mot · GT02MJ596 · 2005-10-05 00:00:00 — En faktor som kan vara begränsande i många fall där små markägare är inblandade är kostnader i samband med tillståndsprocessen som bl.a. kräver en omfattande MKB. Ökad torvbrytning kan utgöra ett problem för möjligheterna att nå miljökvalitetsmålet Myllrande våtmarker. försvinner fler våtmarker än vad som återskapas. Funktionen som filter i naturen kan inte ersättas med rent tekniska åtgärder. återbildas på mycket lång sikt. För att samtliga våtmarksområden i myrskyddsplanen för skall kunna ha ett långsiktigt skydd måste säkerställandet av våtmarker prioriteras. Placeringen och samordningen av olika våtmarksprojekt har varit bristfällig och inte givit maximal effekt vare sig för att gynna biologisk mångfald eller rena växtnäring. Det är mycket angeläget att arbeta strategiskt med planering och information för att öka takten i återställandet och för att uppnå optimal placering. Utvärderingen visar att det är nödvändigt med ökad samordning för att uppnå bättre nytta av tillgängliga medel. har i uppdrag att redovisa en nationell strategi för skydd och skötsel av våtmarker och sumpskogar . Delmål 1 i miljökvalitetsmålet Levande skogar stadgar att 900 000 ha skyddsvärd skogsmark skall undantas från skogsproduktion . I och med de frivilliga avsättningarnas storlek kan detta delmål anses vara uppnått. Regeringen menar att av den avsatta marken bör minst 320 000 ha utgöras av naturreservat, 30 000 ha av biotopskydd och 50 000 ha av naturvårdsavtal. , som har en större tilltro till markägarnas kompetens och engagemang, anser att en större andel kan utgöras av naturvårdsavtal och frivilliga avsättningar. svarar för beslut om köp och intrångsersättning för att bevara skogsmark som naturvårdsreservat. Utredningar och nyckelbiotopsinventering har visat att det finns behov att skydda mer värdefull skogsmark, särskilt i . Kontrollinventeringen av nyckelbiotoperna visar, enligt definition, att upp emot 800 000 ha kan klassas som nyckelbiotoper. Så mycket som halva den arealen kan vara objekt över 5 ha. Sådana objekt kan skogsvårdsstyrelserna inte följa upp utan det blir då en fråga för länsstyrelserna. I många fall anser länsstyrelserna att objekten inte är tillräckligt värdefulla för att göra dem till reservat. har 71845 ha produktiv skogsmark skyddats genom reservatsbildning. har ansvaret att peka ut, avgränsa och besluta om biotopskydd på skogsmark enligt 7 kap. 11 § . Skyddet omfattar endast mindre områden av 19 st definierade skogsbiotoper. Skogsvårdsstyrelserna påbörjade arbetet med biotopskydd under /94. Biotopskydd används i första hand i en akut situation där det är uppenbart att den värdefulla biotopen kan komma att avverkas. Medelareal för beslutade biotopskydd är 2,7 ha. Naturvårdsavtal är ett civilrättsligt avtal som tecknas mellan staten genom och en skogsägare i syfte att bevara och utveckla ett områdes naturvärden. Naturvårdsavtal är ett viktigt komplement till naturreservat och biotopskydd. Avtal används i regel på andra typer av områden än vad som kan komma ifråga för biotopskydd. Avtalen tecknas vanligen för en period . har totalt 23400 ha produktiv skogsmark skyddats genom naturvårdsavtal och 10000 ha som biotopskyddsområde. Frivillig avsättning av skogsmark är enligt en viktig del i upprätthållandet av levande skogar. Regeringens målsättning är att ytterligare 900 000 ha skyddsvärd skogsmark skall undantas från skogsproduktion . Av detta uppskattas statens ansvar för skydd till 400 000 ha, resten utgörs av frivilliga avsättningar. Skogsägarna har visat stort intresse för att skydda värdefull skog, men det är ändå viktigt att slå fast att det är skogsägaren som definierar frivilliga avsättningar av mark. Det går inte att få bred förståelse för miljöpolitiken om staten betraktar frivilligt arbete som något som kan kommenderas fram. Staten bör genom utbildning och rådgivning underlätta för markägaren att fatta beslut om hur marken skall nyttjas. Skogsbrukets frivilliga avsättningar av skogsmark i form av hänsynsområden har ökat från 230000 ha till 990000 ha . Därigenom har de frivilliga avsättningarna ensamma uppfyllt det kvantitativa arealmålet. För att garantera rättssäkerheten och för att få en bred förståelse för miljöpolitiken behöver staten en komplett och anpassad strategi för markavsättningarna och hur olika miljövärden bäst kan bevaras. Nya arbetsmodeller för områden med många naturvärden behöver utvecklas. Det är angeläget att även skydd av mark får en mångfald och att det finns en statlig öppenhet för att arbeta med kombinationer av hänsyn, avtal, biotopskydd och reservat. De statliga ersättningsmedlen bör prioriteras till naturvårdsavtal i högre grad än . Avtalen har nära nog kommit bort i myndigheternas hantering av markavsättningar. Om stora områden skall undantas från traditionellt skogsbruk bör detta i första hand ske på statens mark så att den privata äganderätten bevaras och skogsägarens utkomstmöjligheter inte försämras. Vidare måste myndigheterna använda sig av statens mark för markbyten. 17.4Avsättning av skogsmark till skydd för biologisk mångfald Kostnaden för inköp/intrångsersättning per hektar varierar mellan olika skogstyper, men är i regel omkring högre än motsvarande kostnad för undantag genom naturvårdsavtal . Naturvårdsavtal innebär att skogen undantas från produktivt skogsbruk . Ersättningen till markägaren motsvarar inte produktionsbortfallet. ansvarar för köp och intrångsersättning medan ansvarar för naturvårdsavtal. föreslår därför en omfördelning som innebär att tillförs ytterligare medel för biotopskydd och naturvårdsavtal som budget för skydd av skogsmiljön reduceras. föreslår att ersättning ej skall utgå för reservatsbildning på statlig mark (främst mark som tillhör ). Denna mark utgör av skogsmarken. Miljömålet om bevarande av biologisk mångfald konkurrerar delvis med det nationella ekonomiska intresset att upprätthålla en hög produktivitet i den svenska skogen. Skogsnäringen är en viktig arbetsgivare i glesbygden. Naturvårdsåtgärderna måste därför stämmas av mot konsekvenserna för skogsbrukets produktionsmål. bedömer att en totalöversyn av skogspolitiken behöver göras, där en avvägning görs mellan produktions- och miljömål. En sådan avvägning bör vara väl underbyggd och beakta studier av olika skogsområden som skyddas genom statliga markköp eller frivilligt ingångna skogsvårdsavtal. Enligt budgetpropositionen för (prop. 2004/05:1) har länsstyrelserna inte hunnit bilda naturreservat enligt i den takt som områdena köpts eller intrångsersättning avtalats. anser därför att det är lämpligt att något sakta in på takten i avsättningarna av mark. Syftet med skyddandet av värdefulla biotoper är inte primärt deras legala status utan deras faktiska tillstånd. För skyddsvärda områden som inte hotas av avverkning bör man kunna vänta med inköp eller intrångsersättning. 17.5Samarbete mellan myndigheter och skogsägare Efter det att nyckelbiotops- och sumpskogsinventeringarna fullföljts har det visat sig att samarbetet mellan länsstyrelserna och skogsmyndigheten om avsättningar av större nyckelbiotoper inte fungerat i vissa regioner. Skogsägare upplever att myndigheter hänvisar till varandra och att det saknas en tydlig motpart. Den administrativa hanteringen av nyckelbiotoper, inklusive information och samråd med markägare, behöver också bli mer flexibel. Staten måste ta ansvar för att det administrativa arbetet förblir rättssäkert. om miljö- och landsbygdsprogrammet (SOU 2003:105) finner att insatserna för kompetensutveckling på det skogliga området har bidragit till att miljövänliga arbetsmetoder används i större utsträckning i skogsbruket. anser att det är viktigt att dessa insatser fortsätter för att förstärka denna utveckling. Kunskapen om olika arters behov är ofta bristfällig. Det kan vara svårt att bedöma om en viss hotad art skulle gynnas eller skadas om ett aktivt skogsbruk upphörde inom ett visst område. Professor emeritus vid (Reports no. 10 ) menar att om skogsskötseln upphör inom ett visst område kan detta lika gärna vara en dödsdom för en art som att vara en bevarandeåtgärd. I och med att kunskapen är så bristfällig är det stor risk att kostnadseffektiviteten i reservatsbildning och naturvårdsavtal blir alltför låg. Detta understryker ytterligare behovet av ökad kunskap och en träffsäker inventering. vill också betona att och faunan inte är statiska fenomen. Klimatförändringar, nya arters intåg och andra faktorer bidrar till att naturen ständigt befinner sig i utveckling. Arbetet med den biologiska mångfalden får därför inte i allt för hög grad ha perspektivet att en viss uppsättning arter och biotoper till varje pris skall bevaras såsom de är just . bör också i större utsträckning samarbeta med andra länder kring bevarande av arter som finns också i dessa länder. Tillsammans har vi ett ansvar för att bevara artrikedomen, men varje art som finns i måste inte alltid leva i vårt land. kan arter som varit borta komma tillbaka . I motion för utgiftsområde 23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar beskrivs bl.a. politik för ett rikt odlingslandskap. Generellt sett gynnas naturbetesbaserad renskötsel av att mark skyddas mot exploatering. Samebyarnas intresse av en varsam exploatering och markanvändning sammanfaller därför ofta med intresset av att skydda natur- och kulturmiljön. 19.1Skador orsakade av terrängfordon Nyttjandet av terrängfordon på barmark har ökat väsentligt och särskilt har våtmarkerna tagits i anspråk för denna körning, då man i regel tar sig fram snabbare i våtmarker än på fastmarken. Körningarna är delvis helt lagliga men är även till stora delar olagliga. Det behövs en bred och omedelbar satsning på att förhindra eller så långt möjligt begränsa ytterligare skador. En åtgärd som bör övervägas är ett generellt förbud mot barmarkskörning i våtmarker annat än i vissa undantagsfall. Detta bör ges regeringen till känna. Delmål 2 i miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö handlar om buller. Buller i fjällen från motordrivna fordon i terräng och luftfartyg skall minska. Bland annat skall av terrängskotrar i trafik ligga under . För att nå detta mål behöver en övergång från 2-taktsskotrar till tystare och bensinsnålare 4-taktsskotrar ske. anser att en övergång från 2-taktsskotrar till 4-taktsskotrar bör stimuleras genom ekonomiska styrmedel. Detta bör ges regeringen till känna. För att säkra rovdjursstammarnas långsiktiga överlevnad i och undvika alltför hög koncentration i ett område är det angeläget att de ges möjlighet att på naturlig väg sprida sig i landet, men att deras förekomst i renskötselområdet i huvudsak begränsas till de områden utanför renskötselns åretruntmarker där de gör minst skada. Ersättningen för rovdjursdödade renar är en del i den nationella miljöpolitiken. Därför bör denna ersättning fortsättningsvis betalas ut av staten. Rovdjursersättningen bör därför även i fortsättningen vara öronmärkta pengar, som inte skall ingå i ett gemensamt ramanslag för . 20Ett rikt växt- och djurliv Biologisk mångfald är en förutsättning för människors välbefinnande och hälsa. Bevarande och hållbart nyttjande av den biologiska mångfalden är mål som självklart utgör allmänna intressen. Biologisk mångfald främjar också ekosystemets flexibilitet och uthållighet. De biologiska resurserna får inte utnyttjas, bara nyttjas enligt förvaltarskapsprincipen. Nyttjandet av mark och vatten får inte innebära att framtida generationers möjlighet att nyttja naturen inskränks. Ett ekosystem kan kollapsa till följd av mänsklig påverkan. Därför måste försiktighetsprincipen råda, dvs. att när man inte säkert vet hur en åtgärd påverkar naturmiljön skall den inte genomföras. är den biologiska mångfalden starkt hotad i , framför allt beroende på de omfattande förändringarna inom jord- och skogsbruket. Enligt Artdatabankens rödlista är av kärlväxterna, av kräl- och groddjuren samt av däggdjuren klassificerades som akut hotade, starkt hotade eller sårbara. menar att människan har ett ansvar att förvalta jordens resurser, såsom växt- och djurliv, på ett hållbart sätt. Det finns flera skäl till att bevara den biologiska mångfalden. Biologisk mångfald i form av ett rikt växt- och djurliv har ett estetiskt värde och precis som samhället bevarar kulturvärden till nästa generation är det viktigt att bevara naturvärden. Olika växter och djurarter har genom årtusendena brukats av människan, dels i det traditionella skogsbruket, fisket och jordbruket, dels också som råvaror inom industrin till energi, kläder, läkemedel m.m. En utarmning av den biologiska mångfalden gör detta brukande mycket mer känsligt för förändringar och hindrar också möjligheten till utveckling av nya moderna användningsområden. Ett gott förvaltarskap handlar både om att bevara och utveckla. och faunan är, liksom de gröna näringarna, inga statiska fenomen. Klimatförändringar, nya arters intåg och andra faktorer bidrar till att naturen ständigt befinner sig i utveckling. Biologisk mångfald är dynamisk och utvecklas över tiden. I ett mycket långt tidsperspektiv (tusentals till miljontals år) sker utdöenden av arter naturligt, men som följd av människans miljöpåverkan under de senaste århundradena är utdöendetakten nu långt högre än vad som är naturligt. Arbetet måste också till stor del inriktas mot bevarande av livsmiljöer och skydd, förvaltning och planering av landskapsområden. I detta arbete måste ges möjlighet till lokal delaktighet och ansvarstagande i processer och insatser så att människors kunskap tas till vara. bör också i större utsträckning samarbeta med andra länder kring bevarande av arter som finns också i dessa länder. Tillsammans har vi ett ansvar för att bevara artrikedomen. De stora rovdjuren måste ha plats för att leva i . är det viktigt att rovdjursstammarna utvecklas på ett sådant sätt att människors möjligheter att bo och verka på landsbygden inte äventyras. Beslutande myndigheter bör ges ökade befogenheter att medge jakt för att förebygga skador eller andra olägenheter samt för att realisera beslut om en varsam tillväxt av rovdjursstammarna. Alla skador på tamdjur som orsakas av rovdjur bör ersättas. Även de som drabbar jakthundar och hästar. Full ekonomisk ersättning för rovdjursangrepp bör gälla både för djur som ingår i näringsverksamhet och för andra djur som hålls som husdjur. Ökade resurser behövs också för uppsättning av elstängsel och för andra åtgärder som krävs för att möjligheterna till djurhållning i områden med stora rovdjur skall kunna garanteras. I motionen för utgiftsområde 23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar föreslår därför att anslaget till stängsling ökas och att en modell för ersättning till icke-kommersiella tamdjur tas fram. beslutade om en sammanhållen rovdjurspolitik. Detta för att säkerställa att de fem rovdjursarterna björn, järv, lo, varg och kungsörn långsiktigt skall finnas kvar i den svenska faunan och även kan sprida sig till sina naturliga utbredningsområden. I likhet med de 15 nationella miljökvalitetsmålen är ambitionen att detta övergripande mål skall nås inom en generation (). Det beslutades också att forskning och information beträffande de stora rovdjuren skall ges ökade resurser. Enligt beslutet i skall ett eller flera rovdjurscentrum etableras i landet. står bakom det av fastställda etappmålet på 20 föryngringar , vilket motsvarar ca 200 individer i . När etappmålet är uppnått skall en grundlig utvärdering av vargförekomstens effekter genomföras. Därefter skall det beslutas om ett eventuellt nytt etappmål eller en miniminivå. Målet för vargstammens utbredning skall vara att stammen på naturlig väg sprider sig i landet, men att dess förekomst i renskötselområdet i huvudsak begränsas till de områden utanför renskötselns åretruntmarker där den gör minst skada. Vargens utbredningsområde i bör växa ihop med det finsk-ryska utbredningsområdet. Detta för att utbyte av genetiskt material skall kunna ske mellan den svenska och andra vargpopulationer. stagnation ökade den skandinaviska vargstammen med . 11 föryngringar rapporterades och antalet individer bedömdes vara omkring 100. bedöms ökningen ha fortsatt och 13 säkra föryngringar, varav 10 i , rapporterades. Antalet individer har ökat till ca 110, varav omkring 85 i . (Källa: Viltskadecenter) Ett problem för den skandinaviska vargstammen är att tillåter ett så litet antal vargar och ett litet utbredningsområde i vårt västra grannland. I den svenska opinionen finns ett stöd för att skall ha en livskraftig vargstam. orsakar vargen lokalt omfattande skador och olägenheter inom de områden där vargtätheten är hög. Tamdjursägare känner oro för sina djur, såväl som osäkerhet kring under vilka omständigheter det är tillåtet att skjuta varg i nödvärn. Det har också hävdats att avsaknad av jakt på varg leder till att vargen förlorar sitt naturligt skygga beteende gentemot människan och då kan börja stryka omkring i mänsklig bebyggelse. På fler håll har vargstammen vuxit sig så stark att den avsevärt försvårar lokalbefolkningens möjligheter att leva ett normalt liv. Det är därför förståeligt att opinionen i vissa områden motsätter sig vargens förekomst i deras närområde. Jaktförordningens nuvarande utformning är en av de faktorer som har en negativ inverkan på allmänhetens acceptans för vargen. 28 § jaktförordningen bör ändras så det tydligt framgår när och hur en tamdjursägare får försvara sina djur mot vargangrepp. föreslår att en generell rätt till skyddsjakt på varg bör införas inom ett avstånd av från bostäder och inhägnade betesmarker. är starkt hotad och skyddad enligt EU:s habitatdirektiv. fanns endast ca 2530 vuxna individer kvar i . Att kullarna blivit fler och större beror på att tillgången på smågnagare ökat. har lämmelåren i princip upphört, men 2001 blev det ett nytt lämmelår . föddes tretton kullar med fjällrävsvalpar, vilket är fler än . För att hjälpa valparna att överleva vintern har man fortsatt att stödutfodra dem. Populationerna av smågnagare ökar, vilket innebär ett positivt trendbrott för de svenska fjällrävarna. finns ett åtgärdsprogram för . De åtgärder som genomförs för att hejda den nedåtgående trenden är: Stödutfodring vinter- och . Inventering av lyor och kullar. Jakt på rödräv i vissa fjällrävsområden för att hålla rödräven på avstånd. Områdesskydd, t.ex. avlyses småviltjakten i fjällrävsrevir. Det skall hindra störningar och säkra födan. Information och kunskapsbyggnad. Genom information ökar människors förståelse för de åtgärder som behövs för att arten skall överleva. bedömer att behovet av riktade åtgärder till stöd för kvarstår. Krisen är långt ifrån över. har även problem med vinterfödan eftersom den då lever mer av vad andra större rovdjur lämnar efter sig. Men det är färre kadaver numera därför att rovdjuren minskat i fjällrävstrakter. Däremot har rödräven ökat där och konkurrerar om föda och om lyor. I har naturvårdare skjutit bort rödrävar kring fjällrävslyorna, vilket gett positiva resultat ur perspektiv. Det moderna skogsbruket har starkt missgynnat en mängd arter som är beroende av lövträd, gamla träd och död ved. Den vitryggiga hackspetten är en av dessa arter. I det ursprungliga skogslandskapet, där människans påverkan var begränsad, fanns ett stort lövinslag. Kalhyggesbruket har en knappt femtioårig historia i . Kalhuggning innebär att alla träd på ett avverkningsområde huggs ner, därefter hyggesrensas området, vilket innebär att buskar och annat som inte har något ekonomiskt värde också huggs ner för att inget som kan hindra de nya plantorna skall finnas kvar. Den vitryggiga hackspetten kallas ofta indikatorart, vilket innebär att där vitryggen försvinner kan man räkna med att ett stort antal andra fågelarter också försvinner. Trots hårda ansträngningar har den vitryggiga hackspetten fortsatt att minska och finns det bara ett 30-tal par. För att arten skall överleva måste deras livsmiljö skyddas. De trivs i lövrika skogar med döda eller döende träd. I dessa träd lever olika insekter som utgör dessa fåglars föda. En bidragande orsak till att skogsfåglarnas populationer minskat är skogsbrukets rationalisering med kalhuggning året runt. Därigenom huggs träden ner även , som för de flesta fåglar inträffar i majjuli. Det finns åtta grodarter och tre arter av paddor i . Alla grodor är fridlysta och sex av dem finns på listor över hotade arter. Grodorna och deras livsmiljöer har trängts tillbaka. Småvatten som behövs för rom och yngel dräneras bort, växer igen eller fylls med skräp. Gårdagens jordbrukslandskap med sin mosaik av betesmarker, diken, buskage och stengärdsgårdar var finfina grodmarker, men blir allt sällsyntare. vände utvecklingen för några arter till det bättre. Det beror delvis på flera milda vintrar men också på konkreta räddningsinsatser, från uppfödning och utplantering till olika biotopförbättrande åtgärder som att återställa eller nyskapa lekvatten och öka skötseln av naturbetesmarker. Inte minst har mycket energi lagts på att inventera och kartlägga var grodorna finns, så att man kan ta hänsyn till dem vid olika exploateringar. Kraven i EU:s habitatdirektiv leder till att hotade amfibier skyddas, vilket är angeläget. Ofta lever hotade arter nära bebyggelse och deras biotoper hotas av detaljplaneläggning för exempelvis bostadsändamål. Många humlor och andra vilda bin får det svårare att överleva eftersom det finns färre blommor i naturen. Framför allt beror det på att det inte finns lika många blomsterängar som . Konstgödsel och kemiska bekämpningsmedel i trädgårdar och inom lantbruksnäringen påverkar humlornas situation negativt. Humlor och andra vilda bin är nödvändiga för de vilda blommornas befruktning. När humlorna försvinner riskerar även vissa blommor att försvinna. För att olika sorters humlor skall trivas är det viktigt att det finns ängar och hagar, öppna diken och åkerholmar (träd och buskar i klungor på åkern) kvar i landskapet. Det är viktigt att EU:s landsbygdsprogram för perioden 20072013 utformas så att möjligheter finns att ge stöd till bevarande och nyanläggande av småbiotoper i odlingslandskapet. Detta bör ges regeringen till känna. stöder miljöpolitikens kretsloppsstrategi och de grundläggande avsikter om avfallshantering i enlighet med avfallshierarkin som återfinns i regeringens proposition Ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp (prop. 2002/03:117). Det är också viktigt att producentansvaret för förpackningar och returpapper kvarstår. Ansvaret, som har förenats med betydande frivilliga åtaganden från producenternas sida, har en stor betydelse för utvecklingen mot att allt fler produkter kan återanvändas eller återvinnas. Det är angeläget att undanröja de oklarheter som i praktiken finns gällande ansvarsfördelningen mellan materialbolagen och kommunerna. vill också särskilt betona vikten av att goda förutsättningar skapas för hushållen att bidra till resurssnåla kretslopp. Boende i glesbygd och andra som har praktiska svårigheter att sopsortera, däribland äldre, måste ges förbättrade möjligheter att sortera avfallet. Inte minst gäller det om det nya delmålet om 35 procents återvinning av matavfall skall kunna uppnås. Hanteringen av hushållsavfall är inriktad på källsortering, återanvändning, återvinning och kompostering av det organiska avfallet. delar EU:s prioritering för avfallshantering: 1. anser dock att hänsyn också måste tas till avfallets beskaffenhet och eventuella transporters längd, så att avvägning mot miljönyttan kan ske i varje enskilt fall. Arbetet med avfalls- och kretsloppsfrågor är viktigt för att skapa ett långsiktigt hållbart samhälle. EU-medlemskapet innebär att många frågor löses internationellt där ett flertal lagar, förordningar och direktiv styr arbetet. Ansvar vilar också på konsumenten, handeln, industrin och övriga samhällssektorer. Statliga och privata företags arbete med miljöledningssystem och den enskilde konsumentens sopsortering är också nödvändiga. Det är slöseri att inte utnyttja och återanvända avfallet i så stor utsträckning som möjligt.