mot · GT02Fö232 · 2005-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om åtskillnad mellan stat och religion inom Försvarsmaktens område. Den svenska försvarsmakten har under århundraden haft en religiös koppling. beordrade att det skulle finnas präster inom försvaret. Uppgiften var primärt att stödja stridande män samt att ge dem en gudfruktig uppfostran. fanns det präster med i försvaret. Det gällde såväl under utbildning som under strid. reducerades statens intresse för att försvaret skulle ha präster i sin organisation. Efter gavs i stort sett inget bidrag för att försvaret skulle kunna hålla sig med präster. motionerade ärkebiskop om att försvaret behövde prästerliga resurser. Detta blev verklighet under , då försvaret hade som mest 77 präster eller pastorer. Utgångspunkten för dagens arbete inom försvaret med s.k. själavårdsfrågor är den grundlagsfästa religionsfriheten. Det är givetvis viktigt att säkerställa att Försvarsmakten tillgodoser de behov som finns bland personal och värnpliktiga när det gäller möjlighet till religiös utövning. Lika viktigt är dock att detta sker på ett sätt som bevarar en tydlig gränsdragning mellan den icke-konfessionella statsmakten och de fristående trossamfunden. Det kan konstateras att dagens verklighet inte lever upp till detta. finns det inom Försvarsmakten bland annat en fältprost, en stabspastor, 23 militärpastorer samt två bataljonspastorer vid utlandsmissioner. Enligt är samtliga tjänster rekryterade ur . Gällande policydokument för militär själavård antogs alltså efter de förändrade relationerna mellan staten och i form av en skrivelse fastställd av överbefälhavaren och ärkebiskop gemensamt. I dokumentet fastslås bl.a. utformningen av olika själavårdsfunktioner inom Försvarsmakten. Policydokumentet kompletteras av ett avtal mellan Försvarsmakten och . Fältprosten leder den nationella verksamheten för militär själavård. Tjänsten bekostas till av Försvarsmakten, medan täcker återstoden. Verksamhetsmedel täcks av Försvarsmakten. Det bör noteras att denna tjänst är en anställning inom Försvarsmakten som myndighet, men att det i avtalet fastslås att fältprosten är underställd både överbefälhavaren (i själavårdsfrågor) och ärkebiskopen (i kyrkliga ämbetsfrågor). Tjänsten som stabspastor finns inom nuvarande högkvarteret och är en heltidstjänst. Här svarar Försvarsmakten helt för kostnaden. Uppgiften är att biträda fältprosten, men tjänsten har det inriktats på att ta hand om Försvarsmaktens arbete med bl.a. integrations- och jämställdhetsfrågor. Militärpastorerna, som verkar vid de lokala förbanden eller skolorna, arvoderades av Försvarsmakten. Därefter svarar trossamfunden (dvs. ) för tjänsterna. Respektive förband tillhandahåller däremot lokaler och lämnar bidrag till utbildning och fortbildning. Det är principiellt mycket tveksamt att man i statlig förvaltning har särskilda tjänster öronmärkta för religiösa företrädare. På dessa tjänster läggs dessutom uppgifter som inte har primär koppling till religiösa själavårdsfrågor, t.ex. jämställdhetsarbete. Jag anser att regeringen bör ta initiativ till en total översyn av försvarets arbete med själavårdsfrågor för att säkerställa att gränsdragningen mellan stat och religion respekteras.