mot · GT02U339 · 2005-10-05 00:00:00 — I den här motionen presenterar sin syn på Europeiska unionens utveckling och utvecklar det alternativ till ett alleuropeiskt samarbete som partiet verkar för. 4En union med stora demokratiska brister5 5EU:s kris bristande folklig förankring och interna motsättningar7 5.1Centraliseringen har nått vägs ände8 5.2Medlemsländerna i otakt i utrikespolitiska frågor9 5.4Skillnader i ekonomisk och social politik9 5.5Bristande samsyn om den gemensamma framtidsbudgeten10 5.6Schismer mellan gamla och nya medlemsländer10 5.7Kommissionen brister i legitimitet11 6Ett nytt politiskt samarbete på demokratisk grund12 6.1Radikal omläggning av det politiska samarbetet12 6.2En helt ny samarbetsstruktur13 6.2.1Ett alleuropeiskt parlamentariskt samarbete14 7.1Rimligt med undantag från EMU15 7.2Riksbankens ställning och styrning16 7.3Demokratisk hantering av EU-frågan inför riksdagsvalet17 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i EU verkar för att lagstiftningen inom EU inte bryter mot mänskliga rättigheter och att rättssäkerheten garanteras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen respekterar att konstitutionen har fallit enligt EU:s egen agenda och bör deklarera denna uppfattning i EU.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen i EU motarbetar alla försök att få igenom förslag från den fallna konstitutionen på andra vägar.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen i EU tar initiativ till en diskussion om hur ett alleuropeiskt samarbete på helt annan grund än dagens EU skulle kunna se ut.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen i EU agerar för att EU:s tjänstedirektiv dras tillbaka.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen skall agera för att EU i WTO-förhandlingarna om tjänstehandelsavtalet sätter stopp för alla delar som hotar välfärden och den offentliga sektorn.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen i EU agerar för att jordbrukspolitiken till allra största delen skall återföras till medlemsländerna.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen i EU skall agera för att större delen av regional- och strukturfondspolitiken avvecklas och kompetensen återförs till den nationella nivån.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör ta initiativ till ett formellt undantag från EMU:s tredje steg.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ställning och ledningsorganisation borde bli föremål för en samlad översyn i syfte att stärka det parlamentariska inflytandet.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ett nytt förslag till konstitution måste ställas till folkets avgörande i en folkomröstning.1 1 Yrkandena 2, 3, 4 och 11 hänvisade till KU. 2 Yrkandena 5, 6 och 8 hänvisade till NU. 3 Yrkande 7 hänvisat till MJU. 4 Yrkandena 9 och 10 hänvisade till FiU. En stor majoritet av dem som röstade nej till EU-konstitutionen i folkomröstningarna i och var vänsterns traditionella väljargrupper. Folket motsatte sig en konstitution som skulle leda till ytterligare privatiseringar och avregleringar av offentlig verksamhet. Klyftan mellan folket och det EU-positiva etablissemanget blottlades obönhörligen i de båda länderna. Denna klyfta finns i flertalet av EU-länderna, inte minst här i . finns det en historisk möjlighet att skapa en bred och demokratisk debatt om vilket europeiskt projekt vi vill ha. Men vågar EU-topparna släppa fram en sådan debatt? För sällan har ifrågasättandet av ett väljarutslag från den politiska eliten varit så starkt som efter folkomröstningarna i de båda länderna. Folk röstade inte om konstitutionen, utan om helt andra saker, hävdades det. Det var skräck för muslimer, polska rörmokare, för mycket (och för lite) centralstyrning som fick folk att rösta nej. Folk sades vara mot nyliberalism i sina hemländer, inte att en sådan politik återfanns i konstitutionsförslaget osv. Underförstått behövde man inte ta resultatet på fullt allvar. Processen med att ratificera fördraget kunde gott fortsätta, och gjorde det i vissa länder, trots att det enligt entydigt hade fallit. Vid toppmötet tvingades man dock bita i det sura äpplet och det beslutades om en paus för reflektion om hur EU kan komma vidare. verkar det främst ha blivit en paus i själva tänkandet hos EU:s ledare. Vad som händer i frågan fram till valen i och 2007 är ovisst. Vi anser att EU:s nuvarande utveckling har nått vägs ände. De farhågor vi såg med innan medlemsfolkomröstningen har bekräftats i större utsträckning än vi kunde ana. Kritiken mot EU-elitens stormaktsprojekt blir allt starkare som alltfler motsättningar blottläggs inom just denna elit. Väldigt mycket av det EU sysslar med bör ligga på nationell nivå. En fullbordad EU-stat som den nu fallna konstitutionen stakade ut vägen mot är inte önskvärd eller efterfrågad av medborgare. Om EU ska ha en chans att överleva måste de inslag av statsbildning som finns inom nuvarande organisation avlägsnas. Den kanske viktigaste uppgiften är att avskaffa unionens lagstiftningsverksamhet. Lagar ska stiftas av stater där ett samlat ansvar kan utkrävas av folken i allmänna val. Det medger inte EU-systemet. långsiktiga mål är att EU:s odemokratiska beslutsformer och fördragsfästa kapitalism ska ersättas med en alleuropeisk samverkan grundad på demokratiska principer. Hur vi vill se det samarbetet utvecklar vi i den här motionen. På vägen dit är arbetet för att demokratisera EU av största vikt. Det gör vi i samarbete med andra radikala och demokratiska krafter som verkar inom unionen, såväl parlamentariskt som utomparlamentariskt. Efter folkomröstningarna i och är en demokratisering av EU av alarmerande vikt. Det är nödvändigt att vi inför riksdagsvalet får en rejäl diskussion om EU:s utveckling eftersom nästa riksdag i en eller annan tappning kommer att få fatta beslut härom. har Socialdemokraterna och de borgerliga partierna varit överens i så gott som samtliga grundläggande EU-frågor, som väljarna oftast har haft en annan uppfattning. I EMU-frågan röstade av riksdagsledamöterna ja medan av väljarna röstade nej. Det är viktigt att efter valet har demokratiskt mandat att fatta beslut i dessa för framtiden avgörande frågor. 5En union med stora demokratiska brister har funnits på nejsidan både i folkomröstningen om EU-medlemskapet 1994 och folkomröstningen om EMU 2003. Vi har inte funnit anledning att ändra den uppfattning som vi framförde före folkomröstningarna. Projektens stora brister på demokrati, en inskriven ekonomisk politik där kapitalets frihet går före både social och ekologiskt hållbar utveckling och jämställdhet är inte något vi står bakom. Inte heller EU:s utveckling till en militariserad stormakt med höga murar mot omvärlden är i linje med vår internationella politik. Med politiken inskriven i fördragen drivs politiken åt ett visst håll oavsett politisk färg på regeringarna och på den parlamentariska majoriteten i länderna. Ett fördrag ska vare sig vara socialistiskt, borgerligt, religiöst, konservativt, liberalt, feministiskt eller grönt. Politikens inriktning ska avgöras av väljarna och inte skrivas i sten en gång för alla. Det är tydligt att EU inte uppfyller minimikraven på en demokrati. Befolkningarna i medlemsstaterna har mycket små möjligheter att utkräva ansvar av makthavarna eftersom lagstiftningsmakt har förts från de nationella parlamenten till de kollektivt oansvariga regeringsrepresentanterna i ministerrådet. Lagförslagen utarbetas av tjänstemännen i kommissionen och lagarnas tillämpning övervakas av domstolen i , som i praktiken också är med och formar politikens innehåll. Mellanstatliga överenskommelser mellan likaberättigade parter ersätts alltmer av överstatliga majoritetsbeslut. som institution har också en svag demokratisk legitimitet. Det är ingen nyhet att unionens invånare har mindre inflytande än företagen. Ett tydligt exempel på detta är hur de ursprungliga radikala förslagen i EU:s kommande kemikalielagstiftning Reach urholkats. Förslagen i Reach syftade ursprungligen till att lägga ansvar på kemiföretagen i arbetet att begränsa spridningen av giftiga kemikalier. Genom kemijättarnas kampanj som tillhör den mest intensiva i EU:s historia riskerar lagstiftningen nu bli helt tandlös. Detta exempel visar i praktiken också på hur politik som syftar till att skydda människors hälsa och miljö får stå tillbaka när de riskerar att inskränka företagens frihet. Att detta och liknande lagförslag försvagas kan ske genom att kommissionen bjuder in lobbyister till möten i för att diskutera kommande lagstiftningsförslag. I finns flera tusentals lobbyister som arbetar med att se till att nya lagförslag gynnar deras företag. Storföretagen har med sina ekonomiska resurser därmed mer insyn i lagprocessen än befolkningen genom de nationella parlamenten. och olika intresseorganisationer har med sina relativt små resurser inte möjlighet att hålla konsulternas takt. I grunden ligger EU:s nyliberalt inspirerade fördrag som i praktiken sätter kapitalets frihet till överordnad princip. Avregleringar, skattesänkningar, privatiseringar och avskaffande av handelshinder inom den gemensamma marknaden är prioriterat, medan social trygghet, hållbar ekologisk utveckling, jämställdhet och fackliga rättigheter betraktas som problem eftersom de kan minska kapitalets frihet. Beslutsstrukturen inom EU är odemokratisk och långt ifrån jämställd. Hälften av EU:s befolkning är kvinnor men EU:s maktapparat domineras av män. Till exempel är av ledamöterna i män och 7 av de 25 EU-kommissionärerna kvinnor. En anledning till att den patriarkala strukturen är så grundmurad är den katolska kyrkans starka ställning i många av medlemsländerna. Genom har den flyttat fram sina positioner ytterligare. Den katolska kyrkans syn på välfärdsstaten och familjen har spelat en viktig roll under framväxten av EU. Den katolska välfärdsmodellen går ut på att det finns en man som arbetar och försörjer familjen och en hustru som står för allt obetalt arbete i hemmet. Denna familjeförsörjarmodell förutsätter låga skatter, behovsprövade socialförsäkringar, sociala förmåner enbart knutna till anställning och en offentlig sektor med mycket begränsade resurser och funktioner. Vi ser Europeiska unionens överstatliga beslutsformer som motsatsen till internationell samverkan. EU bygger murar mot resten av världen. Många människor på flykt undan krig och nöd avvisas vid unionens yttre gränser eftersom EU:s harmoniserade asyl- och flyktingpolitik hindrar medlemsländerna att föra en asylpolitik grundad på respekt för de mänskliga rättigheterna. EU:s handelspolitik slår också hårt mot fattiga länder när den på deras bekostnad gynnar den storskaliga europeiska jordbruks- och livsmedelsindustrin. utvecklas EU i riktning mot en federal statsbildning. Skapandet av EMU, den ekonomiska och monetära unionen, är tillsammans med de uttalade militära ambitionerna det främsta uttrycket för den federala strävan. Det kan ifrågasättas huruvida EU ska betraktas som ett fredsprojekt när fem av EU:s medlemsstater gemensamt deltar i ett krig mot tredje land utan att angrepp föregått, en krigshandling som enligt är olaglig och strider mot . Dessa fem länders deltagande i har medfört att terrorismen nu har spritt sig över världen och även i . Det var också vad de över 10 miljoner människor befarade, som över hela protesterade mot . Konsekvenserna av den tilltagande terrorismen i ser vi nu ta form. Den senaste utvecklingen i EU:s kamp mot terrorismen ger ytterligare anledning till oro när det gäller demokratin. Kommissionen presenterade 2005 ett helt anti-terrorismpaket som tagits fram utan insyn för någon. Utan demokratisk process har 25 justitieministrar beslutat om ingrepp i 450 miljoner människors vardag. Innehållet i förslagen kränker både den personliga integriteten och strider mot FN:s konvention om mänskliga rättigheter. Det är även risk för att den här tilltagande repressionen spelar terroristerna rakt i händerna, vilket också varnar för. anser att kampen mot terrorism inte får gå före tidigare konventionsåtaganden gällande mänsklig rättigheter. bör i EU verka för att lagstiftningen inom EU inte bryter mot mänskliga rättigheter och att rättssäkerheten garanteras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6EU:s kris bristande folklig förankring och interna motsättningar Det är ett faktum att EU är inne i sin största kris . Resultaten från folkomröstningarna om konstitutionen i och sände en chockvåg till EU-etablissemanget. Men någon djupare insikt om orsakerna tycktes inte infinna sig när man kommenterade resultaten. När EU-eliten inklusive reflexmässigt hävdade att ratificeringsprocessen ska fortsätta visade det just på den arrogans som bidrar till att så många människor vänder dem och deras unionsbygge ryggen. Men EU:s kris startade inte med att folken i och sade nej till konstitutionen. Folkomröstningarna om i och 1992 då danskarna röstade nej och fransmännen ja med en ytterst knapp majoritet var det första tydliga tecknet på den växande klyftan mellan folket och den politiska och ekonomiska eliten. Det var i som planerna på en överstatlig politisk union på allvar stakades ut . Omfattande protester och demonstrationer har genomförts i flera EU-länder mot den nedskärningspolitik som länderna var tvungna att genomföra för att kvalificera sig till valutaunionen. Endast två länder har fått folkomrösta om EMU, och i båda länderna, och , har det blivit en klar nejseger. De inre spänningarna i , som vi och andra på nejsidan varnade för, visade sig nästan omgående efter att projektet hade sjösatts. De länder som står fria från EMU har en betydligt bättre utveckling än EMU-området. har till och med regeringsrepresentanter talat om att lämna euron och återgå till sin gamla valuta. efter eurons införande är det inte helt säkert att projektet över huvud taget kommer att överleva . Förutom EU:s uppenbara brister i den folkliga förankringen, som bl.a. har sin grund i de slutna beslutsprocesserna och den bristande ansvarsfördelningen, finns stora inre motsättningar. 6.1Centraliseringen har nått vägs ände EU:s nuvarande utveckling är en ekvation som inte går ihop. Alltfler medlemsländer med olika ekonomiska, sociala och arbetsmarknadspolitiska förutsättningar och olika politiska och kulturella traditioner ska stöpas i en och samma form och tryckas in i en överstatlig odemokratisk konstruktion där möjligheten för väljarna att utkräva politiskt ansvar är näst intill obefintlig. beslutas alltfler politikområden med majoritetsbeslut. Detta som regeringarna endast har sitt politiska mandat från väljarna i det egna landet och där viljan att bli omvald i de nationella valen står över allt annat. Detta är ett mycket djupt strukturproblem som i sig självt ständigt kommer att skapa alltfler och fördjupade konflikter mellan EU-politiken och den nationella agendan. Strävan har alltid varit en ständigt tätare union, en slags statsbildning. Denna centralisering har nått vägs ände och har framstått som allt otidsenligare ju fler medlemsstater som tillkommit. Fortsätter EU på den inslagna vägen kan vi därför vänta oss ännu större kriser framöver, något som förr eller senare kan innebära fröet till EU:s upplösning i sin nuvarande form. Statssekreterare har i olika sammanhang medgett att EU kan utvidgas och fördjupas på en och samma gång och tycks anse att EU har nått sin yttersta gräns med konstitutionen och den senaste/pågående utvidgningsrundan. Men redan med dagens ser vi hur konflikterna blir alltfler och djupare. Enligt EU:s egna regler har det senaste förslaget till fallit efter folkomröstningarna i och eftersom alla de 25 länderna måste vara överens för att konstitutionen skall kunna träda i kraft. Regeringen måste respektera att konstitutionen har fallit enligt EU:s egen agenda och bör deklarera denna uppfattning i EU. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Beslutet efter folkomröstningarna från EU:s stats- och regeringschefer var emellertid att de länder som så önskade kunde fortsätta ratificeringsprocessen. Men efter att ett antal länder ställde in sina folkomröstningar betyder det att konstitutionen i praktiken lagts i frysboxen sannolikt till efter valen i och . Vad som händer när istiden är över återstår att se. Det finns nu en stor risk att viktiga delar av konstitutionen ändå kommer att tas via andra beslutsvägar än enhällig ratificering. Vissa inom EU-etablissemanget har varit helt ogenerade och öppna med att man kommer att trotsa den demokratiska processen och folkomröstningarna på detta sätt. Regeringen måste i EU säga blankt nej till alla sådana försök. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. lade fram motionen Europeiska unionen. I den gjordes en bred genomgång av vår principiella syn på EU med tyngdpunkten på det konstitutionella fördraget. Det finns ingen anledning att i denna motion repetera vad vi framförde eftersom konstitutionen enligt EU:s egna regler har fallit. Om konstitutionen eller ett delvis omarbetat förslag läggs på bordet kommer vi återigen att framföra våra ståndpunkter. 6.2Medlemsländerna i otakt i utrikespolitiska frågor Enligt sina egna regler ska EU ha en gemensam utrikespolitik- och säkerhetspolitik. Men vad gäller så stödde ungefär hälften av EU-länderna kriget medan den andra halvan mottsatte sig det. Flera länder skickade också trupper till utan FN-mandat. I grunden ligger den latenta motsättningen i hur EU ska förhålla sig till . har alltid förespråkat ett nära samarbete med medan har velat hålla distansen och se ett mer självständigt EU. Ett annat exempel på att EU ännu är långt ifrån en egen utrikes- och säkerhetspolitik är strävan att få en egen röst i trots att EU ska tala med en gemensam röst i utrikespolitiska sammanhang. skapades på initiativ från för att EMU-länderna skulle undvika alltför stora underskott i de offentliga finanserna. Med inslag av automatik skulle böter utfärdas för länder som inte korrigerat ett visst underskott . Men eftersom vissa länder, däribland och , haft problem med att klara tillåtna underskott, togs initiativ för att mjuka upp reglerna, vilket också gjordes. Det här visar att när den överstatliga politiken kolliderar med de nationella intressena så segrar ofta de . Åtminstone har stora länder möjlighet att driva igenom förändringar som gynnar dem själva. 6.4Skillnader i ekonomisk och social politik Det finns starka spänningar mellan EU:s grundarländer och de länder som kommit till under resans gång, till exempel . Länder som , och har förvisso understött den traditionella ekonomiska EG/EU-politiken. Motsättningarna berör bland annat handelspolitik, avregleringar, jordbruksstöd samt fackliga och sociala rättigheter. De nordiska länderna har ofta gått i spetsen för avregleringspolitiken av ländernas egna ekonomier men ändå försökt att hålla fast vid fackföreningarnas viktiga roll och kollektivavtalens betydelse för arbetsmarknaden. De östeuropeiska länderna är genomgående för den nyliberala huvudlinjen där fackföreningar och socialt skydd sätts på undantag. Någon gemensam europeisk social modell existerar inte även om EU:s stats- och regeringschefer ibland brukar hänvisa till en sådan. 6.5Bristande samsyn om den gemensamma framtidsbudgeten brakade förhandlingarna om EU:s långtidsbudget samman. Kommissionens förslag avfärdades omgående som alldeles för kostsamt. En minoritet av nettobetalande länder ville ha en betydligt mindre budget medan majoriteten hamnade på en nivå ungefär mittemellan. EU:s jordbrukspolitik är den klart största posten i EU:s budget. av budgeten går till att i första hand ge bidrag till EU:s storbönder. Kritiken mot jordbrukspolitiken växer sig allt starkare trots de reformer som gjordes vid . Inte enbart för att den är oerhört kostsam utan också för att den är ineffektiv, byråkratisk, disponerar för fusk och är djupt orättfärdig mot tredje världen. Den gynnar också en utveckling mot storskaliga industriella jordbruk med långa djurtransporter vilket varken konsumenterna eller jordbrukarna själva vill ha. I takt med att EU utvidgats har konkurrensen om bidragen också ökat. Allt fler anser nu att jordbrukspolitiken i allt väsentligt bör åternationaliseras, vilket även har antytt. Det som kan finnas kvar är till exempel sådant som rör gränsöverskridande miljöåtgärder. En annan stridsfråga är strukturfonds- och regionalpolitiken, som är den näst största budgetposten. Kritiken har blivit allt skarpare för att den är ineffektiv och byråkratisk, omges av omfattande fusk och oegentligheter, låser in regioner i bidragsberoende och försvårar skapandet av riktiga jobb i offentliga sektorn eftersom det kring många av de tillfälliga projekten krävs offentlig medfinansiering. Även detta politikområde bör i allt väsentligt återföras till medlemsländerna. Det som kan finnas kvar är till exempel riktade insatser till de allra fattigaste områdena. En annan motsättning som aktualiserats är den mellan nettobetalarna och de länder som sänker skatterna mycket kraftigt som de får stora penningsummor från EU. 6.6Schismer mellan gamla och nya medlemsländer I anslutning till de nya medlemsländernas inträde i EU införde flera av de gamla EU-länderna så kallade övergångsregler för arbetskraft från de nya länderna. Detta tvärtemot vad som länge hade sagts i de offentliga högtidstalen, där de nya EU-medborgarna skulle välkomnas varmt efter det långvariga kommunistiska förtrycket. Även i försökte regeringen med delvis och lite olika stöd från och införa övergångsregler. prat om social turism var ett oblygt flörtande med främlingsfientliga krafter. röstade emellertid ner alla former av övergångsregler. Detta visar med all tydlighet den skepticism mot utvidgningen som har funnits under ytan hos flera ledande EU-företrädare. Vilka politiska krafter kan det gynna i de nya EU-länderna när man upptäcker att man behandlas som något som katten dragit in? Ett stötande inslag i anslutning till detta är att utvidgningen, som många varit positiva till, har använts som ett påtryckningsmedel för att flytta makt från nationella parlament till EU:s institutioner. Röstar ni inte ja kan EU inte utvidgas, har varit det viktigaste övertalningsinstrumentet från etablissemangets sida. När länderna väl kommit in så utsätts de för diskriminering. Något av det mest obehagliga är hur ledande EU-politiker försöker hindra eller bromsa upp EU-inträde med hänvisning till folkomröstningarna i och . Undersökningar visar dock att resultaten präglades av vänsteruppfattningar och att det bara var en ytterst liten andel av väljarna som anförde som ett viktigt skäl för att rösta nej. Men delar av EU-etablissemanget drar sig alltså inte för att med falska uppgifter göra eftergifter för högerextremisternas politiska agenda och därmed ge dem politisk legitimitet. Detta politiska haveri kan bara fördömas å det djupaste. Något som däremot med rätta kan bromsa upp EU-inträde är att landet fortfarande uppvisar stora brister vad gäller demokratiska fri- och rättigheter och uppfyllandet av kravet på mänskliga rättigheter. 6.7Kommissionen brister i legitimitet Kommissionens anseende stod på topp då den leddes av den dynamiske ordföranden , vars främsta insats var att få regelverket för den inre marknaden på plats. har kommissionen letts av mer eller mindre färglösa personer som Santer, och nuvarande nödlösning Barosso. Kommissionen har också varit inblandad i fusk och oegentligheter. Detta har lett till att kommissionens auktoritet har försvagats rejält och regeringschefer har inte dragit sig för att offentligt kritisera kommissionen . har regeringarna vid varje fördragsändring gett kommissionen utökad makt. Denna motsättning kan inte överbryggas länge till.