mot · GS02Sf32 · 2005-06-14 00:00:00 — med anledning av prop. 2004/05:170 Ny instans- och processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden beslutar om att anta en lag med följande lydelse: "Den som ansökt om asyl senast före det datum den nya instans- och processordningen i utlännings- och medborgarskapsärenden träder i kraft och som en månad innan det datum reformen börjar gälla vistas i utan att ha uppehållstillstånd och ansöker om uppehållstillstånd senast dagen innan den nya instans- och processordningen i utlännings- och medborgarskapsärenden träder i kraft, får beviljas permanent uppehållstillstånd av humanitära skäl. Detta gäller dock inte om det föreligger allvarliga skäl att anta att utlänningen gjort sig skyldig till sådan gärning som anges i artikel 1 F konvention om flyktingars rättsliga ställning, utlänningen här i riket dömts för strängare straff än sex månaders fängelse eller det av tidigare utredning framgår att utlänningen dömts eller skäligen kan misstänkas för brott som kan ge strängare straff än sex månaders fängelse. Detta gäller ej fängelsestraff eller misstankar om brott begångna utomlands som en följd av den förföljelse utlänningen åberopat för att söka asyl i , utlänningen ej kunnat styrka sin identitet eller göra densamma sannolik. Om det finns skäl till detta får i sådant fall ett tidsbegränsat uppehålls- och arbetstillstånd beviljas för högst . Om utlänningen under den tiden gjort vad som skäligen kan begäras för att styrka sin identitet får uppehållstillstånd som avses i första stycket beviljas, utlänningen efter ansökan om asyl rest ut från . Familjer med barn som drabbats av depressiv devitalisering får beviljas uppehållstillstånd i enlighet med första stycket oaktat datum för ansökan om asyl." Regeringen har förhalat beslutet om nedläggning av . I samband med budgetförhandlingen gick dock regeringen samarbetspartierna till mötes och har lagt fram en proposition om en ny instans- och processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden. Det avgörande skälet för att genomföra denna mycket stora reform är att riksdag och regering funnit den allvarliga och omfattande kritiken mot bristande rättssäkerhet i det nuvarande förfarandet berättigad. Stark kritik har framförts från olika FN-organ och från icke statliga organisationer som arbetar för de mänskliga rättigheterna, för att åsidosätter sina internationella åtaganden i fråga om flyktingars rätt till skydd på ett oroande sätt. Kritiken har varit berättigad. Många av dem som , av olika anledningar, vistas i efter avslag på asylansökan har i själva verket tillräckliga skäl för att få skydd i både enligt svensk lag och enligt internationella konventioner som åtagit sig att följa. Det handlar om personer som befinner sig i för att avvisningsbeslutet inte går att verkställa eller personer som beviljats temporära uppehållstillstånd för att situationen i hemlandet är sådan att bedömt att en verkställighet inte går att genomföra för beslutet. Det handlar även om personer som lever gömda i och som på grund av fruktan för att utsättas för inhuman behandling i hemlandet stannat kvar i . De personer som omfattas av denna bestämmelse tillhör några av samhällets mest utsatta. Många har väntat på beslut, andra lever i otrygghet för vad som skall hända när det tillfälliga uppehållstillståndet går ut. De som valt att gå under jorden lever med ett hot om att bli upptäckta och då bli tvungna att lämna landet. Detta är inte humant. Dessa människors situation är ett av de viktigaste skälen för att , i den mån det är möjligt, genom ett "nollställningsbeslut" retroaktivt rätta till begångna fel från statens sida. Det finns givetvis också starka humanitära skäl för att ett sådant beslut. Det får räcka med att peka på situationen för de depressivt devitaliserade barnen. för mänskliga rättigheter har beslutat om inhibition av verkställighet i inte mindre än sex avvisningsbeslut fattade av och i ärenden som rör dessa barn. Ett annat viktigt skäl för att genomföra en "nollställning" av gamla ärenden är att ge den nya instansordningen en möjlighet att starta verksamheten under rimliga arbetsförhållanden. tog över överprövningen av utlänningsärenden (från dåvarande ) från regeringen fick den överta en stor inneliggande ärendebalans. Detta ledde till att fick en mycket dålig start med långa handläggningstider och en mycket pressad arbetssituation. Det är därför av yttersta vikt att se till att den nya instans- och processordningen inte havererar på grund av höga ärendebalanser. För att ge den nya instans- och processordningen så goda förutsättningar som möjligt bör asylsystemet avlastas genom att ovan nämnda personer beviljas uppehållstillstånd. De personer som omfattas av nollställningsförslaget är de som ansökt om asyl senast före det datum den nya instans- och processordningen i utlännings- och medborgarskapsärenden träder i kraft och som en månad innan det datum reformen börjar gälla vistas i utan att ha uppehållstillstånd. De kan då ansöka om uppehållstillstånd senast dagen innan den nya instans- och processordningen i utlännings- och medborgarskapsärenden träder i kraft. För att ansökan skall beviljas skall personens identitet vara styrkt eller gjorts sannolik. Om det finns skäl till att personen inte kunnat styrka sin identitet får i sådant fall ett tidsbegränsat uppehålls- och arbetstillstånd beviljas för högst . Personen ges då ytterligare tid att få fram handlingar från sitt hemland som styrker identiteten. Om personen, för det temporära uppehållstillståndets utgång, inte kunnat styrka sin identitet men gjort vad som skäligen kan begäras för att styrka sin identitet får permanent uppehållstillstånd beviljas. Personer som gjort sig skyldiga till krigsförbrytelser eller andra brott som avses i artikel 1 F konvention om flyktingars rättsliga ställning skall ej beviljas uppehållstillstånd. Personer som i dömts till strängare straff än sex månaders fängelse eller där det av tidigare utredning framgår att utlänningen dömts eller skäligen kan misstänkas för brott som kan ge strängare straff än sex månaders fängelse skall inte beviljas uppehållstillstånd. Detta gäller inte fängelsestraff eller misstankar om brott begångna utomlands som är en följd av den förföljelse personen åberopat för att söka asyl i . För de fall utlänningen dömts för brott utomlands eller där det föreligger skälig misstanke om brott i utlandet skall man se till brottets art och omfattning samt till om påföljden varit rimlig utifrån svensk lagstiftning. Dessa faktorer får sedan vägas samman i en helhetsbedömning om det är skäligt att utlänningen nekas uppehållstillstånd på grund av det i utlandet begångna brottet eller misstanke om brott i utlandet. Regeringen har åtskilliga gånger beslutat om olika väntetidsregler. Dessa har inneburit att den som väntat en viss minsta tid utan att ha fått slutligt beslut i frågan om uppehållstillstånd automatiskt beviljats sådant under förutsättning att vissa vandelskrav varit uppfyllda. Ett sådant exempel är regeringen som vid beslutade att den som sökt asyl före och som dåännu inte fått slutligt beslut skulle beviljas uppehållstillstånd. Undantag gällde om det fanns "särskilda skäl" som talade emot det i det enskilda fallet. Sådana särskilda skäl kunde gälla brottslighet, asocialitet, eller om det framstod som "orimligt" att personen fick stanna i . Motiven till beslutet var inte humanitära hänsynstaganden utan i stället hänsyn till regeringens och arbetsbelastning. En ny utlänningslag skulle träda i kraft , och skulle få en ny organisation . Praxisbeslut av regeringen eller av regeringen utfärdade förordningar om särskilda väntetidsregler, ofta med särskild fokus på barnfamiljer, har varit frekvent förekommande. Ett exempel är den socialdemokratiska regeringens beslut att familjer som sökt uppehållstillstånd och som hade barn och som vistats i utan att ha fått slutligt beslut, skulle få stanna, om inte avgörande skäl talade emot det. Ett annat exempel är den borgerliga regeringens tidsförordning som trädde i kraft . Den innebar att en utlänning som då vistats i mer än 18 månader efter att ansökan om uppehållstillstånd gjorts, men ännu inte fått slutligt beslut, skulle beviljas uppehållstillstånd om inte särskilda skäl talade emot det. För familjer med barn äldre än gällde samma sak, men här var tidsgränsen 12 månader. Ytterligare ett exempel är den av regeringen beslutade väntetidförordningen från . Själva förordningen gällde dem som sökt asyl före och ännu inte fått slutligt beslut. Genom praxisbeslut utsträckte regeringen förordningens tillämpningsområde till att omfatta barn och barnfamiljer som fått slutligt avvisningsbeslut, men fortfarande var kvar i . Praxis utvidgades senare ytterligare till att omfatta även barnfamiljer som fått avslag på asylansökan och begivit sig till något annat nordiskt land. Som framgår av dessa exempel har det förekommit en stor variation av tidsförordningar och praxisbeslut som utgjort olika former av "nollställningsbeslut". Det är givetvis omöjligt att exakt beräkna hur många personer som skulle omfattas av detta "nollställningsbeslut". fanns det 12 735 personer inskrivna i mottagningssystem med öppna asylärenden om uppehållstillstånd som var . Till detta kommer ca 2 800 personer (irakier, statslösa palestinier, afghaner och somalier) som har slutliga avvisningsbeslut men som på grund av verkställighetshinder inte kan avvisas och således vistas på förläggningarna. Slutligen gäller det de som gömmer sig i efter ett slutligt avvisningsbeslut. var antalet registrerade avvikna asylsökande med lagakraftvunnet avvisningsbeslut 18 095 personer. En del av dessa torde ha lämnat på egen hand.