ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GT02L248 · 2005-09-26 00:00:00 — begär att regeringen lägger fram förslag till lagändring som innebär att rutinerna för fastställande av faderskap förenklas när föräldrarna till ett barn är ogifta enligt vad i motionen anförs. Enligt nuvarande lagstiftning måste en ogift man skriftligen bekräfta faderskapet till sitt barn. Bekräftelsen skall bevittnas av två personer och skriftligen godkännas av modern samt socialnämnden (1 kap. 4 § FB). Om modern är gift med en man vid barnets födelse anses däremot den mannen automatiskt som barnets far enligt den s.k. faderskapspresumtionen (1 kap. 1 § FB). Om ett barn inte omfattas av faderskapspresumtionen är socialnämnden skyldig att försöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet fastställs om barnet har hemvist i (2 kap. 1 § FB). har i tidigare betänkanden (se 2001/02:LU9, 2003/04:LU11, 2004/05:LU10) avstyrkt motionsyrkanden med krav på införande av enklare former för fastställande av faderskap för ogifta fäder. Som motivering har utskottet anfört att den nuvarande ordningen ger betryggande garantier för att det verkligen är den biologiska fadern och inte någon annan som fastställs som far till ett barn. anser att rutinerna för fastställande av faderskap när föräldrarna är ogifta måste förenklas. Det finns ingen anledning att upprätthålla dagens byråkratiska procedur. Vi vill också framhålla att den nuvarande ordningen med en faderskapspresumtion då modern är gift inte alltid torde leda till att det verkligen är den biologiska fadern som presumeras vara far till barnet. Dessutom kan faderskapet fastställas under betryggande former på ett betydligt enklare sätt än vad som är fallet. Vi anser att föräldrarna redan på sjukhuset eller i samband med de första kontakterna med gemensamt skall kunna underteckna en försäkran om föräldraskap. Ett annat alternativ kan vara att föräldrarna gemensamt anmäler faderskapet till folkbokföringsregistret. bör endast utreda faderskap i fall där det finns oklarheter. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagändring som innebär att rutinerna för fastställande av faderskap förenklas när föräldrarna till ett barn är ogifta.
mot · GT02L255 · 2005-09-23 00:00:00 — begär att regeringen lägger fram förslag till ändringar i bestämmelserna i lagen 1994:243 om Allmänna arvsfonden. Allmänna arvsfonden har tillkommit för att ta hand om kvarlåtenskap efter personer utan nära släktingar och som inte har skrivit testamente. Medel efter personer som inte har arvingar närmare än kusiner skall tillfalla Allmänna arvsfonden. Fondens medel delas sedan ut till behjärtansvärda ändamål. Det kan vara att främja verksamhet av ideell karaktär till förmån för barn, ungdomar och personer med funktionshinder, en verksamhet som har ett viktigt syfte. Inte minst viktigt är stöd till verksamhet i alkohol- och drogförebyggande syfte. Även stöd till idrottsverksamhet för ungdomar är viktigt, liksom annan ideell föreningsverksamhet för ungdomar. Det är viktigt att denna stödjande verksamhet riktas till lokal nivå. Så är i de flesta fall också inriktningen i fondens verksamhet. Emellertid tas inte hänsyn till vilket lokalt område pengarna som flyter in till Allmänna arvsfonden kommer ifrån. Det kan t.ex. vara så att mycket pengar som flyter in från ett visst lokalt område sedan delas ut i ett helt annat lokalt område. I många fall där det finns dödsbon som inte har lagliga arvingar skrivs testamente. I sådana fall är det vanligt att testamentsmottagarna är ideella ungdomsorganisationer eller annan verksamhet i det egna lokala området eller hemorten. Ofta finns ett lokalt solidaritetstänkande med den egna bygden i dylika fall. Det är därför inte orimligt att Allmänna arvsfonden också i sin verksamhet tar hänsyn till varifrån pengarna kommer och riktar dem tillbaka till samma lokala område. Allmänna arvsfonden har ålagts att också regelbundet redovisa sin verksamhet. Någon redovisning av hur stödet faller ut geografiskt i förhållande till hur medlen inkommer till Allmänna arvsfonden finns inte. Några regler om fördelning enligt den principen finns som ovan antytts inte heller. Det är en brist. Det är rimligt att en del av de inkomna medlen som flyter in till Allmänna arvsfonden också återgår till samma kommun varifrån pengarna kommer. Rimligtvis borde av medlen få stanna i den hemortskommun varifrån exempelvis en kvarlåtenskap hämtas. Vi föreslår att reglerna för Allmänna arvsfonden ändras så att av till fonden inkomna medel återgår till donators hemkommun för samma ändamål som i övrigt stadgas för fonden. Regeringen bör återkomma till med en sådan lagändring. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna.
mot · GT02L257 · 2005-09-27 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ändra lagstiftningen vad gäller arvsrätt för särkullbarn när det endast gäller innehav av gemensam bostad. Det händer ganska ofta att en gemensam bostad är den enda förmögenheten i ett äktenskap. Om den ena parten har barn i ett tidigare förhållande har dessa barn rätt att vid ett dödsfall få ut sin arvedel. Detta upplevs ofta som mycket jobbigt för den som blivit änka eller änkling. Att dels genom dödsfall bli lämnad ensam, dels också behöva avyttra deras gemensamma bostad. Därför föreslår vi att lagen om arvsrätt för särkullbarn ses över så att arvet kan betalas ut senare i livet när bostaden avyttras.
mot · GT02L259 · 2005-09-29 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att rätten till tjänstepension skall behandlas som giftorättsgods. Av inledande paragrafer framgår att makar skall fördela utgifter och sysslor mellan sig och även att de skall gemensamt vårda hem och barn och i samråd verka för familjens bästa. Som ett utflöde av denna grundläggande inställning till makarnas roller i äktenskapet kan man i kapitel 7 av läsa om Makars egendom. Den grundläggande regeln om egendomsfördelning i äktenskapet finns i 7:1. Där stadgas att huvudregeln är att makars egendom utgör giftorättsgods. Det innebär att när äktenskapet upplöses skall behållningen delas lika mellan makarna. Det finns bara två undantag från den regeln nämligen: att makarna själva kommit överens om en annan egendomsfördelning genom äktenskapsförord eller att någon av makarna fått egendom som alltså inte är resultatet av makarnas gemensamma vård av hemmet genom arv, testamente eller gåva, som givits med villkoret, att gåvan etc. skall vara enskild egendom. Dessa båda undantag går väl att förena med de grundläggande reglerna i balken så emellertid icke med tjänstepensioner, vilka vid bodelning behandlas som enskild egendom. Det faktum att endera parten i ett äktenskap ofta haft möjligheten att göra en framgångsrik karriär, tack vare den andras ansvar för hem och barn, beaktas inte med en sådan ordning. Reglerna för tjänstepensionens behandling leder till att i familjer där makarna haft olika hög inkomst får makarna efter skilsmässa olika stor del av det sparande som uppstått till följd av deras gemensamma arbete för familjens bästa. Rätt till tjänstepension som uppstått under äktenskapets bestånd bör därför vid äktenskapsskillnad utgöra giftorättsgods och delas lika mellan makarna.
mot · GT02L260 · 2005-09-22 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behov av förstärkt konsumentskydd vid telefonförsäljning. Det måste vara lönsamt för företag att sälja sina varor och tjänster per telefon eftersom detta sätt att nå kunder tycks bli allt vanligare. Försäljarna är drivna och det kan vara svårt att tacka nej till något som framställs som ett mycket attraktivt erbjudande. Situationen gör det svårt för kunden att jämföra och att hinna värdera vad erbjudandet egentligen innebär. Ytterligare en komplikation är att försäljaren inte bryr sig så mycket om vem det är som köper varan eller tjänsten. Ett exempel på detta är erbjudanden om byte av telefonleverantör. Nya avtal tecknas med den som svarar på uppringningen utan att den som tecknat det rådande abonnemanget för telefonen efterfrågas. Dennes rättigheter anses vara tillgodosedda genom den så kallade ångerveckan där kunden medges att säga upp avtalet. Hörs kunden inte av gäller telefonköpet. Jag vill föreslå en annan ordning som bättre skulle tillgodose konsumenternas intressen. Till skillnad från borde det således vara så att vid tecknande av avtal per telefon skulle överenskommelsen inte bli giltig med mindre än att den avtalet berör aktivt skrivit under en bekräftelse och översänt densamma till försäljningsföretaget.
mot · GT02L266 · 2005-09-30 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om avskaffande av krav på aktiekapital i tjänsteproducerande aktiebolag. Aktiebolaget har som rättslig institution sina rötter . Inte minst de stora infrastrukturella satsningarna krävde stort riskkapital med begränsat personligt ansvar. I övrigt dominerades företagsamheten av varuproduktion, vilket ofta också förutsatte ett betydande startkapital. Primärt har kravet på ett eget bolagskapital för aktiebolag varit ett sätt att skydda tredje man, dvs. leverantörer, kreditgivare och anställda. Men även synpunkten om ett startkapital för investeringar i produktionstillgångar har påverkat. uppställer aktiebolagslagen ett krav på aktiekapital om . Den för svenskt affärsliv ganska blygsamma summan antyder att aktiekapitalet i allt väsentligt spelat ut sin roll som säkerhet för tredje man. Särskilt eftersom kapitalet inte behöver hållas intakt. Det är först om förbrukats som omgivningen, genom upprättande av kontrollbalansräkning, kan uppmärksammas på ett bolags obestånd. Avstår huvudmännen i bolaget från att upprätta sådan sker upptäckten ännu . Att aktiekapitalet i de flesta fall inte förslår till att täcka vare sig utestående fordringar eller en löneutbetalning har gjort att fordringsägarna gör helt andra kontroller av ett företags betalningsförmåga. I vart fall torde den formella förefintligheten av ett aktiekapital inte spela någon som helst roll vid riskbedömningen. Kravet på insats av likvida medel eller apportegendom har istället blivit ett betydande hinder för företagsamheten. Detta gäller i synnerhet ifråga om nya, tjänsteproducerande småföretag. Både för män och kvinnor som startar tjänsteföretag är svårigheterna, att privat skaffa fram ett aktiekapital om , ofta ett avgörande hinder. Typiskt sett så drabbas dock kvinnor hårdare genom inriktningen på det kvinnliga företagandet. Följden blir att de antingen helt avstår från tanken på eget företag eller att de får nöja sig med en företagsform där det personliga ansvaret helt eller delvis kvarstår. Frågan om aktiebolag eller enskild näringsverksamhet har på så sätt blivit något av en klass- och könsfråga i det svenska samhället. När aktiekapitalet uppenbart spelat ut sin roll som säkerhet för tredje man måste aktiebolagslagen reformeras. Kravet på aktiekapital bör slopas, åtminstone i tjänsteproducerande företag. har inte råd med onödiga kvarnstenar runt halsen på nyföretagarna. Flera alternativa vägar är möjliga: Kapitalkravet kan helt avskaffas eller så kan det medges nyföretagare att successivt bygga upp ett kapital med de medel som företaget självt genererar. Omfattningen av och takten i förändringarna bör naturligtvis föregås av utredning.
mot · GT02L267 · 2005-09-29 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om förändringar av så att det blir möjligt för ett barn att ha fler än två juridiska vårdnadshavare. Lagstiftningen måste vara i paritet med dagens öppna och toleranta samhälle. Så kan dock inte sägas vara fallet vad gäller regler om vårdnad och föräldraskap. Ett exempel som lyfts fram i denna motion är problem hänförliga till att det med nuvarande regelverk inte är möjligt för ett barn att ha mer än två föräldrar. En situation som dock är högst reell för de barn som tillkommit i samkönade relationer samt även för barn som lever i andra familjekonstellationer än den så kallade kärnfamiljen. Låt oss exemplifiera. Då det, tyvärr, varit förbjudet för lesbiska par att få assisterad befruktning på svenska sjukhus har för homosexuella barnlösa kvinnor som enda alternativ återstått att genomföra en privat insemination eller att söka sig till ett utländskt sjukhus. Vanligt är att lesbiska par får hjälp av ett manligt homosexuellt par eller av en bekant man. På så sätt kan dels en befruktning genomföras praktiskt, dels kan barnet få ett konstruerat manligt eller kvinnligt föräldrapar. Barnet som sedan föds kan, när regeringen tagit sista steget för att tillåta samkönade par att adoptera, få antingen det lesbiska paret eller sina rent biologiska föräldrar som juridiska vårdnadshavare (givetvis beroende på parternas inbördes arrangemang samt under förutsättning att de inblandade är ense om hur föräldrafrågan skall lösas). Möjligheten för det lesbiska paret att bli juridiska vårdnadshavare är bra, men inte tillräckligt. Exemplet visar att barnet i verkligheten kan ha tre eller fyra föräldrar som tar hand om och älskar det. Men bara två av dem kan vara juridiska vårdnadshavare. Barnet berövas på så sätt det nödvändiga rättsskydd som ligger till grund för att vi överhuvudtaget har ett system med juridiska vårdnadshavare. För att inte tala om att vi underkänner fullgoda kärleksfulla föräldrar såsom juridiska vårdnadshavare. Detta kan inte vara förenligt med barnets bästa. Ett barn behöver kärleksfulla föräldrar. Det kan rimligtvis inte vara till nackdel för ett barn att ha mer än två kärleksfulla föräldrar. Det barn som har tre eller fyra kärleksfulla föräldrar är snarare lyckligt lottad (i dubbel bemärkelse). På grund av ovanstående behöver systemet ändras så att det bli möjligt för ett barn att ha fler än två juridiska vårdnadshavare. Detta får givetvis konsekvenser inte bara för homosexuella par, utan också för många andra. Men de konsekvenserna är bra. Med dagens situation där barn ofta i praktiken växer upp med flera föräldrar, en eller båda föräldrarnas nya partner, släktingar eller vänner behöver de något fyrkantiga reglerna om vem och hur många som kan bli vårdnadshavare luckras upp. För barnets bästa.
mot · GT02L268 · 2005-09-28 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ändra i namnlagen så att båda makarna var för sig kan inneha varandras efternamn samt sina gamla familjenamn. är bestämmelserna i namnlagen konstruerade så att endast en av två makar kan lägga till ett mellannamn. Motivet till detta regelverk ska vara att en annan ordning inte skulle vara tillfredsställande. vid ett giftermål är det inte ovanligt att en av makarna vill behålla sitt familjenamn. Det kan vara ett gammalt familjenamn eller liknande. får man inte längre ha dubbelefternamn, vilket innebär att det så kallade mellannamnet blir osynligt. Tyvärr är det vanligt att det är kvinnans namn som blir mellannamn, vilket gör frågan viktig i ett jämställdhetsperspektiv. Den enklaste lösningen vore om man ändrade i namnlagen så att båda makar fick bära varandras namn i form av dubbelefternamn och att begreppet mellannamn avskaffas. Det är viktigt att vi har en namnlagstiftning som följer sin tid. är det vanligt att båda makar vill behålla sina efternamn, samt, om det var möjligt få bära den andre makens efternamn. Som lagstiftningen ser ut finns det allt för många inkonsekventa restriktioner och hinder som förhindrar människor att välja sina efternamn fritt bland familjens olika efternamn. Nuvarande lag är och är ; det är dags för en ny och modernare namnlagstiftning.
mot · GT02L269 · 2005-09-29 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en skyndsam återgång till tidigare lagreglering om förmånsrätt för företagsinteckningshavare. De nya reglerna om förändrad förmånsrätt för innehavarna av företagsinteckning (oftast bankerna) har varit ikraft . Förändringen innebar en försämring för inteckningshavarna genom att underlaget för utdelning minskades från av inteckningens värde. Redan när lagändringarna antogs uttalades inom stark oro för att förändringen skulle medföra försämringar av kreditmöjligheterna för de mindre företagen, särskilt för småföretag i glesbygd. beställde därför en snabb utvärdering av de nya reglerna av regeringen. Uppdraget att utvärdera gavs åt (), som lämnat en delrapport. Den utvisar med önskvärd tydlighet att oron var berättigad. Av institutets enkätsundersökning framgår bl.a. att av de tillfrågade företagen fått krediterna omprövade /05 med krav på ökade säkerheter och/eller kapitalinsatser, vilket är mer än vanligt. Andelen är signifikant högre för tillverkningsföretag. Av de företag som fått sina krediter omprövade uppgav att de hade ökat sitt risktagande genom borgen eller privata pantsättningar. Detta gällde särskilt för de mindre företagen (519 anställda). Erbjudanden om factoring och leasing hade getts till av företagen, dock i betydligt mindre grad till de minsta bolagen, som alltså även i detta avseende hamnat i strykklass. Ungefär hälften av de företag som fått sina krediter omprövade uppgav att tillväxtmöjligheterna försämrats som en följd av lagändringarna. Att utfallet för de mindre företagen av reformen har varit negativt bestyrks av andra undersökningar bl.a. av och av och av kraftiga opinionsyttringar i massmedierna av företrädare för dessa företag. Bankerna har uppgivit t.ex. att de har måst sänka belåningsgraderna för lån mot företagsinteckning ungefär i paritet med det försämrade säkerhetsvärdet. Det är uppenbart att detta slår hårt mot de företag som har få eller inga andra säkerheter att erbjuda. Från regeringshåll har antytts att någon omprövning av de nya reglerna inte kan bli aktuell förrän ITPS har lämnat sin slutrapport . framtid hänger på att de små företagen utvecklas positivt och att de kan bidra till den ekonomiska tillväxten i landet. Det är då helt kontraproduktivt att, som skett, införa regler om förmånsrätt som försämrar dessa företags möjligheter att verka. ITPS slutsats är att den mest naturliga åtgärden för att eliminera de negativa verkningarna av reformen är ett skyndsamt återställande av säkerhetsunderlaget från . En sådan ändring är synnerligen angelägen. Kreditförsörjningen är en så viktig del i ett företags verksamhet att det inte heller finns anledning att avvakta ITPS slutrapport innan rättelse vidtas, särskilt som den rapporten främst skall avse andra frågor än kreditförsörjningen. Sammanfattningsvis anser vi att säkerhetsunderlaget för innehavarna av företagsinteckning bör höjas från av inteckningens värde och att en sådan förändring bör genomföras skyndsamt.
mot · GT02L271 · 2005-09-27 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ändringar i förmånsrättslagen. följer inte förmånsrättslagen övrig lagstiftning när det gäller för anställda att få sina innestående lönefordringar utbetalade. Förmånsrätten gäller endast för intjänad lön före konkursdatumet. Lagen tar inte hänsyn till när lönen förfaller till betalning utan endast till intjänandedatum. Dessa tidpunkter kan skilja . Det är mycket vanligt att anställda har en månads innestående lön, vilket innebär att löneutbetalning sker först den 27:e i nästkommande månad. Först när lönen uteblir tar den anställde kontakt med sin fackliga organisation med begäran om hjälp. Därefter följer förhandlingsordningen enligt medbestämmandelagen. Tiden från när fordran uppstår till tidpunkten för konkursansökan blir mycket kort och en förutsättning för att en anställd skall få lönegaranti är att företaget försätts i konkurs. I vissa fall tappar den anställde hela lönefordran. Tidsfristen i förmånslagen bör förlängas för löntagare. Maximibeloppet för lönegaranti är fyra prisbasbelopp. En industriarbetare med genomsnittslön som är anställd i ett företag som går i konkurs och som har sex månaders uppsägningstid enligt lagen om anställningsskydd kommer med nuvarande regler inte att kunna få ut lönefordran för hela uppsägningstiden och inte heller för sin innestående semesterlönefordran. Maximibeloppet bör därför höjas för att omfatta fordran att motsvara minst en industriarbetares lagliga uppsägningstid och intjänade semester.
mot · GT02L272 · 2005-09-27 00:00:00 — begär att regeringen lägger fram förslag till sådan ändring av stiftelselagen att den underlättar förändringar och gör det möjligt att snabbare än avsluta en insamlingsstiftelse. I vårt land finns ett stort antal stiftelser. Både skattemässigt och ansvarsmässigt är det många verksamheter som fungerar mycket bra i stiftelseform. Men vi lever i ett föränderligt samhälle och med tanke på att nuvarande stiftelselag är borde det vara dags för en utvärdering av lagen för att se om den fungerat på ett tillfredsställande sätt. startas insamlingsstiftelser inom verksamheter som fullgjort sitt syfte eller har fått så förändrade villkor och minskad omsättning att de inte är berättigade att vara kvar. När då styrelsen vill lägga ner insamlingsstiftelsen stöter detta på problem eftersom stiftelselagen behandlar alla stiftelser lika. Det krävs väntan utan egentlig verksamhet eller ekonomiska transaktioner. Det man däremot måste göra är bokslut och granskning av revisorer vilket gör att det blir en stor kostnad för en stiftelse som har liten omslutning. Vårt förslag är därför att regeringen lägger fram förslag till om att ändra stiftelselagen så att det blir lättare att avsluta eller förändra en insamlingsstiftelse som förlorat sitt syfte.
mot · GT02L275 · 2005-09-29 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att skuldsaneringslagen skall utsträckas till att omfatta också aktiva näringsidkare. Tillväxtens betydelse för välfärden uppmärksammas alltmer. Enligt den allmänna uppfattningen måste särskilt villkoren för småföretagarna förbättras för att den svenska ekonomin skall utvecklas gynnsamt och tillväxten ta fart. De omständigheter som uppfattas som särskilt hindrande för småföretagsamhet rör dels beskattningen av näringsidkarens inkomster, dels komplexiteten i regelverket. Men även bristen på riskkapital har utpekats som hämmande för företagsamheten. En faktor som däremot inte varit föremål för någon mera omfattande diskussion rör situationen för näringsidkaren i samband med insolvens. I finns två uppsättningar lagar för att reglera sådana situationer, nämligen konkurslagen och skuldsaneringslagen. För en enskild näringsidkare är konkursinstitutet sällan till någon hjälp eftersom den enskilde näringsidkaren regelmässigt tvingas teckna en personlig borgen även för lån till näringsverksamheten. Inte heller skuldsaneringslagen är tillämpbar eftersom den inte omfattar aktiva näringsidkare. Jag anser att bör ta initiativ till ändringar i denna lag så att personer kan befrias från den överskuldsättning som uppstått som följd av näringsverksamhet utan att denne tvingas upphöra med sin näringsverksamhet. Det är viktigt i ett dynamiskt näringsliv att synen på misslyckande ändras så att den som misslyckats kan ges möjlighet att starta på nytt och inte tyngas av överskuldsättning .