävs att FN får en djupare förankring i de folkliga sociala rörelser av olika slag, både äldre etablerade folkrörelser och nya, som vuxit fram under . Parallellt med de stora internationella konferenser FN organiserat med företrädare för medlemsländernas statsledningar har det organiserats s.k. alternativkonferenser där en mängd folkliga organisationer deltagit. Dessa konferenser har dock spelat i division två. Om man tar fasta på FN:s ursprungliga syfte borde det vara de s.k. alternativkonferenserna som spelade den mest framträdande rollen. Det är ofta där som nya idéer och förslag till lösningar presenteras, stöts och blöts medan statsledningarna inte sällan sitter fastlåsta i sina positioner smidda av fördomar, prestigehunger, byråkratism och snäva statsintressen . bör i FN verka för att få en djupare förankring i folkliga sociala rörelser. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. Världen över finns det partier, organisationer och rörelser som kämpar för en rättfärdig nationell frigörelse, för mänskliga rättigheter och respekt för folkrätten, mot förtryck och förföljelse och försöker få underutvecklingens och miljöförstöringens ekorrhjul att sluta snurra. samarbetar redan med en rad organisationer av detta slag men söker ständigt fler och bredare kontakter med organisationer och rörelser med samma mål. Motståndarna är rika och mäktiga och besitter stora resurser och vägleds endast av sin strävan att på kort sikt göra så stora vinster som möjligt. I denna sin enda strävan söker de ständigt underminera, splittra och förlama de organisationer som solidariskt kämpar för folkrätt, mänskliga rättigheter, jämlikhet, demokrati, kvinnofrigörelse, etniska minoriteters rättigheter, nationell och social frigörelse och en människovärdig och hållbar miljö. Kampen mot dessa krafter kräver uthållighet. För och alla andra organisationer och rörelser med samma mål gäller samma sak som 1948 gällde för författaren när han skrev att man inte får förtröttas i att söka riva tömmarna ur den blinde körsvennens hand och hejda civilisationens vagn på dess väg mot avgrunden. Sermin Özürküt (v)