mot · GT02Ju384 · 2005-09-30 00:00:00 — Skydda grundlagen inför författningsdomstol5 Skydd för andra och annat än människor6 Inte hårdare tag utan vård9 Bara brottslingar i häktena11 En polis för alla11 Allas tillgång till lagen15 Domare av folket och för folket16 Bättre folkrepresentation i domstolarna17 Förbättrad säkerhet i domstolarna19 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om enskildas rätt till användning av bevismedel, rätt till medborgarvittnen och rätt till skadestånd vid felaktig personuppgiftshantering. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda förutsättningarna för införandet av en författningsdomstol i . tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om möjligheter att överklaga djurförsöksetiska nämnders beslut samt om hur prövningen av dessa beslut skall ske.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att talerätt, som vissa sammanslutningar och företrädare har enligt , skall införas för att kunna föra djurens talan och för att tillvarata deras rätt i brottmåls- och civilprocesser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skadeståndsskyldighet för den som döms för djurplågeri och inrättande av en djurskyddsfond. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av ett utökat medborgar- och brukarinflytande i olika statliga beslutsprocesser.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om åtgärder för att förhindra och beivra miljöbrott. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om behovet av kartläggning av diskriminerande strukturer inom rättsväsendet i stort och om behovet av utbildning inom kriminalvården. begär att regeringen låter utreda ett nytt påföljdssystem inom straffrätten. tillkännager för regeringen vad som i motionen anförs om att häkten eller andra inlåsningsformer skall kunna avskaffas för de grupper som anges i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av reformer inom polisväsendet. begär att regeringen låter göra den översyn av 13 § polislagen som anges i motionen. beslutar att 13 b och c §§ polislagen skall avskaffas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av fler specialiserade åklagare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av ett samlat och fritt tillgängligt rättsinformationssystem. begär att regeringen låter göra en översyn av rättshjälpssystemet i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen vad i motionen anförs om att låta utreda hur de åtgärder kan genomföras som avser rekryteringen av domare i . tillkännager för regeringen vad som i motionen anförs om vikten av kontinuerlig utbildning och säkerställande av kunskap bland domare såvitt avser otillåten diskriminering, HBT-frågor, våld i nära relationer, sexualbrott och miljöbrott. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en reformerad juristutbildning.3 tillkännager för regeringen vad som i motionen anförs om behovet av reformering av nämndemannasystemet för förbättrad etnisk representativitet och en föryngring samt vad som anförs om förbättrade ersättningar för nämndemannauppdraget. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör avskaffa kravet på svenskt medborgarskap för att bli nämndeman i domstol. tillkännager för regeringen vad som i motionen anförs om behov av förbättrad säkerhet för parter i rättegångar. 1 Yrkande 3 hänvisat till MJU. 2 Yrkande 6 hänvisat till KU. 3 Yrkande 19 hänvisat till UbU. I är alla i formell mening lika inför lagen och vi har ett rättsväsende som skall tillse att lag, rätt och ordning upprätthålls. Reellt sett är tyvärr detta inte alltid fallet utan rapporter och nyheter om poliser och andra tjänstemän som missbrukar sin makt ökar i antal. Domare döms för brott, som deras chefer sedan bagatelliserar och förringar. Dessutom utökas rättsväsendets befogenheter att inkräkta på våra privatliv. Men bilden är inte bara mörk. Aldrig förr har rättsväsendet haft lika stora möjligheter till dialog och kommunikation med allmänheten, aldrig förr har möjligheterna till ökad insyn och förståelse varit större. Utvecklingen av rättsväsendet är därför förenat med både möjligheter och svårigheter. En av den svenska rättsstatens fundament är att alla är oskyldiga till dess motsatsen har bevisats. För att bära upp denna oskyldighetspresumtion har vi i svensk rätt grundläggande principer om objektivitet, proportionalitet och muntlighet, som skall prägla de brottsutredande myndigheterna och dömande instanserna. Vi har en i grundlag fastlagd princip om att alla skall vara lika inför lagen, och har ett noga reglerat skydd för mänskliga fri- och rättigheter. För att ytterligare stärka och betona detta skydd är medlem i och har tillträtt den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. har dessutom inkorporerat denna s.k. Europakonvention i svensk rätt. har således en grundmurad rättstradition där individens rätt och frihet i förhållande till det allmänna varit noga reglerad och skyddad och där varje ingrepp från det allmänna i individens integritet noga har vägts på guldvåg. Så är dock inte längre fallet. Vi har i och framför allt i den s.k. terrorismdebattens spår kommit att överösas av mer eller mindre genomtänkta förslag på hur staten skall kunna övervaka enskilda individers ageranden i olika sammanhang. Polisen har begärt och har tillerkänts utökade möjligheter att inkräkta på den individuella integriteten genom allt från regler om användande av överskottsinformation till utökade möjligheter att registrera och använda DNA. Förslag framförs om möjligheter för det allmänna att bereda sig tillträde till enskilda personers datorer, utan personernas kännedom, för att övervaka all information som hanteras. Det framförs förslag om möjligheter att utsätta oskyldiga personer för så kallad buggning och att tvinga teleoperatörer och andra att lagra elektronisk information upp till . tar avstånd från dessa och motsvarande integritetsinskränkande åtgärder. Lösningen på terrorism kan aldrig vara hårdare tag, strängare straff, högre murar och skarpare vapen. Våld föder våld och hårdare tag leder till hårdare tag i samhället. Lika lite som vi tror att dödsstraff avskräcker personer från att döda, tror vi att hårdare tag och mer övervakning skyddar oskyldiga mot terrorismens verkningar. Vi anser att den brottslighet vi möter och har omkring oss måste ses i dess totala kontext där brotten är slutet på en lång orsakskedja där fattigdom, hälsoproblem, bostadslöshet, missbruk och utnyttjanden av medmänniskor, ofta är något av de första leden. I stället för att utöka statens övervakningsmöjligheter, tror vi på att öka skyddet för den enskilde som det allmänna skall förfina sina metoder inom ramen för de lagliga övervaknings- och brottsutredningsmetoder som redan finns. Huvudprincipen i detta system blir då att den enskilde alltid är oskyldig till dess motsatsen har bevisats och att individen alltid skall ha en oavvislig rätt att för det allmänna få visa sin oskuld. Det handlar om en rätt, men ingen skyldighet, att kunna få ta DNA-prov, att kunna få ta del av uppgifter i övervakningskameror hos varuhus eller andra ställen där personen påstås ha varit eller inte varit, att få tillgång till flera av de metoder som det allmänna har i sitt arbete. Rätten till lika stridsmedel i domstol och förundersökning får inte bara vara fina ord i . Vi anser dessutom att alla misstänkta, målsäganden och andra som förhörs eller hörs upplysningsvis vid förundersökning på grund av misstänkt brott, skall ha en rätt till ett närvarande medborgarvittne. I ett samhälle där polis och åklagare tillerkänts allt större maktbefogenheter och möjligheter att ingripa i den enskildes privatliv blir också skyldigheten för staten att kompensera människor vars integritet kränkts i onödan desto viktigare. För att få reda på om övervakning eller annat integritetsintrång skett, anser vi det vara en oavvislig rätt för alla individer att hos de brottsundersökande myndigheterna kunna få besked om vilka uppgifter som finns lagrade, hur och av vem de inhämtats, när det skett och för vilket syfte. Personuppgiftslagen måste således gälla fullt ut. Staten skall därför alltid vara skyldig att genom skadestånd ersätta den som oförskyllt fått personuppgifter registrerade eller använda, hos någon brottsundersökande myndighet eller domstol. Vad som ovan anförts om enskildas rätt till användning av bevismedel, rätt till medborgarvittnen och rätt till skadestånd vid felaktig personuppgiftshantering, bör ge regeringen till känna. Skydda grundlagen inför författningsdomstol har hävdat behovet av en författningsdomstol för att sätta ljuset på hur våra grundlagar upprätthålls. Sedan inträdet i Europeiska Unionen (EU) har beslutanderätt överlämnats till EU och att detta är problematiskt på många olika sätt har bland annat uppmärksammats av lagrådet i dess yttrande med anledning av lagrådsremiss över förslag till lag om ändring i lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till EU. Att dessutom EG-rätten är överordnad den svenska rätten (inklusive våra grundlagar) framgår av 10 kap. 5 § RF. Vårt medlemskap i innebär att vår egen rättstradition och rättskultur urholkas allt eftersom nya förordningar, direktiv och rambeslut får direkt tillämplighet, direkt effekt eller skall implementeras genom olika följdlagstiftningar. Framför allt ser vi allt oftare hur våra olika rättskulturer krockar. Detta medför osäkerhet och missförstånd om vad som egentligen gäller. På sätt som beskrivs på annat ställe i denna motion har EU bland annat kommit att verka för åtgärder som drastiskt kränker den individuella integriteten. Vidare har lagstiftningsarbetets tidsramar minskat, till nackdel för de demokratiska beslutsprocesserna och rättssäkerheten. Vi ser därför ett behov av en viss inbyggd tröghet i systemet. En författningsdomstol skulle kunna utgöra en garant för att lagstiftningen är förenlig med våra grundlagar så att våra fri- och rättigheter inte kränks. Genom införandet av en författningsdomstol kan den så kallade lagprövningsrätten avskaffas och en fri domstol inrättas med enda funktion att värna grundlagarna och pröva om författningsförslag från regeringen liksom rambeslut med mera från EU är förenliga med grundlagen. Vi anser därför att det är viktigt att utreda möjligheterna att införa en författningsdomstol med uppgift att exempelvis påpeka konflikter mellan vår egen grundlag och implementeringen av gemenskapsrättsakter, men också att utgöra domstol för enskilda och vissa juridiska personer vid författningsbesvär. Möjligen finns det fler uppgifter som en sådan domstol skulle kunna handha. En utredning bör utreda om så är fallet och vilka uppgifter det i så fall skall vara. bör därför ge regeringen i uppdrag att utreda förutsättningar för införandet av en författningsdomstol i . Skydd för andra och annat än människor Djur som utsätts för övergrepp har endast staten som för deras talan i mål om djurplågeri. Avstår staten så finns det ingen som värnar djuren i den processen. Den finansiella risken som djurplågaren tar vid djurplågeriet blir då försvinnande liten och konkretiseras endast om tillsynsmyndighet förbjuder djurhållaren att fortsätta ha djur. Vi anser att detta är otillständigt och vill därför att den talerätt som vissa sammanslutningar och företrädare har enligt även skall omfatta att kunna föra talan för djuren och deras rätt i brottmåls- och civilprocesser. Skadestånd skall kunna dömas ut, men skall tillfalla en särskild fond för arbete med plågade djur. Dagens möjligheter att använda djur för olika former av försök regleras inom djurskyddslagen (1988:534). Regeringen har genom proposition (2004/05:177 Etisk prövning av djurförsök m.m.) föreslagit vissa förbättringar och skärpningar avseende den etiska prövningen av djurförsöken. Denna proposition innehåller dock inget förslag om möjlighet att överklaga de etiska nämndernas beslut och hur denna prövning skall ske. Vi anser att den rätt som bland annat djurskyddsorganisationer har i andra sammanhang att föra talan skall gälla även i dessa sammanhang, att överklagande skall ske till ett självständigt centralt organ för hela landet och att det i detta organ skall finnas tillgång till såväl sakkunskap om djurskydd som alternativa försöksmetoder. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns vidare inom staten olika myndigheter som har att fullgöra och bevaka intressen inom sitt område; kulturvård, miljövård, arkiv med mera. Det förekommer att personer ur allmänheten påkallar initiativ eller åtgärder av myndigheten, kanske för att stoppa pågående övergrepp eller olagligheter, eller kanske bara för att förhindra ett pågående ekonomiskt resursslöseri. agerar myndigheten med anledning av de synpunkter som framförs, men kanske lika ofta gör myndigheten ingenting alls. Lika ofta som myndigheterna inleder en dialog med de berörda grupperna, så gör det de inte. Vi anser mot den bakgrunden att det bör närmare utredas hur sammanslutningar av enskilda skall kunna tillvarata olika allmänna intressen inom sektorsmyndigheters ansvarsområden, om och när myndigheten underlåter att agera. Det handlar om en utökad brukar- och medborgardialog. bör därför ge regeringen till känna vad som här anförts om att talerätt, som vissa sammanslutningar och företrädare har enligt , även skall avse att kunna föra talan för djuren och att tillvarata deras rätt i brottmåls- och civilprocesser. bör även som sin mening ge till känna vad som anförts om behovet av ett utökat medborgar- och brukarinflytande i olika beslutsprocesser. En god miljö är en förutsättning för att såväl människor som djur skall kunna leva ett fullgott liv. Vare sig det handlar om kvicksilverutsläpp, nedskräpning eller bedrivande av otillåten täktverksamhet, så drabbar det i större eller mindre grad människans möjligheter att existera på jorden. De senaste årens väderrelaterade katastrofer har inte uppkommit spontant utan är orsakade av människors miljöförstöring. Ett sätt att bekämpa miljöförstöring är kriminalisering av visst miljöförstörande beteende. Så har skett i och vi har en omfattande reglering inom allt från miljöbalk till brottsbalk och olika speciallagstiftningar. För att beivra begångna brott och i görligaste mån förhindra att nya uppstår finns allt från kommunala tillsynsmyndigheter inom miljö- och hälsoskyddsområdet till miljöåklagare och miljödomstolar. Omställningen till ett ekologiskt hållbart samhälle förutsätter ett upprätthållande av regelverket inom miljöområdet, och att ett väl fungerande arbete mot miljöbrott är väsentligt för detta har även bekräftats i budgetpropositionen för . I finns särskilda miljöåklagare som tillsammans med särskilt utbildade polismän utreder misstankar om miljöbrott. finns det ungefär 15 miljöåklagare. Av tillgänglig statistik (bland annat BRÅ 2004) framgår att få miljöbrott personuppklaras, dvs. en mycket stor andel av brottsmisstankarna skrivs av och leder aldrig till lagföring. Många miljöbrott är svårutredda och det finns stora problem att visa uppsåt. BRÅ pekar på att detta sannolikt beror på betydande resursproblem och att en för hög arbetsbörda leder till att många brottsmisstankar skrivs av. statistik för utvisar bland annat att av 4 196 anmälda misstankar om brott avskrevs över 3 400 före förundersökningens inledande, totalt gick 303 till strafföreläggande och 255 till åtal. Vi har tillsammans med regeringen och genomfört kraftiga satsningar inom polisväsendet och har även tillfört åklagarmyndigheten betydande resurser för anställande av fler miljöåklagare. Fler åtgärder krävs dock för ett effektivt bekämpande av miljöbrotten och för att förhindra att fler uppkommer. Vi föreslår följande åtgärder: Den kommunala tillsynsfunktionen inom miljö- och hälsoskyddsområdet måste klarare än som är fallet stå fri från den verksamhet den är satt att granska. Detta gäller särskilt verksamhet. Vi anser därför att kommunallagen och skall förtydligas på så sätt att det skall framgå att nödvändiga resurser för ett effektivt tillsynsarbete alltid måste finnas tillgängliga. Det har dessutom framkommit uppgifter om att kommuner i ignorerar förbudet mot att låta en och samma nämnd såväl bedriva en viss verksamhet som att ha tillsyn över densamma (jämför 3 kap. 5 § kommunallagen (1991:900)) och vi anser därför att de lagstiftningsrelaterade förtydliganden som föreslagits i tillsynsutredningens betänkande Tillsyn. Förslag om en tydligare och effektivare tillsyn (SOU 2004:100) skall genomföras, men även att de förslag som framförts om att vid vissa fall låta eller annan statlig myndighet överta tillsynsverksamheten skall genomföras. Den kommun som fråntas tillsynsansvaret bör erlägga någon form av finansiell kompensation till den statliga myndighet som övertar tillsynsfunktionen. Därigenom påskyndas ett återställande av de brister som föranlett överflyttningen av tillsynsansvaret. De kommunala tjänstemännen inom miljö- och hälsoskyddsområdet är de som först kommer i kontakt med det misstänkta brottet, eller som upptäcker att ett brott kan komma att ske. Ett väl fungerande samarbete mellan dem och miljöpoliser och åklagare är därför av den yttersta vikt. Vi anser att det skall ingå som en naturlig del i de berörda aktörernas arbete att utveckla samarbetsformer, öka kunskaps- och erfarenhetsutbytet och att utveckla informationsöverförandet mellan aktörerna. På så sätt blir den kommunala tillsynsmyndighetens grundarbete av en högre kvalitet, polis- och åklagararbeten förenklas och fler miljöbrott kan personuppklaras. Vikten av ett väl fungerande samarbete bekräftas i budgetpropositionen för (utgiftsområdet fyra) men vi anser att det krävs en tydligare styrning med kraftigare fokus på preventivt arbete, än vad som är fallet. Det måste vara naturligt att alla aktörer samarbetar med varandra i såväl brottsutredning som bekämpning och prevention. Fler poliser måste specialiseras för att arbeta med bekämpning av miljöbrott och de måste knytas närmare de kommunala tillsynsmyndigheterna. Miljöåklagarna kommer att väsentligt öka i antal. Det är av den största vikt att de kontinuerligt kompetensutvecklas, att de medvetandegörs om diskriminerande strukturer inom såväl rättsväsendet som bland de misstänkta och att deras yrkesroll ständigt bekräftas och utvecklas. Vi anser vidare att personal vid domstolar som arbetar med miljöbrott skall erbjudas kontinuerliga fortbildningar avseende miljöbrottslighet. Frågan om förändrade påföljder inom miljöbrottsligheten måste omfattas av det uppdrag vi framför på annat ställe i denna motion om en total översyn av straffrättens och specialstraffrättens påföljdssystem. Det är särskilt aktuellt inom just miljöbrottsområdet där frågor om införande av kraftigare ekonomiska sanktionsmedel kan vara lämpligt. Slutligen har det framkommit att misstänkta miljöbrott hinner preskriberas innan de utreds eller hinner bli avdömda i domstol. Frågan om förlängning av preskriptionstider för miljöbrott bör därför utredas men utgångspunkten är att preskriptionstiden skall börja löpa från den dag brottet upptäcktes och inte från den dag brottet begicks. Vad som ovan anförts om åtgärder för förhindrade och beivrande av miljöbrott skall ge regeringen till känna. Inte hårdare tag utan vård Det finns brott som är så grymma, omänskliga och fruktansvärda att gärningsmannen av såväl individual som allmänpreventiva skäl måste hållas helt avskild från det övriga samhället. Det handlar om att använda fängelser, psykiatrisk vård eller andra inlåsningsmöjligheter (sluten ungdomsvård med mera). För att den dömde inte skall återfalla i brott, krävs det enligt vår mening, såväl effektiva och verkningsfulla vård- och behandlingsinsatser inom de olika institutionerna, som sociala och rehabiliterande funktioner. Vi anser därför att dagens kriminalvård måste skifta fokus från förvaring och omhändertagande, till vård, behandling, rehabilitering och socialisering. Det handlar kort sagt om att med alla tillgängliga medel försöka omvända den dömde och att visa att ett liv utan brottslighet är ett betydligt bättre liv än ett med kriminalitet. Mot bakgrund av detta instämmer vi i huvudsak i övervägande delen av de slutsatser som framförs av i dess slutbetänkande Framtidens kriminalvård (SOU 2005:54) men vi utvecklar vår syn om hur kriminalvården skall fungera i partimotion 602. Det finns dock skäl att här särskilt betona vikten av att såväl som kriminalvårdsstyrelse och andra huvudmän med kraft motarbetar de diskriminerande strukturer vi fått besked om finns inom de olika institutionerna. Vare sig de som är dömda till en frihetsberövande påföljd eller de som av andra skäl vistas inom de olika institutionerna, får under några som helst omständigheter mötas av diskriminerande beteende från medintagna, medpatienter eller personal. Vi ser allvarligt på de tecken som finns på diskriminerande strukturer och anser att kriminalvården och andra som vårdar intagna med anledning av begångna brott skall kartlägga förekomsten av dessa och föreslå åtgärder för dess avhjälpande. Vi vill även att all personal som arbetar med berörda intagna och patienter, skall ha genomgått utbildningar om vad som är tillåten och icke tillåten diskriminering, om våld i nära relationer och om hatbrott och bekämpning av dessa. Vad som anförts om behovet av kartläggning av diskriminerande strukturer och behovet av utbildning skall som sin mening ge regeringen till känna. Inlåsning och inkapacitering kan som ovan anförts under vissa omständigheter vara av nöden tvungna. Det får dock aldrig vara så att en dömd brottsling placeras i fängelse av slentrian eller i brist på andra mer effektiva alternativ, lika lite som vistelsen på institution inte medför vård, behandling eller försök till åtgärdande av brottets orsaker. En vistelse inom lås och bom riskerar då att förvärra den dömdes situation, så att han eller hon vid fri- eller hemgång är en betydligt farligare och mer aggressiv person, än vid intagningen. Det finns alternativ till fängelse; det handlar om användande av sk. elektronisk intensivövervakning (fotboja), skyddstillsyn med mera. Vi anser dock att det nu är dags att göra en generell och övergripande översyn av hela påföljdssystemet, med fokus på att avgöra vilka påföljder som kan vara mest effektiva för samhällets och den enskildes del. Skäl finns enligt vår mening att överväga om inte vi, liksom bland annat i , skall kraftigt öka användningen av dagsbotspåföljden, kraftigt utöka möjligheten att använda den så kallade fotbojan, att bereda dömda tillfälle att bo i hemmet med en anmälningsskyldighet till polis eller övervakningsmyndighet, eller att helt enkelt se över om det finns helt nya påföljder. Ytterligare förslag är att vid valet av påföljd beakta den ekonomiska konsekvens ett brott har fått eller kunde ha fått, på så sätt att den dömde i stället för fängelsestraff (eller som är fallet döms till villkorlig dom och eventuellt några dagsböter) döms att betala penningböter eller dagsböter motsvarande den ekonomiska skadan brottet fått eller kunde ha fått. Vi vill därför att dagens påföljdssystem skall bli föremål för en övergripande översyn i syfte att minska antalet intagna i fängelserna och att minska användningen av fängelse som påföljd. Det finns vidare tecken på att utländska personer diskrimineras när det gäller val av påföljd. skall sammanfattningsvis uppdra till regeringen att utreda ett nytt påföljdssystem inom straffrätten. Bara brottslingar i häktena I häkten finns inte bara de som misstänks för brott eller de som avvaktar verkställigheten av brott.