mot · GT02Kr305 · 2005-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett förbud mot införsel till av kulturföremål som förts ut olagligt från ursprungslandet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tullen får befogenhet att beslagta föremål som misstänks vara stulna eller olagligt utförda från ursprungslandet.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bestämmelsen om återlämnandeskyldighet av kulturföremål (6 kap. 1§ kulturminneslagen) inte skall vara begränsad till att gälla gentemot EES-stater och stater som omfattas av Unidroitkonventionen, utan skall gälla gentemot alla stater. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att vindikationsmöjligheten utvidgas till att omfatta andra förfaranden än stöld.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en svensk anslutning till andra protokollet till om skydd för kulturegendom i händelse av väpnad konflikt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en svensk anslutning till Unescokonvention om skyddet av kulturarvet under vatten. 1 Yrkande 2 hänvisat till JuU. 2 Yrkande 4 hänvisat till LU. Bakgrund till förslagen i motionen Över hela världen skövlas forntida gravar, religiösa byggnader och museer av plundrare på jakt efter konst att sälja på den internationella antikvitetsmarknaden. Genom plundringen går konstnärliga, kulturhistoriska världen oåterkalleligen förlorade, och hela regioner dräneras på sitt kulturarv. Plundringen sker sannolikt i större skala än . Problemet speglar den globala ojämlika fördelningen av makt och resurser. Liksom all handel styrs den illegala handeln med kulturföremål av tillgång och efterfrågan. Efterfrågan genererar utbud. Efterfrågan på kulturföremål kommer huvudsakligen från den rikare delen av världen. Utbudet genereras främst i den fattigare delen av världen. På nationell och regional nivå står skalan av stölderna i proportion till övriga politiska, ekonomiska och sociala problem. Ju fattigare en stat är, desto större omfattning har stölderna. Situationen blir akut när stater och regioner drabbas av krig eller andra former av politisk och ekonomisk instabilitet. Då följer vanligen ett stort flöde av kulturföremål från dessa områden till den internationella marknaden. I och med att de samhälleliga strukturerna försvagas eller helt kollapsar får kriminaliteten fritt spelrum och ursprungliga ägare har små möjligheter att till exempel göra internationella efterlysningar. Plundringen av i är bara det senaste exemplet på hur kulturarvet åderlåts under krig och systemkollaps. Ett annat exempel är de omfattande stölderna av ikoner och annan kyrklig konst som följt i de forna efter . Problemet med plundring av fornlämningar och handeln med arkeologiska föremål förtjänar speciell uppmärksamhet. Rovdriften sker i en alarmerande takt. I till exempel beräknas av alla fornlämningar ha utsatts för plundring. rapporterades att i beräknas över 200000 gravar ha plundrats . Oersättlig vetenskaplig information går härmed oåterkalleligen förlorad. Om inte skalan på plundringen kan hejdas snart kommer spåren av tidigare mänsklig aktivitet i stora delar av världen att ha utplånats inom några årtionden. Ett av skälen till att plundring av fornlämningar kan pågå i så stor omfattning är att antalet fornlämningar inom en stats territorium är i regel så stort, och i många fall är dessa så avlägset belägna, att det inte finns resurser att övervaka dem alla. Av denna anledning är det mycket svårt att komma åt utbudet (plundringen) genom till exempel övervakning och säkerhetsåtgärder. Insatserna måste därför, i ännu högre grad än vad gäller på andra föremålskategorier, inriktas på efterfrågan. I den svenska antikhandeln finns ett rikt utbud av kulturföremål från hela världen. Allt från kinesiska gravfiguriner, egyptiska barnsarkofager och terrakottaskulpturer från finns till salu. En stor del av de arkeologiska föremål som saluförs härrör med all sannolikhet från skövlade fornlämningar. Svenska handlare är ibland involverade i att smuggla ut föremål från ursprungsländerna. Även inom andra föremålskategorier påträffas stulna eller illegalt exporterade föremål. Som exempel kan nämnas en sändning ryska ikoner som påträffades i frihamn 1997. Ikonerna var illegalt exporterade från . Två av dem var troligen stulna.1 Svenska köpares efterfrågan bidrar till skövlingen av kulturarvet i andra stater. Förslagen i denna motion skall ses mot bakgrund av att har ett ansvar mot resten av världen att motverka den inhemska efterfrågan på kulturföremål med illegalt ursprung. En effektiv lagstiftning på området är ett viktigt instrument för att komma till rätta med handeln. Den nuvarande svenska lagstiftningen på området har flera brister. Dessa illustreras väl med det ovan nämnda fallet med de ryska ikonerna. Ikonerna togs visserligen i beslag av den svenska tullen, men beslagsgrunden var inte att föremålen förts ut olagligt från eller att de misstänktes vara stulna, utan enbart att föremålen ej tulldeklarerats. Efter att innehavaren ålagts att betala tull och moms hävdes beslaget. pågår en anpassning av den svenska lagstiftningen för att möjliggöra en svensk anslutning till om stulna och illegalt utförda kulturföremål.2 Redan nu kan tyvärr konstateras att de lagändringar som föreslås inte är tillräckliga. De kommer sannolikt endast ha en begränsad effekt på handeln.3 Ytterligare lagändringar måste genomföras. Lagstiftningen måste utformas med hänsyn till att problemen i regel är som störst i de stater som har minst resurser att avsätta för att snabbt och effektivt ingripa mot den handel som sker med landets kulturföremål i andra länder. Konkret innebär detta att lagstiftningen bör utformas så att det inte enbart är de ursprungliga ägarnas ansvar att söka efter kulturföremål med illegalt ursprung som importerats till och omsätts på den svenska marknaden. Lagstiftningen måste också utformas med hänsyn till att flera av de mest plundrade länderna inte anslutit sig till de och andra internationella konventioner som syftar till att begränsa den illegala handeln. Svenska åtaganden bör därför ej begränsas till att gälla mot stater som omfattas av dessa konventioner, utan bör gälla gentemot alla stater. Den speciella situation som gäller plundring av fornlämningar och handel med arkeologiska föremål måste också beaktas. Tyvärr innehåller den nuvarande lagstiftningen luckor vilka innebär att det är relativt riskfritt att handla med föremål som kan misstänkas vara illegalt uppgrävda. Det är naturligtvis inte bara i fattiga stater som kulturarvet åderlåts genom stölder och andra tillgrepp av kulturföremål. Även , ett av världens allra rikaste länder, drabbas av denna typ av kriminalitet. Över 200 kulturföremål har stulits från norrländska kyrkor . Plundring av fornlämningar är svårt att kvantifiera, men de få studier som gjorts tyder på att omfattande och systematiska skövlingar med metalldetektorer gjorts. Längs de svenska kusterna har ett stort antal vrak plundrats. Även centrala kulturarvsinstitutioner har drabbats av stölder. stals målningar av och av beväpnade rånare från . avslöjades att en anställd på stulit att stort flertal kulturhistoriskt värdefulla böcker från samlingar. Handeln med kulturföremål är internationell och risken för upptäckt mindre om föremålet säljs utanför ursprungslandet. Det har i flera fall visat sig att kulturföremål som stjäls i omsätts i andra länder. En progressiv svensk lagstiftning skapar en förebild för andra länder att följa. Om den svenska lagstiftningen däremot släpar efter uppmuntrar det inte andra stater att skärpa upp sin. En effektiv svensk lagstiftning som bidrar till skyddet av kulturarvet i andra länder, gynnar i längden även skyddet av det svenska kulturarvet. Den illegala handeln med kulturföremål både skapas av, och bidrar till att upprätthålla, klyftan mellan jordens fattiga och rika. Att bygga upp lokala museer och utveckla kulturarvsturism kan i många regioner vara en av få möjliga sätt att skapa hållbar utveckling och bekämpa fattigdom. Denna möjlighet går tyvärr ofta förlorad på grund den plundring som förorsakas av den internationella marknadens efterfrågan. Ytterst handlar frågan om illegal handel med kulturföremål om människors rätt till ett kulturarv. Alla människor, även de i fattiga länder, har rätt till ett kulturarv. Genom den illegala handeln med kulturföremål förnekas människor denna rättighet. Därför måste handeln, precis som regeringen tidigare deklarerat, bekämpas med alla tillgängliga medel.4 tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen lägger fram ett förslag om att tullen får befogenhet att beslagta föremål som misstänks vara stulna eller olagligt utförda från ursprungslandet. Motivering: Enligt den svenska kulturminneslagen är det förbjudet att föra ut vissa kategorier av äldre kulturföremål ur landet utan tillstånd. Det är dock inte olagligt att föra in kulturföremål till som förts ut från en annan stat i strid med den statens lagar till skydd för kulturarvet. Ett förbud mot import av kulturföremål som förts ut olagligt från ursprungslandet öppnar dels möjligheten för att göra tillslag, och därmed återlämna föremål till ursprungslandet, dels torde risken för upptäckt kunna ha en preventiv effekt på smugglingen. Trots att tullen knappast kommer att ha några större resurser att avsätta för spaning mot smuggling av kulturföremål torde ändå föremål påträffas i samband med tullens kontroller. I det ovan nämnda exemplet med de ryska ikonerna påträffades dessa när tullen sökte efter vapen. Från andra länder har det rapporterats att kulturföremål smugglats längs samma rutter som narkotika, anabola steroider och vapen, vilket torde innebära att det kan vara av intresse att övervaka införseln av kulturföremål. Som tidigare framhållits är problemen med stöld av kulturföremål störst i de stater som har minst möjligheter att skydda sig och att aktivt efterspana stulna kulturföremål i andra länder. I det perspektivet är det önskvärt att även svenska myndigheter har möjlighet, och skyldighet, att ingripa mot den illegala handeln. Ett införselförbud kan också gagna skyddet av det svenska kulturarvet. Äldre möbler förs utan tillstånd ut från till marknaden i . rapporterades att ett hundratal vikingatida arkeologiska föremål, som uppgavs vara funna på , fanns till försäljning i . En av svårigheterna med att ingripa i dessa fall är att , liksom , inte har något generellt importförbud på föremål som förts ut olagligt från sitt ursprungsland. Så länge inte har några importrestriktioner mot andra stater torde vi ha svårt att förmå andra stater att införa sådana för svenska kulturföremål. Ett antal stater, däribland och , har i samband med att de tillträdde Unescokonvention om åtgärder för att förhindra och förbjuda olovlig import, export och överlåtelse av äganderätt avseende kulturegendom, anammat principen att det är illegalt att importera kulturföremål som förts ut olagligt från en annan stat, i enlighet med artikel 3 i konventionen. Denna lagstiftning har lett till flera beslag både i och . planerar liknande lagändringar i samband med tillträdet till Unescokonventionen.5 När tillträdde valde en snävare tolkning av artikel 3 och införde inga importrestriktioner. Ytterligare en anledning till att utförsellagstiftningen bör kompletteras med en införsellagstiftning är att det finns större möjligheter att kontrollera efterlevnaden av införselregler än utförselregler. som förs ut ur landet blir i mycket liten utsträckning föremål för inspektion. Den kontroll av gods som sker är nästan helt uteslutande inriktad på varor som förs in till landet. Kontrollen är inte omfattande, men ger i alla fall reella möjligheter att upptäcka föremål som förts ut illegalt från ursprungslandet. Om EU-regler om fri rörlighet för varor eventuellt skulle innebära hinder för införandet av ett förbud mot import av kulturföremål som förts ut olagligt från ursprungsländer, kunde förbudet i så fall begränsas till länder utanför EU. De kulturföremål med illegalt ursprung som importeras till torde huvudsakligen komma från länder utanför EU. tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen lägger fram ett förslag om att tullen får befogenhet att beslagta föremål som misstänks vara stulna eller olagligt utförda från ursprungslandet. Motivering: Som nämnts inledningsvis är handeln med kulturföremål internationell. Stulna kulturföremål säljs ofta utanför ursprungslandet för att minimera risken för upptäckt. Det finns flera exempel på att kulturföremål som stulits i bjudits ut till försäljning utomlands. Föremål som stulits ur svenska kyrkor har sålts på auktioner i och . Det ovan nämnda exemplet med de ryska ikonerna visar att kulturföremål stulna i andra länder förs in i . Stulna kulturföremål (liksom annat stöldgods) passerar alltså in och ut över gränser. Det ingår inte i tullens uppgifter att spana efter stöldgods. En del stöldgods påträffas ändå vid kontroller som utförs inom ramen för tullens ordinarie verksamhet. Tullen har dock inte befogenhet att beslagta föremål enbart på grundval av att dessa misstänkts, eller konstateras, vara stulna. För att beslag skall kunna ske måste även misstanke om varusmuggling föreligga. I fallet med de ryska ikonerna påträffades dessa i samband med att tullen sökte efter vapen. Beslagsgrunden var alltså inte att föremålen förts ut olagligt från eller de misstänktes vara stulna, utan enbart att föremålen ej tulldeklarerats. Att den svenska gränskontrollen av införsel av kulturföremål (och andra varor) enbart skall vara inriktad på att få in pengar till statskassan, och inte ta hänsyn till om de föremål som beskattas är stöldgods eller ej, måste betraktas som olämpligt. Som påpekats av bör tjänsteman vid tullen eller ha möjlighet att göra beslag av föremål som misstänks vara stulna.6 Ytterligare en anledning till att tullen bör hade denna befogenhet är att, som nämnts ovan, de omständigheter som möjliggör omfattande stölder av kulturföremål också ofta hindrar ursprungliga ägare att aktivt efterspana de stulna föremålen. Av resonemanget ovan följer att föremål som misstänks ha förts ut olagligt från ursprungslandet också bör kunna beslagtas av tullen. Stulna kulturföremål och illegalt exporterade föremål torde vara delvis överlappande kategorier. För tydlighetens skull skall nämnas att i detta sammanhang bör illegalt utgrävda eller förskingrade föremål betraktas som stulna. (Jfr förslaget nedan om utökande av vindikationsprincipen.) tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen lägger fram ett förslag om att bestämmelsen om återlämnandeskyldighet av kulturföremål (kulturminneslagen 6 kap. 1 §) ej skall vara begränsad till att gälla gentemot EES-stater och stater som omfattas av , utan skall gälla gentemot alla stater. Motivering: Nuvarande lagstiftning, enligt vilken endast EES-stater kan väcka talan om återlämnande av kulturföremål som förts ut olagligt, är naturligtvis helt otillräcklig. De utländska kulturföremål med sannolikt illegalt ursprung som omsätts på den svenska marknaden kommer huvudsakligen inte från EES-stater. Därför är förslag att bestämmelsen om återlämnandeskyldighet skall utvidgas till att även gälla gentemot stater som omfattas av ett viktigt steg i rätt riktning. Det bör dock poängteras att har endast ett 20-tal stater anslutit sig till konventionen. Av olika anledningar står många mycket hårt drabbade länder utanför konventioner. Plundringen har som regel störst omfattning i länder som präglas av politiska och ekonomiska kriser. Till exempel har varken , , eller anslutit sig till konventionen. Alla dessa länder åderlåts hårt av plundringen, men centrala myndigheter (om de över huvud taget existerar) i dessa länder kan inte prioritera arbetet med att ratificera internationella konventioner. Även många utvecklingsländer har svårt att avsätta den juridiska expertis som behövs för att möjliggöra en anslutning till konventionen . Oavsett orsakerna till att en stat inte tillträtt konventionen, är kulturarvet i den staten inte mindre hotat och inte mindre skyddsvärt än det som finns i konventionsstater. Det finns ingen anledning att rätten att väcka talan i skall begränsas till stater som omfattas av konventionen. tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen lägger fram ett förslag om att vindikationsmöjligheten utvidgas till att omfatta andra förfaranden än stöld. Den svenska lagen om godtrosförvärv av lösöre bygger i huvudsak på exstinktionsprincipen, vilket innebär att en godtrosförvärvare blir innehavare av egendomen. Den ursprunglige ägaren har dock rätt att få tillbaks föremålet genom lösen. Vindikationsprincipen, att den ursprunglige ägarens rätt består och att denne har rätt att få tillbaks egendomen från en godtrosförvärvare utan att betala lösen, gäller endast, enligt 3 §, om egendomen har frånhänts honom genom att någon olovligen tagit den eller tilltvingat sig den genom våld på person eller genom hot som innebar eller för den hotade framstod som trängande fara dvs. i situationer som i dagligt tal betecknas som stöld. Föremål som grävts ut olagligt, eller på annat sätt åtkommits genom fornminnesbrott, definieras inte som stulna. Olagligt utgrävda föremål kan därmed förvärvas i god tro och kan i sådana fall endast återfås genom lösen. Att lösa tillbaka föremål är i praktiken oftast omöjligt på grund av den höga kostnad detta skulle innebära. Det finns anledning att ifrågasätta lämpligheten i vindikationsprincipens snäva tillämpning i svensk lag. Att exstinktionsprincipen appliceras på föremål som grävts ut olagligt, tycks bygga på resonemanget att det är ett mindre allvarligt brott att plundra en fornlämning än att stjäla ett kulturföremål från till exempel ett museum eller privatperson, eftersom föremålet i det förra fallet kan sägas sakna ägare. Ur kulturell och vetenskaplig synvinkel är dock plundring av fornlämningar fullt jämförbart med, eller i flera avseenden värre, än stölder ur olika samlingar. När fornlämningar skövlas i jakten på säljbara föremål går värdefull arkeologisk information oåterkalleligen förlorad. Oavsett hur lagen definierar äganderätten till arkeologiska föremål är plundring av fornlämning ett brott mot människors rätt till ett kulturarv. Som nämndes i inledningen är plundringen av fornlämningar mycket svår att stoppa. För att minska plundringen är det alltså av yttersta vikt att motverka efterfrågan. Ett sätt att uppnå detta är att stärka förvärvares incitament att vidta försiktighetsåtgärder vid förvärv. Nuvarande rättsordning, där en godtrosinnehavare av ett olagligt uppgrävt föremål, till skillnad från en godtrosinnehavare av ett stulet föremål, har rätt till kompensation i den händelse denne skulle tvingas återlämna det, innebär i praktiken att i handeln med arkeologiska föremål finns det en lägre grad av incitament till försiktighet än i handeln med andra sorters kulturföremål. Lagen ger därmed den handel som ur kulturarvssynpunkt är mest skadlig och där det torde finnas flest föremål med illegalt ursprung, en konkurrensfördel framför annan handel med kulturföremål. På grund av omfattande problem med plundring av fornlämningar har många stater en strängare lagstiftning än den svenska. Arkeologiska föremål betraktas som statlig egendom, och olagligt utgrävda föremål definieras som stulna. Om ett föremål från en stat med en sådan rättsordning förs till och överlåts i tillämpas dock svensk rätt. Endast om överlåtelsen skett i ursprungslandet tillämpas den återkrävande statens lag enligt lex rei sitae. Vad som karaktäriserar handeln med arkeologiska föremål (liksom handeln med andra kulturföremål) är att de vanligen passerar en lång rad mellanhänder, både i ursprungsländerna och marknadsländerna, på sin väg från den skövlade fornlämningen till olika konstsamlingar. Det torde alltså vara vanligt att illegalt uppgrävda föremål överlåts i , och eventuella återkrav kommer då att prövas enligt den svaga svenska lagen. Den svagare svenska lagen kan alltså sägas underminera andra staters försök att via lagstiftningen skydda fornlämningar på sitt territorium. Ytterligare skäl att utöka vindikationsprincipen är att detta också skulle motverka plundring av fornlämningar i . Som nämnts inledningsvis har betydande problem med olagligt användande av metalldetektorer. De föremål som grävs upp torde i många fall överlåtas inom landet. I sammanhanget bör påpekat att kulturföremål förvärvas även på andra sätt än genom stöld och fornminnesbrott. Ett svenskt fall är när en origanalutgåva av lånades från en skola på 1997. Låntagaren lämnade in boken till försäljning på i . Efter avtjänat fängelsestraff började mannen att tillskansa sig kulturföremål från kyrkor, genom att utge sig för att vara representant från . Det är inte rimligt att den metod förövaren använt sig av för att komma åt ett föremål skall ha återverkningar på den ursprungliga ägarens möjligheter att få tillbaka detta från en godtrosinnehavare. Förlusten av föremålet är lika kännbar oavsett hur den ursprungliga ägaren berövats det. Det finns alltså all anledning att utöka vindikationsprincipen till att innefatta fler förfaranden än rena tillgrepp. Vindikationsprincipen bör appliceras på fall där föremål åtkommits genom fornminnesbrott och förskingring.7 tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen lägger fram ett förslag om en svensk anslutning till andra protokollet till om skydd för kulturegendom i händelse av väpnad konflikt. Motivering: Som framgått ovan sker plundring ofta i samband med krig och orostillstånd. , med dess första och andra protokoll, sätter upp folkrättsliga regler för att skydda kulturarvet under väpnade konflikter. Det är av vikt att denna konvention får en bred internationell anslutning. har ännu inte tillträtt konventionens andra protokoll. Mot bakgrund av att det tog innan anslöt sig till konventionen, finns det farhågor om att en svensk anslutning till det andra protokollet också kan ta mycket . Det är därför av vikt att påbörjar ett aktivt arbete för att få till stånd en svensk anslutning till andra protokoll. om skyddet av kulturarvet under vatten tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen lägger fram ett förslag om en svensk anslutning till om skyddet av kulturarvet under vatten. Motivering: Den tekniska utvecklingen under har revolutionerat möjligheterna att lokalisera vrak och bärga föremål från dem. Kulturhistoriskt intressanta vrak som befinner sig på kontinentalsockeln utanför territorialvattengränsen har inget lagligt skydd mot plundring och kommersiell bärgningsverksamhet. har tillkommit för att erbjuda detta skydd. Konventionen skall ses som ett komplement till om åtgärder för att förhindra olovlig import, export och överlåtelse av äganderätt avseende kulturegendom och om stulna eller olagligt utförda kulturföremål. bör påbörja ett aktivt arbete för att få till stånd en svensk anslutning till om skyddet av kulturarvet under vatten. 1997, rotel , Mål B4061-94 (Dom ). En översikt över handeln i ges i: , S., The scholar and the market. Swedish scholarly contributions to the destruction of the world's archaeological heritage, i: (Red.) , H., Swedish Archaeologists on Ethics, , Bricoleur Press, 2004, s. 197-251. Kan laddas ner från Betänkandet SOU 2005:3 tillträde till Unidroitkonvention om stulna eller olagligt utförda kulturföremål. Dnr U2005/1413/Kr. (Härefter: betänkande). remissyttrandet från , och African-Swedish museum network över betänkande. , SvD , s. 10, , Dik-forum no. 1, 2002, s. 8. Det kongelege Kultur och Kyrkjedepartementet Ot.prp.nr.76 (2003-2004) ) Om lov om endringer i lov 9. nr. 50 om kulturminner og lov 15. nr. 79 om miljøvern på . Se Sammanställning av remissyttrandet över betänkandet Vindikation av stöldgods SOU 2000:56, s. 6061. Denna synpunkt har tidigare framförts av i samband med att vindikationsprincipen införlivades i svensk rätt.