mot · GT02Kr382 · 2005-10-04 00:00:00 — Sedan fonogramstödet radikalt sänktes 2001 har en försöksverksamhet pågått med som initiativtagare. Det har utmynnat i förslag till ett förändrat fonogramstöd för framtiden. har stödet framför allt varit inriktat på produktion, nu föreslås att samtliga delar av produktionsprocessen från inspelning till försäljning ska inbegripas. Man föreslår också att stödet ska inbegripa så väl nyproduktion som återutgivning. Alla produktioner som får produktions- eller marknadsföringsstöd genom försorg kommer också att distribueras till landets samtliga folkbibliotek. ser positivt på dessa förändringar. Men den viktigaste förändringen är att stödet anpassas till det mångkulturella samhället genom att kravet på att enbart svensk musik kan få stöd slopas. För att komma ifråga för stöd ska artister och upphovsmän vara svenska eller bosatta i . Det öppnar möjligheterna för en bredare utgivning där inte bara typiskt svensk musik kan komma ifråga för fonogramstödet. Folkmusikens ställning har stärkts och är en högst levande konstform som ständigt utvecklas. Folkmusik från vitt skilda länder har på ett mycket glädjande sätt knutit människor från olika kulturer närmare varandra, och vi ser en ständig korsbefruktning mellan olika folks folkmusik, så kallad världsmusik. anser att detta inte bara har kulturella värden, utan också demokratiska, då kulturen bidrar till att skapa förståelse över språkgränser och på så vis motverkar rasism och främlingsfientlighet. vill att det upprättas fler folkmusikcentra och folkmusikinstitut, och att festivaler och spelmansstämmors betydelse som mötesplatser uppvärderas. För att ytterligare stärka barn- och ungdomskulturens ställning anslogs för en treårsperiod ur Allmänna Arvsfonden till barn- och ungdomskultur. Regeringen har också tillsatt en arbetsgrupp för barnkultur med uppdrag att ta initiativ till ett modellsamarbete med ett antal kommuner som etablerat föredömliga former för arbetet med barn och kultur. Aktionsgruppen för barnkultur ska ge förslag på framtida insatser för att stärka barnkulturens ställning och göra en kartläggning av barnkulturen i . hoppas att aktionsgruppens arbete ska innebära en skjuts framåt för barnkulturen i . En viktig aspekt är att kunna överbrygga det gap som finns mellan barn- och ungdomsverksamhet gentemot vuxenverksamhet. får barn och ungdomar som tillhör ett ungdomsförbund bidrag till sin verksamhet. Om samma sorts verksamhet är del av en kulturorganisation riktad till alla åldrar får ungdomarna däremot bekosta sitt kulturutövande själva. Sådana regler bidrar till att skapa en ålderssegregation, vilket anser vara djupt olyckligt. vill därför att tillkännager för regeringen som sin mening att regler för bidrag till barn och ungdomar även ska gälla kulturorganisationer. Det finns fler anställda inom kultur- och fritidsverksamheten i kommunerna än , men än är det långt kvar till de nivåer som fanns . minskade dessutom antalet musik- och danslärare i kommunerna med över 200 personer, vilket är en olycklig utveckling, särskilt mot bakgrund av dansens starka frammarsch . Dansen har ökat mycket i popularitet, inte minst bland unga, och att då resurserna minskat ute i skolornas verksamhet är ett misslyckande för kommunerna. Barns utveckling gynnas av dans och musik, flera forskningsprojekt visar att barn med olika former av problem blivit mer ansvarstagande och utvecklat en större förmåga till samarbete genom att delta i dans- och musikpedagogiska projekt. Sex kommuner saknar fortfarande musikskola, vilket innebär att det finns barn som praktiskt helt saknar denna möjlighet att lära sig spela något instrument. Detta är djupt olyckligt. För många barn beror det också på vilken kommun man bor i om man har reell tillgång till musik- eller kulturskola. Tjockleken på föräldrarnas plånbok avgör. Fyra kommuner har avgiftsfri musikskola, medan lika många tar ut en avgift per termin. Rikssnittet ligger på per termin. Utvecklingen går dock i rätt riktning, inte minst tack vare det initiativ för dans i skolan som , Myndigheten för skolutveckling med flera, har tagit samt det arbete som , SmoK, lägger ner för att förmå kommunerna att inte svika barnets behov av att kunna uttrycka sig i musik. SMoK arbetar även med projekt som att även funktionshindrade skall få en bra undervisning på musik- och kulturskolorna. Att öka incitamenten för kommunerna att bredda sin uppsökande verksamhet för att nå barn som annars inte skulle söka sig till musik- och kulturskolornas verksamhet ser vi som en viktig uppgift för staten. Näst musiken är film den konstform som når flest människor. Med tekniska landvinningar som DVD och möjligheten till digitala sändningar över marknätet har utbudet av film dessutom ökat enormt . För att möta utvecklingen anser att det är viktigt att fria filmare ges större möjlighet att söka bidrag för produktioner. Det nya filmavtal som regeringen nu slutit med branschen är i sig positivt med ytterligare medel som tillförs filmskapandet, men det finns ytterligare åtgärder att ta till för att stärka svensk filmproduktion. fanns förslag om att inrätta en fond för att ytterligare stödja produktionen av svensk kvalitetsfilm producerad utanför de sändande bolagen. anser att regeringen ska ta fasta på det gamla utredningsförslaget om att en utvecklingsfond för fria filmare ska inrättas. Beträffande filmproduktion på våra nationella minoritetsspråk anser att det behövs en positiv särbehandling. Exempelvis samisk filmproduktion får konkurrera på samma villkor som andra vid ansökan om medel hos . Viss möjlighet finns för just samiska filmare att erhålla stöd från de medel som anvisas för samisk kultur och som disponeras av , men dessa medel är inte tillräckliga. Utredningen i Sameland och visar att det finns ett brett stöd för att upprätta ett resurscentrum för samisk och tornedalsfinsk film. För att detta ska bli verklighet, och även tillgängligt för samtliga nationella minoriteter krävs ökade resurser. vill därför att filmproduktion på något av de erkända minoritetsspråken ges positiv särbehandling i form av öronmärkta pengar. Där anges att kunskapen om jämställdhetslagens innehåll har varit genomgående låg bland filmbranschens aktörer. Inställningen till jämställdhet och jämställdhetsarbete har dock varierat mellan olika producenter. Sexuella trakasserier är enligt rapporten vanligt förekommande i branschen. Åtta av tio filmbolag har ingen jämställdhetsplan och än fler saknar en plan för att hantera sexuella trakasserier. anser att det ska ställas tydliga krav på att jämställdhets- och likabehandlingsplaner ska finnas i de verksamheter som får statligt filmstöd. Det allmänna kulturstödet till nationella minoriteters språk och kultur som fördelas av är av stor vikt. Enligt riktlinjerna ges prioritet åt insatser av strukturell karaktär och projekt med inriktning på barn och ungdom. Men stödet ska räcka åt så skilda verksamheter som teaterverksamhet, arkiv, bibliotek, utredningsverksamhet, konferenser, musikverksamhet etc. Det ger risk för fragmentering och att målen för de nationella minoriteterna inte nås. I vissa fall har man undersökt förutsättningarna för fasta samarbeten med andra kulturinstitutioner, och det är en bra utveckling som hoppas att uppmärksammat och kan bygga vidare på genom riktade stöd. Samisk kultur har en alldeles unik situation i , eftersom den samiska minoriteten har behandlats mycket illa av den svenska statsmakten. Tyvärr fortsätter övergreppen. Att ännu inte har antagit om ursprungsfolks rättigheter är även i ett internationellt perspektiv oerhört pinsamt. finns en stor del av de kulturhistoriskt intressanta och värdefulla samiska samlingarna inte på på det samiska museet utan i samlingar som förvaltas av till exempel och . När det nu finns ett centralt museum för den samiska kulturen så anser vi att detta museum också ska tillhöra de statliga ansvars- eller centralmuseerna. De kan sedan välja att ge tillstånd att visa upp valda delar av samlingen för att bredda möjligheterna för allmänheten att ta del av den samiska kulturskatten. vill därför att tillkännager för regeringen som sin mening att den samiska kulturskatten ska överföras till Ajtte fjäll- och samemuseum. Ajtte är huvudmuseum för den samiska kulturen, specialmuseum för fjällkedjans natur och kultur och därtill informationscentrum för fjällturister. Museet drivs i stiftelseform och finansieras av i , kommun, och genom statliga bidrag. Regeringen utser chef och styrelse. har i uppdrag att göra en utvärdering av den nuvarande ansvarsmuseirollen och ska omfatta förslag på hur ansvarsmuseirollen ska kunna utvecklas, men inte heller här nämns något om samekulturen. menar att regeringen tidigare skulle ha tagit initiativ till att även samekulturen infogas bland de statliga ansvarsmuseerna. ska nu på uppdrag av regeringen, efter ett initiativ från specifikt utreda den möjligheten. Det finns åtta regionala mångkulturkonsulenter som ska verka som inspiratörer för utvecklingen regionalt och ge hela befolkningen nya möjligheter att framföra eller uppleva en mångfald av kulturella uttryck. Staten står för halva kostnaden för mångkulturkonsulenterna, resten ska de regionala huvudmännen skjuta till. åsikt är att konsulenterna borde bli fler. har som syfte att alla kulturverksamheter i landet ska spegla den etniska och kulturella mångfalden. Det ser som mycket positivt, och vi instämmer också i målet att mångkulturåret ska ge en långsiktig effekt på kulturutövande och kulturutbud som ska upplevas som jämställt och tillgängligt för alla, och aktualisera även andra uttryck än de traditionellt svenska eller västerländska. anser därför att regeringen redan i ett tidigt skede definierar hur man vill ta tillvara erfarenheterna från mångkulturåret för att uppnå målen i ett längre tidsperspektiv. Ett samhälle som ger alla möjlighet att utvecklas kulturellt blir också ett samhälle som har lättare att förstå och ta till sig andra kulturer och står därför bättre rustat att motarbeta rasism och främlingsfientlighet. I den ekonomiska globaliseringens tidevarv är det oerhört angeläget att lyfta fram kulturens kraft vad avser internationell solidaritet för att motverka den ekonomiska globaliseringens negativa sidor. När människor från olika delar av världen möts och bjuder varandra till olika kulturyttringar tror vi att det positivt påverkar det globala arbetet för demokrati och fred. anser det därför viktigt att stärka de ekonomiska förutsättningarna för detta utbyte. För internationella kulturarbetare som kommer till gäller i vissa fall att de måste få arbetstillstånd inom ramen för internationellt utbyte. Detta regleras i utlänningslagen (1989:529), utlänningsförordningen (1989:547) och i AMS riktlinjer för handläggning av arbetstillstånd. Det har visat sig att det ibland varit svårt för arrangerande part i att få ett sådant arbetstillstånd beviljat för sina inbjudna gäster. Därför menar att det är önskvärt med en översyn av nämnda förordningar med ambitionen att underlätta internationellt samarbete på kulturens alla områden. gör ett gott arbete för att förmedla och sprida svensk kultur. I stora internationella kulturarrangemang, där svensk kultur är en del av ett större utbud, vill vi dock framhålla att Svenska institutets ställning behöver stärkas. För att inte kulturinstitutionernas anslag ska ätas upp av ständigt ökade hyreskostnader, med försämrad verksamhet som följd, har länge arbetat för hyressänkningar. menar att de pengar som minskade hyreskostnader ger ska få behållas inom kulturinstitutionerna, vilket inte alltid varit fallet. Själva vitsen med att sänka hyreskostnaderna är ju budgetförstärkning för den enskilda institutionen. Ett kunskapssamhälle med en deltagande demokrati kräver saklig information, aktiv samhällsgranskning och grävande journalistik. Vi ser positivt på framväxandet av ett nytt medielandskap och vill att presstödet ska omfatta också nya medier. Ett rikt utbud av medier måste ta ansvar för att hålla en öppen och bred debatt levande i viktiga samhällsfrågor. förändras medieindustrin allt snabbare och intressekonflikter uppstår mellan rättssäkerhet och integritet både vad gäller ägande och utbud. En starkare lagstiftning mot ägarkoncentration är viktig för att garantera mångfald av åsikter och yttrandefriheten i samhället. En sådan lag är redan utredd men några förslag har inte lagts fram av regeringen. vill därför att regeringen får i uppdrag att skyndsamt lägga fram förslag till en lag mot mediekoncentration. Grunden för public service-företagens sändningsverksamhet är att den skall bedrivas självständigt i förhållande till olika ekonomiska eller politiska maktsfärer i samhället. I riktlinjer för radio och tv i allmänhetens tjänst anges att programföretagens sändningsrätt skall utövas opartiskt och sakligt och ge utrymme åt en mångfald av åsikter och meningsyttranden. ståndpunkt är att public service-företagen inte får styras i sin nyhetsbevakning, men att debattider inför allmänna val ska fördelas så att en rimlig balans ges mellan de olika riksdagspartierna. De flesta demokratiska länder har någon form av föreskrifter på hur medierna ska sköta valbevakningen. Men i finns inte några sådana regleringar. vill därför att regeringen återkommer med förslag till regler för en jämlik valbevakning. kan även konstatera att SVT inte förmår presentera en så djup och bred nyhetsförmedling som är nödvändig för att demokratin inte ska urholkas. har tidigare lyft fram problemet kring likriktningen mellan SVT:s två nyhetskanaler och fått gehör för att ge i uppdrag att följa hur stor del av nyhetsinslagen i de två kanalerna som är identiska. Textning i tv är till ovärderlig hjälp för hörselskadade, men också för t.ex. människor med läs- och skrivsvårigheter och invandrare. Att ge så många som möjligt reell möjlighet att ta till sig innehållet i programutbudet är en viktig demokratisk princip. anser därför att SVT måste nå upp till målet att texta av program med svenskt ursprung och vill därför att ger regeringen detta till känna. Public service-sändningar från våra grannländer vill nu då det digitala tv-nätets utbyggnad är högaktuellt lyfta frågan om de nordiska ländernas public service-sändningar. Kulturell gemenskap förenar de nordiska länderna. Tv-samarbetet har alltid ansetts stärka samhörigheten och den språkliga och kulturella gemenskapen. Det tv-samarbete som utvecklats mellan de nordiska public service-företagen har fungerat relativt väl, även om det inte helt motsvarat de många ambitiösa planer som gjorts upp . Public service-företagens och den politiska viljan att utnyttja de nya möjligheterna är avgörande för om digitaltekniken slår igenom även när det gäller om vi har tillgång till grannländernas tv-utbud eller inte. Distributörerna av programmen, främst innehavarna av kabelnäten, avgör också om det är nordiska eller andra program vi som tittare kan se. Redan nu kan de flesta nordiska public service-kanalerna göras tillgängliga i de flesta av näten. prioriteras trots allt andra program än de nordiska i kabelnäten. Eftersom det frekvensutrymme som de digitala sändningarna upptar är betydligt mindre än vad som behövs vid analoga sändningar så finns också utrymme för fler kanaler. En utredning som dels kan utröna tittarnas intresse för att kunna se program från våra grannländer samt hitta lösningar på frågor av juridisk eller ekonomisk karaktär bör därför ges i uppdrag till regeringen att genomföra. beslutade att rekommendera de nordiska länderna att i respektive land hitta lösningar som i högre grad kan ge allmänheten större möjligheter att se de övriga ländernas public service-kanaler. anser att det är hög tid att från svenskt håll hörsamma den rekommendationen. kanaler har stor betydelse för grundläggande demokratiska värden såsom yttrandefriheten och möjligheten att ta del av den parlamentariska debatten, utan att informationen filtreras. Genom en öppen kanal får medborgarna använda tv-mediet på egna villkor och med direkt access till demokratiska forum på allt ifrån nivå till direktsända debatter i . Verksamheten är även viktig då många invandrarföreningar driver verksamhet i Öppna kanaler. har drygt en miljon svenska hushåll tillgång till öppna kanaler. De öppna kanalerna sänder i kabelnäten, men planerar att snart även börja sända i marksänd digital-tv. Verksamheterna baseras på ideellt arbete och att distributionen i kabelnäten är kostnadsfri för ett s.k. lokalt kabelsändarföretag som förordnas av staten. Reklamfinansiering får ej förekomma. Något offentligt stöd finns inte i form av statligt bidrag eller andel av tv-avgiften. Ett mindre årligt bidrag för att utveckla folkrörelsernas möjligheter att använda tv-mediet som forum för kommunikation har dock inrättats. Istället är det i första hand de större kommunerna som ger verksamheten bidrag, vilket leder till regionala skillnader. Detta är inte acceptabelt. Det är viktigt att människor, oavsett var de bor får tillgång till fria medier. vill därför att förutsättningar för ett statligt stöd ska utredas, liksom är fallet i bland annat och . Det är de flesta av våra värderingar tar form. Ungdomar matas med en ofattbar informationsmängd från olika källor. Vilken betydelse har medieområdet för dem som är unga? Vad innebär det att växa upp med våldsinriktade dataspel och ögonblicklig tillgång via internet till pornografi och rasistpropaganda? anser att det behövs en ständig debatt och forskning kring den här typen av frågor. Tillgången till information måste vara fri. Men det är nödvändigt att ge ungdomar de verktyg som behövs för att handskas med informationen. Mediernas könsstereotypa bild av människor Mediernas bild är i huvudsak den aktive mannen och den passiva kvinnan. Det gäller inte bara fiktion, utan även i nyhetssammanhang används män för att illustrera makt och kvinnor för att illustrera offer. Att detta spelar roll framgår av den forskning som har påvisat att flickor som ser mycket på tv får minskat självförtroende, medan pojkar som gör detsamma får stärkt självförtroende. Vid FN:s fjärde kvinnokonferens, 1995, antogs ett handlingsprogram, Platform for Action. Där betonas bland annat mediernas genomslag vad gäller opinionsbildning och möjligheter att belysa kvinnors villkor. Här slogs även fast att det är ländernas regeringar som är ansvariga för att bilden av kvinnan i medierna är jämställd. Men även mansrollen och hur den könssterotypa medieskildringen påverkar denna behöver belysas. vill därför att regeringen ska återkomma med förslag till hur man kan arbeta för att motverka den brist på jämställdhet som medierna genomsyras av. utvecklades nya tekniker och metoder för att dokumentera föremål, byggnader och landskap digitalt. Många av teknikerna fanns redan tidigare, men har först nu blivit så billiga att de fungerar i kommersiella och vetenskapliga sammanhang. Framför allt har IT-revolutionen förbättrat möjligheterna att digitalt filtrera och förädla informationen. pågår diskussioner om hur nya tekniker och metoder för digital dokumentation kan användas inom kulturarvssektorn och öppna nya perspektiv på vår historia. Men även tillgänglighetsaspekten behöver diskuteras och vara ett tydligt uppdrag för de myndigheter som berörs. Med kulturmiljö menas en miljö som är intakt och berättar något om en mänsklig verksamhet. som strävar efter kulturell mångfald vill vi värna det inhemska kulturarvet. Kulturarvet är viktigt för vår förståelse för vår historia, och därmed också för oss själva. har tidigare fått igenom kraftfulla förstärkningar till kulturmiljövård. Genom stärktes även kulturmiljöns ställning, i och med möjligheterna att inrätta kulturreservat. Det handlar inte bara om skydd av vissa byggnader utan om skydd för hela kulturmiljöer, som unika odlingslandskap eller äldre bebyggelse som helhetsintryck. Tillsynen och efterlevnaden av nuvarande regler lämnar dock mycket att önska. Men att utveckla medel för att administrera kulturminnesvård, kulturmiljövård och kulturarvsarbete är inte tillräckligt, om inte också återkopplingen till allmänheten fungerar tillfredsställande. Som exempel är lagliga och ekonomiska möjligheter att inrätta kulturreservat meningslösa om det inte också finns kunskaper om hur miljöerna skall vårdas och vad de har att berätta om den historiska situation som skapat dem. Inte minst är det viktigt att informationen till allmänheten är såväl saklig som lättillgänglig när planer läggs fram som på olika sätt innebär ingrepp i kulturmiljön. som ansvarar för skydd, dokumentation och vård av vår kulturmiljö har av regeringen fått ett breddat uppdrag. Det innebär att myndigheten ska fokusera mer på ett ökat medborgarinflytande och en breddad delaktighet från lokala föreningar i kulturmiljövården, vilket är ett uppdrag instämmer i. Men extra resurser för att på ett tillfredsställande sätt genomföra detta uppdrag har inte avsatts. Det ser som bekymmersamt. Myndigheten har själva öppet ställt frågan om regeringen menar allvar med uppdraget, eller om det bara är slott och herresäten som i praktiken ska vårdas. Många lokala initiativ för att bevara mindre kulturarv får avslag på sina ansökningar. vill att en översyn av kulturmiljövården genomförs med syfte att säkerställa att alla typer av skyddsvärd kulturmiljö får en rimlig tilldelning av stödåtgärder. är också en av de myndigheter som ska utlokaliseras från som en följd av försvarsbeslut. menar att det ställer stora krav på regeringen att noga följa utvecklingen så att myndighetens verksamhet inte blir lidande av till exempel oförutsebara flyttkostnader eller andra omställningskostnader. Arbetslivets historia röner allt större intresse, framför allt lokalt, där många punktinsatser görs för att bevara vårt kulturella arbets- och industriarv. Det finns i ett stort antal arbetslivsmuseer. Det är angeläget att även staten tar ansvar för dessa. I de statliga och kommunala arkiven finns rötterna till vår gemensamma offentliga historia. Både för folkstyret och forskningen är det av största vikt att allt material som enligt svensk lag ska arkiveras verkligen bevaras och hålls tillgängligt för samtida och framtida allmänhet, forskare och journalister. Vården av de statliga och kommunala arkiven måste därför prioriteras. Inom den offentliga sektorn bedrivs alltmer verksamhet av någon annan än staten eller kommunen själv; allt från ideella organisationer, privata bolag eller andra aktörer finns numera där som utförare av den offentliga verksamheten. När verksamheten utförs av en privat aktör, så minskas också i många fall allmänhetens möjligheter till insyn i verksamheten; dels gäller inte längre offentlighetsprincipen, dels har inte längre enskilda som finns i den privatiserade verksamheten någon automatisk rätt till insyn i verksamheten. När verksamheten avslutas uppstår också frågor om vem som ska ta hand om och förvara materialet från verksamheten. Dessa problem kan delvis lösas genom avtalsreglering (jämför t.ex. 3 kap. 17 och 18 §§ kommunallagen ([1991: 900]) men inte alls på ett sådant sätt att allmänheten garanteras samma insyn som om verksamheten bedrivits av kommunen eller staten själv. Vi anser det vara av stor vikt att material rörande denna verksamhet så långt som möjligt bevaras och hålls tillgänglig för allmänheten. Detta kan ske på olika sätt men ett kan vara att det hålls tillgängligt via de kommunala eller statliga arkiven. Frågan om omfattningen av insynen, arkiveringen och hur detta närmare ska ske, bör bli föremål för en särskild utredning. Arkiv handlar även om tillgång till det riktigt gamla materialet. har vid ett flertal tillfällen aktualiserat att stora delar av det historiska materialet håller på att brytas ned. Det handlar bl.a. om material . En utförlig redovisning av vilka insatser som krävs för att den fysiska statusen hos arkivhandlingarna i , och landsarkiven ska nå en acceptabel nivå, har således på regeringens uppdrag skett av 1999.