mot · GT02x-c747 · 2005-09-15 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen återkommer med förslag om hur Försvarsmaktens regionala och lokala samverkan med andra samhällsorgan skall ordnas. tillkännager för regeringen som sin mening att avvecklingen av får ske först när tagit ställning till hur den regionala och lokala samverkan (enl. P 1 ovan) skall ske. I propositionen föreslår regeringen att beslutar avveckla militärdistriktsorganisationen. främsta uppgifter är att svara för territoriell verksamhet, utbildning av hemvärns- och frivilligpersonal samt för insatser till stöd för samhället. Den territoriella verksamheten har i ett förbättrat säkerhetspolitiskt omvärldsläge tappat i betydelse. Även med en förändrad hotbild borde dessa uppgifter kunna hanteras tillfredsställande inom den övriga Försvarsmakten. När det gäller utbildning av hemvärns- och frivilligpersonal finns både ekonomiska och utbildningsmässiga fördelar med att ansvaret för verksamheten överförs till grundorganisationen. På många håll har en samlokalisering redan skett. Att de geografiska avstånden mellan de nya utbildningsgrupperna och ansvariga förband i grundorganisationen ökar till följd av pågående förbandsnedläggningar kan, åtminstone , påverka hemvärnet negativt. Det handlar både om förbandens volym och kvalitet. förutsätter därför att utbildningsorganisationen även framgent intar en geografiskt bred gruppering. Frågan om Försvarsmaktens samverkan när det gäller krishantering kräver dock ett närmare övervägande. Det råder stor politisk enighet om att alla samhällets resurser måste kunna tas i anspråk vid kriser och svåra påfrestningar. De senaste årens översvämningar, stormar och andra naturkatastrofer, både inom och utom landet, har understrukit detta behov. lämnade den särskilde utredaren ett betänkande om Polisens behov av stöd i samband med terroristbekämpning. Även detta förslag aktualiserar samverkan mellan polisen och andra myndigheter, t.ex. Försvarsmakten. Redan i regleringsbrevet har regeringen framhållit att myndigheten skall ha förmåga till sådant stöd, vilket innebär att den i någon mån måste uppfattas som dimensionerande. Försvarsmakten besitter en lång rad kompetenser och resurser med stort värde vid de flesta kriser som drabbar samhället. I vissa fall är dessa unika. Av fundamental betydelse är dock hur dessa resurser kopplas mot de faktiska behoven. Om styrning och samordning brister mellan civila och militära myndigheter kommer resurserna inte till nytta. En effektiv samverkan förutsätter i sin tur planering, övningar och nätverksbyggande mellan de inblandade. En kris inträffar med nödvändighet inom en kommun. Kommunen kan alltid använda egna resurser inom räddningstjänst, sjukvård och omsorg m.m. I dessa fall är samordning och samverkan med t.ex. statliga myndigheter hanterligt. berör emellertid kriser av det lite större slaget flera kommuner. I dessa fall kombineras kommunernas geografiska ansvar med en eller flera länsstyrelsers ansvar för samordning. På denna nivå blir inslaget av samverkan med statliga myndigheter också mera påtagligt. slår det sektoriella ansvaret igenom på så sätt att länsstyrelserna inte kan styra över samverkande myndigheter, vare sig dessa är kommunala eller statliga. Den regionala krishanteringssituationen är således långt mer komplex. Ändå är det här som de viktigaste besluten oftast tas. Avsaknaden av tvärsektoriella beslutsbefogenheter ökar kraven på samförstånd och lojalitet mot övergripande prioriteringar, vilket ytterligare aktualiserar behovet av goda och beprövande förbindelser mellan inblandade beslutsfattare. Erfarenheterna från de senaste årens kriser och svåra påfrestningar ger ett tydligt besked om att fyllt en viktig uppgift på detta område. är det angeläget att vår organisation ständigt prövas mot aktuella uppgifter och rådande ekonomi. är berett att ta ansvar för en avveckling av . Först måste dock regeringen, i enlighet med de resonemang som fördes både i försvarsbeslutet och i Försvarsberedningens slutbetänkande, lämna besked om hur och av vem som Försvarsmaktens samverkan vid krishantering skall lösas. Det är vår bedömning att operativa insatsledningen inte ensamt kan fylla det tomrum som lämnar efter sig. Det gäller särskilt mot bakgrund av vad som anförts beträffande behovet av samverkan med regionala myndigheter, nätverksbyggande och god lokalkännedom. Försvarsmakten har i omgångar lämnat förslag till en ny organisation. föreslog myndigheten att fyra ledningsgrupper för säkerhetstjänst och samverkan skulle inrättas för säkerhetstjänst och samverkan i , , och . Detta skulle kunna vara en lösning, men regeringen tar i propositionen inte närmare ställning till detta. uppfattar att regeringen inte är beredd att binda sig vid någon lösning som kan träda istället för den nuvarande organisationen. Propositionen antyder närmast att något sådant behov inte föreligger. Vid det förhållandet kan vi inte ställa oss bakom en nedmontering av viktiga delar i vår samlade förmåga att möta kriser och svåra påfrestningar.