mot · GT02L292 · 2005-09-23 00:00:00 — För att säkerställa att principen om barnets bästa står i fokus vid den rättsliga hanteringen av mål eller ärenden där barn direkt eller indirekt kommer att påverkas av bedömningen vill vi att det skall upprättas särskilda barnprotokoll som en bilaga till domen där avgörandet motiveras utifrån vad som är bäst för barnet. har fått kännedom om att s.k.child sexual abuse protcols regelmässigt upprättas av domstolar i i mål där barn blivit utsatta för sexuella övergrepp. Det finns all anledning att införa en liknande ordning även i mål om vårdnad, boende och umgänge. Den bärande tanken i är att barnet är en fullvärdig människa med egna rättigheter. Enligt vår mening ligger ett krav på obligatoriska barnprotokoll helt i linje med ambitionen i . Vi menar att obligatoriska barnprotokoll kommer att stärka principen om barnets bästa i den rättsliga hanteringen. Det skall inte som vara möjligt att motivera ett avgörande genom att enbart konstatera att barnets bästa tillgodosetts. Krav måste ställas på att en domstol eller myndighet skall kunna motivera varje beslut och ställningstagande i ett avgörande utifrån barnets bästa. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att det blir obligatoriskt för domstolar att upprätta särskilda barnprotokoll i mål om vårdnad, boende och umgänge. 12Övergrepp mot barn leder till tvister om vårdnaden har tagit del av flera ärenden där anledningen till föräldrarnas vårdnadstvist har varit misstankar, bekräftade eller inte, om att den ena föräldern (oftast fadern) eller någon annan nära anhörig utsatt barnet för sexuella övergrepp eller annan form av misshandel. I många av dessa fall har förundersökning aldrig inletts eller lagts ned på ett tidigt stadium (se Det är faktiskt mitt liv det handlar om, dokumentation från riksdagsgrupps hearing i vårdnad, boende och umgänge ). Att påståenden om någon form av övergrepp är relativt vanliga i vårdnadsmål styrks av egna undersökningar av tingsrättsdomar. I 55 av 249 mål förekom påståenden om våld, hot eller sexuella övergrepp mot barnet (s.199). Kommittén bekräftar att det faktum att en förundersökning lagts ned ibland tas upp av domstolen som ett motiv till att inte beakta påståenden om övergrepp. Av undersökningarna som ligger till grund för betänkandet framgår att det skett en eller flera polisanmälningar i 66 av 90 mål och att förundersökningen lagts ned utan vidare åtgärd i ungefär hälften av fallen. Detta tyder på att domstolar ofta har ett brottmålstänkande även i vårdnadsmål, såtillvida att det skall vara visat eller ställt utom rimlig tvivel att en förälder gjort sig skyldig till övergrepp för att han eller hon skall diskvalificeras som vårdnadshavare. I likhet med kommittén (SOU2005:43 s.201f.) anser vi att förälderns rättssäkerhet i detta sammanhang får stå tillbaka eftersom det enbart är barnets bästa ur ett barnperspektiv som skall vara avgörande för utgången i vårdnadsmålet. När det gäller anmälningar om sexual- och misshandelsbrott måste förundersökning inledas enligt lag. Ett av syftena med förundersökningen är att utreda om det föreligger tillräckliga skäl för åtal. I brottmål har åklagaren ålagts hela utrednings- och bevisbördan. Om inte åklagaren uppfyllt sin utredningsbörda kan inte domstolen genomföra någon bevisvärdering under den kommande rättegången. Kravet på utredningens omfattning kommer i praktiken att variera beroende på brottets grovhet, den tilltalades inställning och enskilda omständigheter i målet. Vid grova brott som sexuella övergrepp och misshandel ställs högre krav på utredningens beskaffenhet. Åklagaren gör sedan en självständig bedömning av om bevisningen räcker för att åtal skall väckas. Åtalsplikten är absolut och en presumtion föreligger för åtal då det finns förutsättningar för en fällande dom. Förundersökningen är således en helt nödvändig förutsättning för en därpå följande rättslig prövning. 12.2Förundersökningen vid sexualbrott och våld mot barn Trots åklagarens plikt att inleda förundersökning och utreda det anmälda övergreppet så är det vanligt att förundersökningar om sexualbrott mot barn läggs ned på ett alltför tidigt stadium eller inte inleds alls. Det finns flera exempel på att utredningar om sexuella övergrepp mot barn har lagts ned utan att de utsatta barnen över huvud taget förhörts av polisen. Till och med när den misstänkte erkänt brottet har det hänt att förundersökningar inte drivits vidare (se Diesen, , , Sutorius; Bevis 6). menar att denna åklagarpraxis är helt oacceptabel i en rättsstat. Att inte utreda övergrepp mot barn är dessutom oförenligt med FN:s konvention om barnets rättigheter där det t.ex. stadgas i artikel 3 att barnets bästa skall komma i första rummet vid myndigheters och domstolars åtgärder som rör barn. Vi anser att det är synnerligen allvarligt för det allmänna rättsmedvetandet att sexuella övergrepp och våld mot barn inte utreds efter vad brottets beskaffenhet kräver. Regeringen bör därför ge Riksåklagaren i uppdrag att undersöka praxis med fokus på eventuella missförhållanden då det gäller utredningar om våld och övergrepp mot barn. 13Riskbedömningen i mål om vårdnad, boende och umgänge Eftersom stor vikt läggs vid att föräldrarna skall ha gemensam vårdnad i dagens lagstiftning läggs en stor bevisbörda på den förälder som är emot gemensam vårdnad eller att barnet skall ha umgänge med den andra föräldern. Ofta gör inte domstolen någon riskbedömning i vårdnadsmål. Istället tenderar fokus att glida mot ett brottmålstänkande där det måste vara ställt utom rimligt tvivel att barnet kommer att fara illa innan presumtionen om gemensam vårdnad kan brytas eller ett obevakat umgänge stoppas. har tidigare kritiserat denna utgångspunkt (bet.1997/98:LU12) och särskilt understrukit att det inte får bli fråga om att förorda om gemensam vårdnad schablonmässigt mot en förälders önskemål. Vi har sett exempel där domstolen tilldömt den misstänkte förövaren enskild vårdnad trots att det funnits läkarintyg som styrkt att barnet varit utsatt för övergrepp. I ett mål om vårdnad, boende eller umgänge är det barnets bästa som måste vara i fokus. Barnets inställning måste därför tas på största allvar. Om ett barn är rädd för en förälder eller känner sig otrygg hos denna så spelar det egentligen ingen roll om det förekommit några övergrepp eller inte. För barnet är rädslan ändå verklig (SOU2005:43 s.205). Barnets upplevelse måste alltså vägas in i bedömningen av om barnet riskerar att fara illa hos någon av föräldrarna. Barn i familjer där en förälder önskar få ensam vårdnad på grund av våld, sexuella övergrepp, kränkningar eller hot bör alltid uppmärksammas särskilt av domstolen. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att domstolen i varje mål om vårdnad, boende och umgänge skall göra en riskbedömning. 14Hämtning av barn vid verkställighet 1§ första stycket skall barnets bästa komma i främsta rummet vid verkställighet. Trots denna målsättning måste barnet i princip ha uppnått en ålder av 12år för att dess vilja skall beaktas, dvs. att verkställighet av dom eller beslut om vårdnad, boende eller umgänge inte skall ske om barnet inte vill det (21kap.5§FB). I undantagsfall kan även viljan hos ett barn som är beaktas. Enligt vår mening rimmar denna åldersgräns illa med den överordnade principen om att barnets bästa kommer i främsta rummet. Vi anser att även små barn har åsikter om sin levnadssituation som är värda att ta på allvar i frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. Denna inställning till barns rätt att få sin vilja eller sina åsikter beaktade torde även delas av vårdnadskommitté (se ovan under Barnets rätt att bli hörd). Kommittén föreslår dock inte några ändringar i regler om tvångsmedel i samband med verkställighet (SOU2005:43 s.339 f.). har tagit del av ett flertal ärenden där domar i mål om vårdnad, boende och umgänge verkställts utan någon som helst hänsyn till det barn som borde vara huvudpersonen i verkställighetsprocessen. Det finns exempel på där barnet hämtats på skolgården av poliser i uniform. Detta är under inga omständigheter acceptabelt. 3 § andra stycket FB får länsrätten besluta om hämtning av ett barn om verkställighet av dom eller beslut om vårdnad eller boende annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Hämtning av barn till umgänge får ske om verkställighet annars inte kan ske och barnet har ett särskilt starkt behov av umgänge med föräldern (21kap.3 § tredje stycket FB). anser att hämtning av barn vid verkställighet av domar och beslut om vårdnad, boende och umgänge endast skall få ske om det finns en överhängande (inte ringa) risk för att barnet utsätts för fara om inte hämtning sker. Vi anser vidare att det skall krävas synnerliga skäl för att hämtning av ett barn skall kunna ske med hjälp av polis. Det skall vara fråga om att barnet är utsatt för vanvård, misshandel, överhängande risk för övergrepp eller dylikt. Barnets vilja skall beaktas vid verkställighet av alla domar och beslut om vårdnad, boende och umgänge, oavsett barnets ålder. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att det skall krävas synnerliga skäl för att hämtning av ett barn skall kunna ske med hjälp av polis och att hämtning av barn till umgänge aldrig skall ske mot barnets uttalade vilja. Mål om vårdnad, boende och umgänge är indispositiva, vilket innebär att domstolen har en egen utredningsskyldighet i sådana mål. 19§ FB skall domstolen se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan domstolen avgör ett ärende skall ges tillfälle att lämna upplysningar. Domstolen får även uppdra åt eller annat organ att utse någon som skall verkställa en sådan utredning. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen samt skall se till att denna bedrivs skyndsamt. Den som verkställer utredningen skall söka klarlägga barnets inställning om det inte är olämpligt. utredningar om vårdnad, boende och umgänge kommer följaktligen i flertalet mål att ligga till underlag för domstolens bedömning i det enskilda fallet. Den som verkställer en vårdnadsutredning är inte skyldig att lämna en rekommendation till beslut. granskning av vårdnadsutredningar visar dock att utredaren som regel lämnar en rekommendation till beslut i utredningen. Domstolen följde utredarens förslag i mer än åtta av tio fall (SOU2005:43 s.249). Utredaren har därför en stor makt över domstolens beslut och barnets framtida tillvaro. I en ideal situation är utredaren väl insatt i barnets situation och förmår att se vad som objektivt är bäst för barnet. Dessvärre har vi sett alltför många exempel på fall som avviker från den önskvärda situationen. Vi har tagit del av vårdnadsutredningar som färdigställts innan rättegången, varpå barnets situation hunnit ändras avsevärt. Vi har sett hur utredare redan från början bestämt sig för att stödja den ena förälderns utsaga och därför inte förmått bedriva utredningen på ett objektivt sätt. Vi har blivit varse hur föräldrar t.o.m. blivit kränkta av enskilda utredare och hur svårt det kan vara för privatpersoner att få till stånd en rättning av uppenbara felaktigheter och missvisande uppgifter i utredningarna. Vi har sett exempel på att barnets vilja och inställning alltför ofta negligeras. Det är inte acceptabelt att utredningar som tillmäts så stor vikt för ärendets utgång bedrivs på detta sätt. Barnets bästa måste alltid vara ledstjärnan för utredningsarbetet. Därför måste barnets inställning alltid beaktas. Utredningen skall bedrivas objektivt. Misstankar om övergrepp mot barnet som förs fram av den ena föräldern måste alltid tas på största allvar. En kvalitetssäkring av utredningarna bör ske genom ett medvetet arbete på flera plan . Således bör socionomutbildningens kurser i utredningsmetodik när det gäller barn stärkas. De socialsekreterare som verkställer utredningar om vårdnad, boende och umgänge bör delta i fortlöpande vidareutbildning på området. bör få ökad möjlighet att bedriva tillsynsverksamhet. Sist men inte minst bör studenter och verksamma socialsekreterare ta del av aktuell kunskap och forskning om könsmaktsordningen och om mäns våld mot kvinnor. Regeringen bör därför tillsätta en utredning med uppdrag att se över hur utredningar i mål om vårdnad, boende och umgänge skall kunna kvalitetssäkras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. utövar tillsyn över verksamhet. Det innebär bl.a. att skall se till att kommunerna följer gällande lagar och bestämmelser samt granska hur personer som varit i kontakt med behandlats. Vid granskningen av vårdnads- och barnavårdsutredningar inriktar sig på om utredarna handlagt ärendet formellt korrekt och om barnperspektivet finns med eller inte. tillsynsrapporter visar ofta att barnperspektivet saknas i utredningar. Kritiken handlar ofta om brister i rättssäkerheten eller att det barn som är huvudperson i utredningen inte tillfrågats om sin inställning. Den person som anser sig ha blivit partiskt behandlad av har mycket små möjligheter att få rättelse. Avsikten med kritik är snarare att den kritiserade socialnämnden skall förändra sitt arbetssätt än att ge enskilda personer upprättelse. Om socialnämnden har följt lagstiftningen har inte någon möjlighet att agera. saknar dessutom ofta tillräckliga resurser för att kunna utöva en tillräckligt omfattande tillsyn av verksamhet. Vi har sett exempel där en länsstyrelse med tillsynsansvar över i 33 kommuner enbart har fyra tjänstemän anställda för att fullgöra detta omfattande uppdrag. Sammantaget med den enligt ovan redovisade ofta bristfälliga kvaliteten på vårdnads- och barnavårdsutredningar får otillräckliga möjligheter att utöva tillsyn som konsekvens att rättssäkerheten för de barn som är huvudpersoner för utredningar riskerar att bli lidande. Regeringen bör därför omgående tillsätta en utredning med uppdrag att se över hur möjligheter att bedriva en adekvat tillsyn över hantering av frågor om vårdnad, boende och umgänge skall kunna förbättras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Enligt rättshjälpslagen (1996:1619) är möjligheten att få rättshjälp i mål om vårdnad, boende och umgänge starkt begränsad. Rättshjälpen är för det första subsidiär till rättsskyddet i en privat försäkring. Den som har ett rättsskydd som omfattar tvister om vårdnad, boende och umgänge har inte rätt till rättshjälp, vilket inte är något problem för den enskilda personen så länge hon eller han t.ex. har en hemförsäkring, där rättsskydd normalt ingår. Dock har inte heller den som med hänsyn till sitt försäkringsskydd i övrigt eller sina ekonomiska eller personliga förhållanden borde ha haft rättsskyddsförsäkring möjlighet att få rättshjälp om det inte finns särskilda skäl. Rättshjälp får beviljas en fysisk person vars årsinkomst sedan hänsyn tagits till underhållsskyldighet, förmögenhetsförhållanden och skuldsättning inte överstiger . Avgörande för om rättshjälp skall beviljas skall vara om den sökande har behov av biträde och att detta behov inte kan tillgodoses på annat sätt. När det gäller äktenskapsskillnad och därmed sammanhängande frågor, t.ex. ärenden om vårdnad, boende eller umgänge, får rättshjälp beviljas endast när det finns särskilda skäl. Enligt huvudregeln beviljas rättshjälp för högst 100 timmars arbete. Rätten prövar sedan efter anmälan av det juridiska biträdet om rättshjälp skall beviljas utöver . Av förarbetena till rättshjälpslagen framgår att rätten normalt inte skall bevilja fortsatt rättshjälp. Om det finns förutsättningar för att inom rimlig tid avsluta ärendet eller om det är fråga om t.ex. en komplicerad vårdnadstvist med anknytning till utlandet kan dock ytterligare rättshjälp förordnas (1996:1619 s.145f. Av HD:s praxis framgår vidare att möjligheten att låta rättshjälpen fortsätta sedan biträdets arbetsinsats nått bör utnyttjas med stor återhållsamhet. Det bör enligt HD krävas alldeles särskilda omständigheter för att denna gräns skall överskridas i synnerhet när den fortsätta arbetsinsatsen kan förväntas bli omfattande (NJA 2000 s.390). Rättshjälpslagstiftningen och praxis har medfört förödande konsekvenser för de föräldrar som inte själva har ekonomisk möjlighet att arvodera ett juridiskt biträde. De rättshjälpslagen medger räcker ofta inte långt eftersom de tvister om vårdnad, boende och umgänge som hamnar i domstol ofta är komplicerade. Detta innebär att många föräldrar tvingas avstå från att överklaga en dom trots att domstolens beslut strider mot principen om barnets bästa. anser att det är orimligt att krav på besparingar skall prioriteras före barns rättssäkerhet. Regeringen bör därför återkomma med förslag till ändring i rättshjälpslagen som dels innebär att kraven för att rättshjälp skall beviljas sänks, dels att rättshjälp även skall kunna beviljas utöver utan krav på särskilda skäl i mål om vårdnad, boende och umgänge. betänkande (SOU 2005:43) Barnets bästa föräldrars ansvar innehåller ett flertal förslag som vi i driver (se ovan). Det finns dock två förslag där vi särskilt känner farhågor för att kommittén har kommit fram till slutsatser som är ohållbara utifrån principen om barnets bästa. Majoriteten i kommittén föreslår att prövningstillstånd skall krävas i mål om vårdnad, boende och umgänge som överklagas till hovrätten. Syftet är att minimera långdragna processer som är till skada för barnen. Vi tror inte att ett prövningstillstånd leder till någon förbättring för dessa barn. Så länge tingsrättsdomarna håller den kvalitet som de gör så innebär ett prövningstillstånd i många fall där utgången med hänsyn till barnets bästa borde ha blivit en annan snarare ett förvärrat lidande för många barn. Vi anser att samtliga tingsrättsdomar i mål om vårdnad, boende och umgänge även fortsättningsvis skall kunna överklagas till hovrätten utan krav på att prövningstillstånd meddelats. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Kommittén föreslår att verkställighetsmålen skall flyttas från förvaltningsdomstolarna till de allmänna domstolarna. Vidare skall verkställighetsprocessen renodlas så att enbart de omständigheter som inte prövats i det materiella avgörandet från tingsrätt eller hovrätt beaktas. Syftet är att minska de utdragna och s.k. parallella processerna som ofta förs i länsrätt, tings- och hovrätt. Vi kan se att det finns ett värde i att minska antalet processer men vi menar att detta är fel väg att gå. Den föreslagna ordningen skulle kunna innebära nya problem med t.ex. domarjäv. Man måste komma ihåg att det finns en anledning till att en process dragit ut . är det de svåraste ärendena som hamnar i domstol eftersom möjligheterna till s.k. samförståndslösningar är så stora. Vi anser att mål om verkställighet av domar om vårdnad, boende och umgänge även fortsättningsvis skall drivas i förvaltningsdomstol. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. huvuduppgift är att företräda barns och ungdomars rättigheter med utgångspunkt i FN:s konvention om barnets rättigheter. Myndigheten skall utbilda och informera om men också bevaka hur konventionen efterlevs i samhället. () fungerar som remissinstans åt regeringen i frågor som rör barn. En viktig del i arbete är att delta i den allmänna debatten, skapa opinion och påverka beslutsfattares och allmänhetens förhållningssätt i frågor som rör barn. saknar dock befogenhet att utöva tillsyn över andra myndigheter och kan inte heller agera i enskilda fall. Trots det är det många föräldrar som hör av sig till i tron att myndigheten är den instans som efter att alla andra möjligheter uttömts skall kunna granska om principen barnets bästa verkligen efterlevts i det enskilda fallet. Istället är det till () som den förälder som anser sig eller sitt barn ha blivit felaktigt eller orättvist behandlad av en myndighet skall vända sig. har till uppgift att övervaka att domstolar och andra myndigheter vid myndighetsutövning följer lagar och andra författningar och i övrigt respekterar grundläggande fri- och rättigheter samt de mänskliga rättigheterna. I uppdrag ingår därför även att övervaka att myndigheter och domstolar avgör alla ärenden och fattar beslut i enlighet med principen om barnets bästa. anser dock att det i mål och ärenden om vårdnad, boende och umgänge finns särskilda skäl att ge befogenhet att granska om ett enskilt fall handlagts i enlighet med principen om barnets bästa. Vi kan konstatera att barnets bästa hamnar i skymundan även i JO:s uttalanden. Att skapa möjligheter till en särskild granskningsordning som fokuserar enbart på principen om barnets bästa ger en nödvändig garanti för att barnperspektivet i ärenden om vårdnad, boende och umgänge tas på allvar av myndigheter och domstolar. Detta förslag ligger helt i linje med intentioner. Regeringen bör därför återkomma med förslag på lagstiftning som ger befogenhet att granska och uttala sig om huruvida principen om barnets bästa tillgodosetts i enskilda ärenden om vårdnad, boende och umgänge.