ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GT02L277 · 2005-09-30 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att även studieskulder som inte förfallit till betalning aktivt skall beaktas när en plan för skuldsanering skall beslutas. Den gällande lagen (1994:334) om skuldsanering trädde i kraft . Huvudregeln i denna lag är att en skuldsanering skall omfatta alla de penningfordringar som uppkommit före den dag när beslut om att inleda skuldsanering fattas. För vissa skulder gäller att kronofogdemyndigheten eller rätten har givits utrymme att bedöma och fatta beslut huruvida dessa skulder skall omfattas av skuldsaneringen eller inte i det enskilda fallet, vilka fordringar detta är framgår av skuldsaneringslagen. Det framgår här att vad gäller studieskulder, så skall endast skulder som förfallit till betalning omfattas av skuldsaneringen. Detta innebär att en person som fullföljt en skuldsanering kan komma i en orimlig situation när plötsligt krav på återbetalning av en studieskuld blir aktuell i samma stund som personen i övrigt är skuldfri. Även om det finns vissa möjligheter att anpassa återbetalningstakten till betalningsförmågan så innebär detta att en ofta skör ekonomi ytterligare kan belastas på ett olyckligt sätt. Om vid beslut om skuldsanering även dessa skulder aktivt tas i beaktande skulle detta för den enskilde kunna vara av stor betydelse för att kunna bygga upp en fungerande ekonomi efter en ofta mycket kännbar period av skuldsanering. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.
mot · GT02L278 · 2005-09-30 00:00:00 — begär att regeringen återkommer till med förslag till ändrad patentlagstiftning och andra åtgärder som krävs för export av billiga läkemedel till . Vid i bekräftades att ger möjlighet att vid nationella hälsokriser genom tvångslicenser få tillgång till läkemedel för sjukdomar som hiv/aids, tbc och malaria. En rad utvecklingsländer saknar den produktionskapacitet som är nödvändig för att i praktiken kunna utnyttja denna möjlighet. Efter långa och svåra förhandlingar lyckades WTO finna en lösning på detta problem och ett avtal om detta presenterades . Syftet med avtalet är att ge människor i mycket fattiga länder tillgång till bromsmediciner mot hiv/aids och vaccin mot bland annat tbc och malaria. Avtalet innebär bland annat att länder med egen produktionskapacitet vad det gäller läkemedel skulle kunna exportera billiga kopior av läkemedel, så kallade generika till länder som saknar egen produktionskapacitet och som på grund av fattigdom vid omfattande nationella hälsokriser saknar möjlighet att handla läkemedel på en öppen marknad. fattade som första land i världen beslut om att ändra den kanadensiska export- och patentlagstiftningen för att underlätta export av generika till fattiga länder med omfattande nationella hälsokriser. kan inte ensamt uppfylla de behov som finns på dessa områden. Inte minst vad det gäller bromsmediciner mot hiv/aids och vaccin mot tbc är behovet stort. En mängd hotas av katastrofer, inte enbart i form av mänskligt lidande utan också befolkningsmässigt och ekonomiskt. Enbart i finns det betydligt mer än 5 miljoner hiv-smittade. I hela uppgår antalet smittade nu till långt över 30 miljoner. FN:s generalsekreterare samt ett antal hjälporganisationer har uppmanat andra länder att följa exempel. Mot denna bakgrund bör regeringen återkomma till med förslag om förändringar av svensk patentlagstiftning och andra åtgärder som underlättar export av billiga läkemedel till fattiga länder med nationella hälsokriser.
mot · GT02L279 · 2005-09-30 00:00:00 — beslutar om sådan ändring i förmånsrättslagen så att bankernas förmånsrätt återgår till . Många företagare i vill utveckla sina företag och därmed bidra till sysselsättning och välfärd. De ser med oro och frustration på brister vad gäller kreditgivning, möjligheter att attrahera externt riskkapital samt att bygga upp eget kapital för de investeringar som behövs. Den nya förmånsrättslagen som trädde i kraft är ett hot mot regional utveckling och har ställt till det riktigt ordentligt för småföretagen och då framför allt i glesbygderna! I samband med att förmånsrättslagen ändrades gjordes inga förändringar i banklagen. Förändringen innebar i praktiken att kreditgivarna redan före lagens ikraftträdande började agera för att motverka den förändrade lagstiftningens effekter. Förmånsrättslagen, av vissa kallad: den nya konkurslagen, reglerar hur olika fordringsägares anspråk på tilldelning vid konkurs ska vägas mot varandra. Tyvärr är det också regler som riskerar att stjälpa många fler friska företag. Förmånsrättsreglerna gör att många företag, som inte har några problem, får svårare att klara sin kreditförsörjning. Eftersom bankerna ställer högre krav på säkerhet blir följden bland annat högre soliditetskrav på företagen, krav på personlig borgen och uppsagda krediter. I våra glesbygder är säkerheter redan mycket lågt värderade. En omprövning av företagens krediter riskerar att beröva framför allt småföretagen en väldig kreditvolym till överkomliga villkor. Denna utveckling slår mycket hårt mot glesbygdens företag. En del får svårt att överleva. En del hämmas i sin utveckling. Förmånsrättslagen har en inriktning på konkurser. Av ca 800000 företag beräknas cirka en procent gå i konkurs. Här gör man en lagstiftning som drabbar kanske 100000-tals företag för att lösa en speciell situation för ett litet antal företag. Lagen är såväl småföretagarefientlig som tillväxthämmande! De allra flesta företag måste låna pengar för att kunna bedriva sin näringsverksamhet. Därför måste det vara möjligt att låna pengar till företagande. Men bankerna får enligt lag inte äventyra allmänhetens insatta pengar och måste gardera sig så att de får tillbaka utlånade medel om företagaren skulle misslyckas och tvingas gå i konkurs. För att få låna pengar hos banker eller andra kreditgivare måste företagen därför ha säkerheter att erbjuda. Säkerheterna utgörs t.ex. av fastigheter, kundfordringar, varulager. Förmånsrättslagen reglerar den turordning i vilken fordringsägare får utdelning vid konkurs. För bankerna innebär den nya lagen att de vid konkurs inte längre får ut av säkerheten utan . Eftersom bankerna under alla omständigheter är tvungna att säkra sina lån, så måste de då kräva in ytterligare säkerheter av företagen. På grund av det glapp som uppstår mellan och kräver nu bankerna nya säkerheter från företagaren. Det företag som då inte har ytterligare säkerheter att erbjuda urholkar sina tillgångar och tvingas ibland trots en bra verksamhet i konkurs helt i onödan. Bankernas förmånsrätt måste därför återställas till .
mot · GT02L284 · 2005-09-29 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den svenska namnlagen bör ändras så att en person med dubbelt medborgarskap, däribland svenskt, och som fötts utanför och i födelselandet först tilldelats ett namn enligt detta lands lagar, ges möjlighet att behålla detta namn även om han eller hon senare i livet skulle bosätta sig i . En person med dubbelt medborgarskap, däribland svenskt, tilldelas vid inflyttning till ett namn som är förenligt med svensk namnlag, oavsett vilket namn personen bär i det andra land som han/hon också är medborgare i. På så sätt kan en och samma person leva sitt liv med två olika formella identiteter, en svensk och en annan. I en alltmer globaliserad (och terrorfruktande) värld torde det vara problematiskt att resa med två pass där namnen skiljer sig åt mellan de båda resehandlingarna. Dubbla formella identiteter torde såväl kunna utgöra en avsevärd olägenhet för den enskilde, som för de myndigheter som ansvarar för gränsövergångar och säkerhetsfrågor. En isländsk kvinna bor med sin familj i , men sonen och hon själv är folkbokförda på eftersom hon jobbar för en internationell organisation. Barnets far är svensk och deras gemensamma son har dubbelt medborgarskap. Barnet föddes på och fick där registrera sitt namn enligt isländskt namnskick. Föräldrarna är gifta. Familjen vill nu flytta till men har förstått att den svenska namnlagen inte möjliggör för sonen att registreras i under sitt nuvarande namn, eftersom han är svensk medborgare och därmed måste ha ett namn som är i överensstämmelse med svensk namnlag. Han har som alltså redan ett namn som är registrerat såväl på som i . Namnet innehåller förnamnet + faderns förstanamn () + efterleden son (patronymikon), samt ett släktnamn, , efter fadern (). På är båda dessa sistnämnda namn registrerade som efternamn. Enligt svenska regler kan pojken inte få heta , inte ens i mellannamn, eftersom varken modern eller fadern har detta namn. Enligt den svenska namnlagen måste pojken heta antingen eller som modern, , i efternamn. Föräldrarna har även fått veta att barnet inte kan befrias från sitt svenska medborgarskap som ett sätt att få behålla sitt namn, eftersom man inte kan befrias från något som man fått automatiskt vid födseln. Dessutom skulle det i så fall kräva att man har ett svensk personnummer, vilket i sin tur kräver att man har registrerats (under fel namn) i . Slutsatsen borde vara uppenbar; namnlagen bör ändras så att en person med dubbelt medborgarskap ska ha rätt att behålla sitt namn även vid en inflyttning till .
mot · GT02L285 · 2005-09-29 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den svenska namnlagen bör ändras så att rätten att välja namn enligt ursprungslandets namnregler skall gälla även finländska, norska och danska medborgare. En finländsk, norsk eller dansk medborgare, bosatt i , upplever svårigheter vid namngivning av sina i födda barn. Orsaken är att alla utländska medborgare, med undantag för ovan nämnda nationaliteter, kan välja mellan ursprungslandets namnregler och den svenska namnlagen. Med tanke på att namnlagarna i , och inte helt överensstämmer med den svenska namnlagen ger detta upphov till vissa bekymmer. En invandrad norsk medborgare med namnet som efternamn, har i den svenska folkbokföringen fått namnet registrerat som mellannamn. Kvinnan har ett barn som fötts i och fått efternamnet . Det i födda barnet förvägras dock ta efternamnet då ingen av föräldrarna bär detta efternamn (har ju i registrerats som ett mellannamn). Kvinnans familj har hetat i fyra generationer och hon önskar att hennes andra barn ska få ärva samma efternamn som hon själv och det äldre syskonet har. Slutsatsen bör vara att den svenska namnlagen ändras så att rätten att välja namn enligt ursprungslandets namnregler även ska gälla finländska, norska och danska medborgare.
mot · GT02L288 · 2005-09-21 00:00:00 — begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning som innebär att det blir möjligt att registrera testamenten. Enligt ska ett testamente för att vara giltigt upprättas skriftligen och bestyrkas av två vittnen som ska närvara när testator skriver under handlingen (ÄB 10kap. För återkallelse av ett testamente finns det inga formaliakrav utan det räcker med att den som upprättat testamentet har förstört det eller eljest otvetydigt givit till känna att testamentet inte längre skall gälla (ÄB 10:5). Om testamentet försvinner eller förstörs av någon annan än den som upprättat det så gäller det alltså fortfarande. I praktiken har bevisbördan för att det försvunna testamentet inte har återkallats i vederbörlig ordning placerats på testamentstagarna. Enligt huvudregeln räcker inte heller kopior av ett försvunnet testamente som bevisning för att rättshandlingen fortfarande gäller. Enligt 26§ protokollskungörelsen (1971:1066), som är upphävd, skulle det vid varje tingsrätt föras ett s.k. avhandlingsprotokoll där bodelningshandlingar och andra handlingar, såsom testamenten, kunde tas in till framtida säkerhet. Syftet med detta förfarande var att ge en möjlighet för den som så önskade att försäkra sig om att en viktig rättshandling skulle bevaras för framtiden. Protokollskungörelsen upphävdes med verkan från och ersattes av förordningen (1996:271) om mål och ärenden vid allmän domstol. I samband härmed avskaffades avhandlingsprotokollet och det blev alltså inte längre möjligt att registrera handlingar i detta protokoll (prop.1995/96:115). Denna reform hade sin grund i ett förslag från (Domstolarna inför 2000-talet SOU1991:106). Motivering till ändringen var att registrering av bevis till framtida säkerhet är möjligt i enlighet med bestämmelser i . 1§ får dock registrering endast ske om det föreligger en konkret fara för att beviset, dvs. testamentet, går förlorat. anser att ordningen för registrering av testamenten inte är tillfredsställande. En del förvarar testamente i bankfack. Alla har dock inte möjlighet till det. Det är viktigt att alla, oberoende av social tillhörighet, har tillgång till en möjlighet att säkerställa vad som ska hända med deras kvarlåtenskap. Även vid förvaring i bankfack saknas garantier för att testators sista vilja verkligen kommer att följas eftersom testamentet riskerar att försvinna. anser således att det finns skäl att återinföra en möjlighet till registrering av rättshandlingar som t.ex. testamenten. En sådan registrering skulle kunna administreras av som har hand om folkbokföringen. Regeringen bör därför lägga fram förslag till lagstiftning som innebär att det blir möjligt att registrera testamenten.
mot · GT02L289 · 2005-09-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den totala premiepensionen för makar och sambor skall fördelas lika mellan dem om de inte begär att denna regel inte skall tillämpas.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att makars intjänade pensionsrättigheter bör delas lika i samband med bodelning. 1 Yrkande 1 hänvisat till SfU. Det nya pensionssystemet ger möjligheter att överföra premiepensionen mellan makar om detta begärs särskilt. Därigenom skall de kunna utjämna pensionerna mellan sig. Den med högre intjänad pension kan överföra intjänad premiepension till den med lägre intjänad pension. Denna möjlighet är okänd för många. Jämställdhetsskäl talar för att grundregeln för makar och sambor bör vara att deras totala intjänade premiepension automatiskt delas lika mellan dem. Detta bör gälla även för makar och sambor som saknar gemensamma barn. De som inte vill tillämpa denna regel skall aktivt begära detta. Den exakta utformningen bör utredas närmare. Därvid bör också prövas en skärpning av reglerna om pensionsrättigheter vid skilsmässa. Kvinnor tjänar generellt sett mindre än män vilket de facto påverkar pensionen. pensionssystem var i vissa delar mer generöst mot kvinnor eftersom pensionen grundade sig på de 15 bästa åren. Kvinnorna hade därmed faktiska möjligheter att tjäna in en dräglig pension efter att ha tagit hand om hem och barn . I det nuvarande pensionssystemet är det raka rör mellan intjänade pensionsrättigheter och vad man får i pension. har män därför betydligt högre pensioner än kvinnor. Så länge äktenskapet/samboförhållandet varar har båda makarna rätt till en likvärdig levnadsstandard även om de bidrar olika genom sina inkomster. Därför borde de intjänade pensionsrättigheterna följa samma princip. Mannens och kvinnans intjänade pensionsrättigheter bör läggas ihop och fördelas lika i samband med skilsmässa och bodelning. Det skulle innebära att den inkomstutjämning som sker inom äktenskapet/samboförhållandet även skulle utjämna pensionerna. Med dagens regler ingår privata pensionsförsäkringar i bodelningen. Det är fler kvinnor än män som sparar i individuella pensionsförsäkringar. Vid en bodelning måste alltså kvinnan avstå från hälften av sin inbetalda pensionsförsäkring. Hon kan däremot inte göra anspråk på makens högre pension. Om de politiska beslutfattarna menar allvar med allt tal om jämställdhet som även innefattar ekonomisk jämställdhet bör denna orättvisa anses som oacceptabel.
mot · GT02L293 · 2005-09-27 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om höjd betalningsnivå för huvudman enligt . Det är många som har det svårt i vårt samhälle . Det gäller inte minst de som är arbetslösa, handikappade och sjuka. Därför är det motiverat att ha trygghetssystem som gör att de kan känna trygghet för framtiden. Trygghetssystemen är inte heltäckande. Människor ramlar emellan skyddsnäten. Utgångspunkten för samhällets solidaritet med de svaga måste utgå ifrån att sätta människan framför systemen. En kategori som har fått det klart sämre genom att systemen automatiskt förändrats är huvudmän som anlitar god man. De har fått det sämre ekonomiskt och som följd därav har det blivit svårare att rekrytera gode män. I regleras hur kostnaderna för en huvudman som har god man ska regleras. Om huvudmannens beskattningsbara inkomster överstiger två basbelopp, strax , skall enligt arvodet till gode mannen och förvaltaren betalas av huvudmannen. Om den beskattningsbara inkomsten understiger två basbelopp skall arvodet till gode mannen betalas av kommunen. När pensionerna höjts för huvudmännen har den beskattningsbara inkomsten på vilken arvodena beräknas också höjts. Detta har inneburit att alltfler huvudmän nått tröskeln och kommit upp i beskattningsbara inkomster över ca och därmed själva blivit helt betalningsskyldiga för arvoden till gode män och förvaltare. som inkomsten ökat har skatten också ökat för huvudmännen vilket gjort att nettoinkomsten för huvudmannen är ungefär densamma. Förändringarna har medfört att alltfler huvudmän utan att deras reella standard förändrats råkat hamna över gränsen för betalningsskyldighet. Många av dem tvingas leva med väldigt små marginaler där gränsen för existensminimum är påtaglig av skäl de inte själva kan råda över. Dessa huvudmän som på grund av systemens förändring fått det klart sämre är inte hjälpta av en hänvisning till att utredningar pågår. De måste få en förändring inom rimlig tid. Det enda raka är att snabbt förändra så att nivån för det självbetalda arvodet höjs. Att alltfler huvudmän själva får betala arvoden till sin gode man försvårar också kommunernas rekrytering av gode män och förvaltare, vilket är svårt nog. Inkomstosäkerheten och det låga arvodet gör att rekryteringen blir ännu svårare. Detta sammantaget visar att de ändrade förhållanden som inträffat motiverar en förändring av om inte situationen för många huvudmän med små inkomster och ibland stora skulder skall bli orimlig. Nivån för när huvudmannen skall betala arvodet bör höjas från nuvarande två basbelopp till tre basbelopp. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.
mot · GT02L300 · 2005-09-29 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen skall se över möjligheten att utforma arvslagstiftningen så att den efterlevande partnerns intresse bättre tas till vara i förhållande till särkullbarns rätt att få ut sin laglott. Särkullbarns rätt till att få ut arv Särkullbarns rätt att utfå sitt arv vid förälderns död kan i vissa fall skapa problem för den efterlevande partnern. Framförallt gäller det när tillgångarna i dödsboet i huvudsak består av värdet på en fastighet som utgör den efterlevandes bostad. I de fallen kan den efterlevande bli tvungen att sälja fastigheten och principen om att få sitta i orubbat bo kan inte upprätthållas. Parets gemensamma barn har inte rätt att kräva ut sin del av arvet just med hänvisning till principen om orubbat bo. Den bakomliggande argumentationen för dagens regelsystem är att särkullbarnens del av arvet ska garanteras genom rätten att få ut arvet vid förälderns död. Om samma regler som gäller för de gemensamma barnen skulle gälla för särkullbarnen finns risk för att arvet skulle kunna försvinna, genom gåvor och andra transaktioner. har tidigare avvisat motionsyrkanden om särkullbarnsrätt till arv (bet.2002/03:LU10 s.35, bet.2003/04:LU22 s.33, bet 2004/05:LU9 s.9). erinrar härvid om att frågan om särkullbarns rätt till arv varit föremål för överväganden av (SOU1998:110) och hänvisar till pågående beredningsarbete inom . konstaterar att något resultat av det pågående arbetet inom departementet inte presenterats . Enligt vår mening vore det önskvärt med ett regelsystem som är utformat på ett sätt som tillvaratar både särkullbarnens och den efterlevandes intresse. Detta kan ske genom att särkullbarnen inte ges rätt att få ut sin del av arvet förrän den efterlevande avlider, som deras arvsrätt garanteras genom införande av någon form av bankgaranti. Regeringen bör därför se över möjligheten att utforma arvslagstiftningen så att den efterlevande partnerns intresse bättre tas till vara i förhållande till särkullbarns rätt att få ut sin laglott. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.
mot · GT02L304 · 2005-09-28 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om de nya förmånsreglerna. Från gäller nya förmånsrättsregler vid företagskonkurser. Dessa omfattar även äldre lån i företag. Reglerna innebär att bankernas rätt att hämta eventuella tillgångar ur ett konkursbo halveras, varför säkerhetskraven ökat avsevärt. Detta är inte minst tydligt i , där långa avstånd, brister i infrastrukturen och andra liknande förhållanden redan innebär svåra konkurrensnackdelar för norrländska företag. Lönsamma och expansiva småföretag i inland drabbas nu av uppsagda lån, krav på personlig eller borgen. De får uppmaningar att gå i konkurs, för att sedan eventuellt kunna starta sin verksamhet på nytt. Den reform som genomförde har visat sig innebära en del problem, som kan vara särskilt gällande för småföretag i glesbygden. Därför är det viktigt att regeringen noga följer utvecklingen inom området.
mot · GT02L305 · 2005-09-30 00:00:00 — begär att en sådan ändring i görs att nära anhöriga, som mor- och farföräldrar, får rätt att föra talan om umgänge. Barn har behov av umgänge med fler personer än endast sina föräldrar. Även andra personer som står dem nära som till exempel mor- och farföräldrar. Det finns alltför många barn som förnekas denna kontakt ofta efter det att barnens föräldrar har separerat. Det händer också att olika slags generationskonflikter ligger bakom denna separation. I finns ingen lagstadgad rätt för mor- och farföräldrar att träffa sina barnbarn, något som finns i en del andra länder. När föräldrarna vägrar att låta sina barn träffa sina mor- eller farföräldrar kan dessa gå till socialnämnden i kommunen som ska försöka få fram en överenskommelse. Vid tvist är det upp till socialnämnden att hänskjuta frågan till domstol. Enligt vår uppfattning är denna ordning inte tillfredsställande. Vi menar att familjen och släkten bör få en starkare roll. Barn har behov av att träffa sina nära släktingar likaväl som att mor- och farföräldrar mycket gärna vill träffa sina barnbarn. Enligt har vårdnadshavaren ett ansvar för att de behoven tillgodoses men detta fullföljs alltmer sällan. I alla situationer är det självklart att man skall ta hänsyn till barnets bästa.