mot · GT02xfp106 · 2005-10-05 00:00:00 — Utvärdera på riktigt. Vidare måste polisens verksamhet så långt det är möjligt gå att mäta. Utmaningarna är enorma. Det är därför allvarligt att det förekommer misstankar och påståenden om att statistikuppgifter behandlas på ett visst sätt för att förmedla en vinklad bild av verkligheten. Att polisen under särskilda kampanjdagar skall arbeta extra hårt gentemot s k mängdbrottslighet sprider också en osäkerhet om det viktiga är att avsluta ärenden eller att det finns chans att brotten faktiskt personuppklaras. Det senare kräver betydligt mer arbete som just effektiv utredningsverksamhet är en bristvara hos de flesta myndigheterna. 1 000 000 vanliga utredningstimmar har försvunnit inom svensk polis . Detta beror på det faktum att fler starka utredningsverksamheter upplöstes när okänsligt drev igenom den s k närpolisreformen . Kompetenta utredare omvandlades över till närpolisen med ofta helt andra centrala uppgifter. Vidare har ökningen av grova brott och våldsbrott tvingat polisen att prioritera ned andra brottstyper. Det är viktigt att polisen verkligen ges en stark styrning. Mål skall vara begripliga och möjliga att uppfylla på ett meningsfullt sätt. Därför kan man t ex ifrågasätta att det sätts upp mål om antal s k alkoholblås en myndighet genomför. Målet är lätt att nå genom massprovtagningar av bilister . Frågan är dock om detta verkligen bidrar till det verkliga målet om att minska trafikdöden på våra vägar. har kvaliteten i polisen årsredovisningar uppmärksammats. Det är allvarligt att verkligheten förskönas när verkligheten och vad som hänt inom polisen redovisas. Polisens redovisningar utgör vikiga beslutsunderlag i den demokratiska beslutsprocessen. Misstankar om att siffror friseras för att tillfredställa regeringen är i förlängningen mycket allvarliga och försämrar tilltron till det demokratiska systemet. Regeringen måste därför ta initiativ till att kvalitetssäkra redovisningen av polisen arbete. En nationell, men lokalt förankrad polis Dagens utveckling mot mer av en fjärrpolis som endast kommer när det behövs är inte hållbar. Polisen har sedan förstatligandet genomlidit allt för många energiska organisationskonsulters färgglada presentationer. slog tanken om närpolisen igenom på det teoretiska planet. Tanken var att polisen, efter internationella förebilder, ska arbeta utifrån ett lokalt perspektiv och finnas nära medborgarna rent fysiskt. som närpolisreformen genomfördes skedde stora neddragningar av både antalet poliser och antalet civilanställda. Detta gjorde att reformen aldrig fick sitt tänkta genomslag. ligger den i ruiner jämfört med sin ursprungliga form. I budgetpropositionen slår regeringen fast att polisen fortsätter att satsa på och utveckla det arbete som har sitt ursprung i närpolisreformen. (s 23) I budgetpropositionen har viss insikt om verkligheten infunnit sig även hos . Det är därför inte rimligt att närpolisen skall arbeta exakt som det var tänkt . Det är bara att konstatera att detta faktiskt är omöjligt när hundratals polisstationer har stängts och hundratals närpolisområden har slagits ihop sedan tillträdde. måste det dock till en verklighetsförankrad vision för polisen i . Nya tankar om en mer centraliserad polis har förts fram allt mer intensivt. liberalerna menar att polisen främst bör organiseras och ledas lokalt men väl kraftsamlas mer centralt. Flera områden kan med fördel sammanföras i tanken bakom en nationell polis. Det kan gälla IT-frågor, personaladministration, kriminaltekniska funktioner, underrättelseverksamhet, ekobrottsfunktioner m.m. som säkert kan samordnas eller sammanläggas mellan myndigheterna. Skäl saknas dock att utan djupare analys driva tanken om centralisering av polisen för långt. Stora enheter förlorar lätt ett lokalt perspektiv, blir anonyma och svåra att styra, inte minst gäller det kommunikationscentraler och operativa ledningsfunktioner. När det gäller de ekonomiska förutsättningarna kan man konstatera att vi inte får fler poliser än vi betalar för. Glädjande nog har antalet elever på polisutbildningen nått en anständig nivå för att öka numerären på poliser. Men det finns en baksida. Den strukturella underfinansieringen är så allvarlig att polischeferna i varje län tvingas avskeda civilanställd personal och lägga ner polisstationer för att kunna anställa de nya poliser som tar examen. Konsekvenserna av nedläggningarna är en fjärrpolis där den lokalt förankrade och lokalt närvarande polisen blir allt mer sällsynt, vilket försvårar det förebyggande arbetet som polisen ska bedriva enligt Polislagen. Förlorarna finns framförallt i de mest utsatta områdena där människor lever i ett utanförskap och polisen betraktas med misstänksamhet. En polis som endast kommer med repression vid brott bygger inga broar till övriga samhället. För att bryta unga människors kriminalitet är det nödvändigt att polisen har total lokalkännedom för att i samarbete med andra myndigheter effektivt kunna avbryta en inledd brottskarriär. Med en stark lokal förankring och lokal närvaro blir det också möjligt med ett annat operativt ledarskap inom polisen där varje enskild polis får ökad eget ansvar. En sådan förändring är också nödvändig om det skall gå att ställa ökade krav på ansvariga chefer inom polisen vad gäller effektiviteten inom såväl närpolisområden, länsmyndigheter och polisorganisationen som helhet. Ledarskap på alla nivåer Rapporten brister inom polisen var en fördjupning av utredningen om i . Där redovisas några av dagens strukturella problem inom polisväsendet. Det fokuseras främst på "bristande ledarskap och bristande samsyn mellan olika polismyndigheter". Det pekas även på bristande förmåga för polismyndigheterna att tillhandahålla fungerande planering och beredskapsrutiner inför särskilda händelser. Polisens ledarskapsstruktur är baserad på en gammaldags hierarkisk modell. Verkningsfulla insatser för att modernisera polisens organisation är nödvändiga. Utbildning och fortbildning i ledarskap krävs för att polisen ska fungera effektivt samt för att de anställda ska må bra. Ingen polis bör utföra en uppgift som han eller hon saknar adekvat utbildning för. Det är allvarligt om chefsstrukturen får formen att de poliser som besitter de avgörande operativa kunskaperna får stå tillbaka för de mer administrativa cheferna som framför allt fokuserar på ekonomiska förutsättningar. Ledarskapsproblem hämmar polisens möjligheter att fullgöra sitt främsta uppdrag från medborgarna - att effektivt förhindra och bekämpa brottsligheten. Erfarenheterna från händelserna vid i pekar på behovet av en samordnad operativ och taktisk ledning inom polisen. Detta gäller såväl inom som mellan olika polismyndigheter samt mellan säkerhetspolisen och den öppna polisen. Här krävs tydliga riktlinjer från om hur dessa frågor ska hanteras vid stora arrangemang, särskilt om det finns risk för allvarliga ordningsstörningar. Regeringen utser rikspolischef och länspolismästare. Det är fråga om viktiga chefer som med sitt ledarskap kan påverka en hel organisation. Regeringen måste tydligt redovisa vad den har för kriterier när den utser dessa chefer de viktigaste ledarna inom svensk polis. Det är dem som ska göra jobbet tillsammans med poliserna ute på fältet. De regionala polisstyrelserna skall garanteras ett inflytande över tillsättandet av regionala och lokala chefer. Svensk polis måste bli bättre på ledarskap Regeringen bör överväga att införa en för hela det svenska polisväsendet enhetlig, och grundläggande polischefsutbildning, så lyder rådet från utredningen brister inom polisen. Det är lätt att hålla med. De behövs en nationell kvalitetssäkrad organisations- och ledningsstruktur, en förstärkt nationell chefs- och ledarskapsutbildning och en förbättrad kontakt med extern kvalificerad forskning kring ledarskapet. RPS arbetar nu inom ramen för en nationell polis med projektet genomförs av PHS. Tanken är att chefer som får sitt första uppdrag som innehåller ett klart verksamhetsansvar innefattande personalansvar och visst ekonomiskt ansvar ska vara målgrupp. Det är en bra början på ett eftersatt område inom svensk polis. Bristerna i ledarskap leder inte bara till att effektivitet blir sämre i verksamheten utan även till att den enskilda polisens arbetsmiljö riskerar att försämras. Olika undersökningar indikerar allvarliga problem med ledarskap och arbetsmiljö inom polisen. Det är glädjande att sjukfrånvaron minskat till . Förhoppningsvis beror detta främst på att systematiskt arbete med rehabilitering, bättre utbildade chefer samt att samverkansrutiner med andra myndigheter blivit bättre. Att en så stor del av poliser trots detta är sjukskrivna blir ur ett verksamhetsperspektiv ett betydande problem. Lägg där till poliser som har olika begränsningar när det gäller att t ex jobba natt så blir utmaningen ännu större. Ansvaret för att förbättra det samlade ledarskapet och skapa en god arbetsmiljö åvilar såväl de enskilda polismyndigheterna som . För att utveckla cheferna inom polisen framförs från fackligt hålla att cheferna bör få möjlighet att ha en eller annan handledning. Mentorer kan sökas såväl inom organisationen som utanför. Att nyttja tidigare chefer i organisationen kan vara ett bra sätt att tillvarata kompetens. Mentorskap kan vara ett sätt att överföra erfarenheter från en person till en annan. Detta är särskilt viktigt med tanke på det omfattande generationsskifte polisen står inför inte minst när det gäller ledande befattningar. Chefshandledning kan vara en lärande och reflekterande gruppdialog för chefer som vill utveckla sitt ledarskap och höja yrkeskompetensen. Rätt kunskap och kompetens Utbildning och kompetens kostar. Men den som tycker det är dyrt måste betänka att okunskap och bristande kompetens kostar ännu mer. Samordna utbildningen av de brottsbekämpande myndigheterna Utbildningsinsatserna behöver kraftsamlas för samtliga brottsbekämpande myndigheter. bedriver de brottsbekämpande myndigheterna i huvudsak sin utbildning lokalt inom den egna organisationen. Till och från sker detta i samarbete med universitet och högskolor. Det förekommer dock vissa kurser där anställda från olika myndigheter kan delta tillsammans. Utbildningen inom polisen och tullen bedrivs numera endast i form av grundutbildning och s.k. funktionsinriktad utbildning, d.v.s. fortbildning inom olika typer av specialområden. Någon allmän obligatorisk vidareutbildning finns dock inte längre. Regelbundet återkommande fortbildningar, liksom specialistutbildningar för bl.a. bekämpning av narkotikabrott och organiserad brottslighet måste därför införas. Utbildning av anställda inom de brottsbekämpande myndigheterna behöver i många avseenden utvecklas och samordnas. Behovet av att bland annat RPS tar ett större ansvar och aktivare styr vidareutbildningen för alla poliser, inklusive chefer, understryks i rapporten problem inom polisen. Arbetssättet är A och O. Samverkan med andra Polisen kan endast själva på goda vetenskapliga grunder utveckla sitt arbete. Dessvärre saknas det i strukturerad vetenskaplig polisforskning. Regeringen har valt att själva utsätta polisens arbetssätt i värderande ordalag. Därför redovisar även liberalerna vår syn på polisens arbetsmetoder. har framhållit att polisen med fördel kan arbeta med underrättelsestyrd verksamhet. Syftet är liknande tanken bakom närpolisen, d v s mer proaktivt/förebyggande arbete byggt på verklig kunskap om ett visst område eller person. Genom att inhämta, förädla och analysera information om brottslighet kan man bekämpa den effektivare och ingripa , i stället för att endast ingripa efter en händelse. Detta kräver att resurser frigörs för att bearbeta och analysera information. Den information som ett sådant systematiskt arbete producerar måste i hög omfattning få styra polisens prioriteringar och resursfördelning. Den måste inte minst samordnas med andra brottsbekämpande myndigheter inte minst åklagarväsendet. Inom ramen för en nationell polis kraftsamlar polismyndigheterna nu underrättelseverksamheten. Detta är att välkomna eftersom årtionde av arbete ur ett helhetsperspektiv bedrivits på ett sorgligt ineffektivt sätt. Vi ser att behovet är ännu större av samordning mellan samtliga brottsbekämpande myndigheter. Det finns ett stort behov av utveckling och samordning för att få ut mer av satsade resurser. Ett Nationellt Underrättelse Centrum (NUC) eller en ny underrättelseenhet har föreslagits av . Syftet är att utveckla myndigheternas gemensamma arbete inom området och på nationell nivå samlokalisera myndighetsexpertis. Därigenom kommer bl.a. informationsvägarna mellan myndigheterna att väsentligt kunna förkortas. Detta bör genomföras. Det är dock viktigt att nya strukturella problem inte byggs in i utvecklingen. t ex hur polismyndigheternas regionala ansvar för olika enheter fördelas. Att lägga ut ansvaret för underrättelsesamordningen och ansvaret för avlyssningsverksamheten när det gäller hemliga tvångsmedel på olika myndigheter riskerar att bädda för nya problem. Polisverksamheten skulle nästan kunna kosta hur mycket som helst. I ett läge då av alla anmälda brott upp, är det lätt att förstå behovet av ökade resurser i form av poliser som förebygger, utreder och klarar upp brott. Det går dock inte bara att fokusera på antalet poliser. Lika viktigt är att de arbetar effektivt. gjorde jag brottsplatsundersökningar tre till . gör jag en sådan . Vi har inga möjligheter att i kommunen utreda t ex skadegörelse. Så säger en närpolis i en mindre kommun i vid ett besök från liberalerna. Arbetstidsavtalens decentralisering kostar sannolikt polisen eftersom dessa överallt måste administreras, tolkas och förhandlas. Just den periodplanerade arbetstiden har många klara fördelar. En risk är dock att den kan bli kontraproduktiv i extrema fall, trots självklar minimibemanning, eftersom det inte alltid är de tider som polisen mest behövs som är de mest populära. Detta måste noggrant utvärderas. Nolltolerans eller lågtolerans - mot alla brott Det är inte politiken som skall utveckla arbetsmetoderna hos polisen. Men man kan dock inte som lekman låta bli att förundras över verkligheten. arrangerar numera polisen i de flesta län en välkommen specialsatsning på att utreda s k vardagsbrott genom en s k masskallning - i ! Insatsen är påkallad från . Därefter återgår verksamheten till det normala, d v s att åter lågprioritera denna typ av brottslighet. Detta trots att man vet att mängdbrottsligheten ökar otryggheten och lätt ökar annan typ av brottslighet. Det saknas poliser till att vanligtvis utreda denna typ av brottslighet. liberalerna har länge hämtat inspiration i synen på polisens arbete från det framgångsrika arbetet med nolltolerans i , där brottsligheten minskade drastiskt efter att polisen ändrade strategi. Tanken var att myndigheterna skulle ta ett helhetsgrepp mot förfall, nedskräpning, klotter, kriminalitet och droger. Polisen tog också steget fullt ut i arbetet på gatan och genom att ingripa mot de mindre brotten lyckades man även få bukt med den grövre kriminaliteten. Genom att polis och åklagare ger mängdbrottsligheten, också kallad mängdbrottsligheten, en hög prioritet, kan man skärpa bekämpningen av all kriminalitet på bred front. Detta är viktigt för att öka medborgarnas verkliga och upplevda trygghet samt för att tidigt avbryta begynnande brottskarriärer. Viss tillämpning av denna strategi har framgångsrikt genomförts i delar av . Polisen i arbetar efter "Compstat". Det är ett statistiksystem där man aktivt och tydligt utvärderar utvecklingen för de sju mest problematiska viktigaste brottstyperna. En central statistikenhet går igenom antalet anmälda brott fördelade på polisdistrikt. Vid regelbundna möten får ansvariga poliser vid varje närpolisområde redovisa brottsutvecklingen inom sitt ansvarsområde.. Det finns extra resurser att sätta in för den som har tillfälliga brottsökningar eller andra problem. Men om inte detta hjälper jämfört med andra liknande områden fokuseras i stället på ledarskapets brister. är antagningsprocessen alltför slumpartad snarare än ett instrument för att hitta de bäst lämpade poliserna. Denna bild bekräftas av polisstudenterna själva i en undersökning som utförde . Av undersökningen framgår att personer blir antagna trots att de inte uppfyllt samtliga krav på intagning och att intagningskriterierna är godtyckliga och luddiga. Ett flertal studenter ifrågasätter också hur det kan komma sig att så många olämpliga personer och underkvalificerade kan passera. Följande säger studenterna att de är missnöjda med: man behöver inte klara kraven/intagningen är godtycklig, rekryteringsprocessen är för lång, psykologtesterna är dåliga, processen är för militärisk samt för lite av lämplighetsbedömning. krävs det att man genomgått högskoleprovet, oavsett resultat. I praktiken kan personer som fått extremt låga resultat komma in på utbildningen. Att införa ett nivåkrav skulle gynna polisen eftersom statusen höjs när man kan göra direkta jämförelser med andra akademiska yrken. Ett problem med att inte ha ett nivåkrav är att det kommer in personer som inte har lika lätt att lära. Detta ställer stora krav på lärarnas pedagogiska färdigheter. Ett enkelt sätt att förändra rekryteringsprocessen är att reformera polisutbildningen. Utbildningen skulle sannolikt gynnas av att ligga under högskoleförordningen. Dels skulle utbildningen leda till en högskoleexamen och dels skulle RPS inflytande över rekryteringen minska. Det övergripande målet för högskolor i är att studenterna lär sig kritiskt tänkande, analysera, lösa problem och att följa med i samhällsutvecklingen. Med tanke på hur omvärlden ser ut är det viktigt att även de framtida poliserna tillgodogör sig detta förhållningssätt. En ökad akademisering av delar av polisutbildningen skulle också kunna öka möjligheterna till en svensk polisforskning av t ex fungerande metoder. är man så gott som alltid hänvisad till utlandet för att hämta kunskaper om bl a nya fungerande arbetsmetoder för förebyggande eller direkt brottsbekämpande arbete. Vidare måste det ifrågasättas hur det kommer sig att bara ett fåtal personer som genomgått utbildningen underkänns. Det måste tydligt framgå att polisutbildningen just är en utbildning och inte utgör en garant för en på förhand given anställning. finns det tre polisutbildningar i . Det bör övervägas att starta en fjärde polishögskola för att klara framtida rekryteringsbehov. Ett problem vad gäller utbildningen och de nuvarande tre polisskolorna som finns är att kvalitetssäkringen visar tecken på att vara bristfällig. Samarbetet mellan utbildningarna och polismyndigheterna måste här förbättras och kompetenskraven säkras. Möjligheterna till distansutbildning för att öka bredden gällande polisstudenterna bör utökas. Här är det extra viktigt med en kvalitetssäkring. Den stora utmaningen är dock att möta det faktum att till följd av den strukturella underfinansieringen av polisen prognostiserat mer än en halvering av antalet polisstuderande av dagens planlagda 1 056 poliselever. Med en sådan styrning blir det märkligt att tala om nya polisutbildningar. Det är också viktigt att rätt avvägning kan göras mellan poliser och civila specialister. En adekvat nivå på antalet anställda är visserligen en förutsättning för att polisen ska kunna nå de mål som ställs upp för verksamheten. Men faktorer som personalens kompetens, ledarskap, god och trygg arbetsmiljö (även polisens specifika arbetssituation), modern utrustning e t c är likaledes viktiga för att ett bra och tillfredsställande arbete skall kunna utföras. ( RPS budgetunderlag för 2006-2008) utgörs polisorganisationens personal av antingen poliser eller civilanställd personal som framför allt utför administrativt stöd. Utrednings- och underrättelseverksamheten inom polisen skulle kunna tjäna betydligt på en satsning på mer av multipla intelligenser. Omfattande analytiskt tunga utredningar och förhör av t ex unga lagöverträdare kan med fördel genomföras av personer med helt annan bakgrund än den polisiära. Dessvärre är det dock praktiskt omöjligt för länspolismyndigheterna att anställa andra kompetenser eftersom alla resurser måste styras till att ny anställa nyutexaminerade poliser. Denna politiska styrning och ensidiga fokus på fler poliser kopplat med den strukturella underfinansieringen, utgör kanske den svåraste politiska blockeringen från . Poliskårens sammansättning bör spegla befolkningssammansättningen i , exempelvis vad gäller kön och etnisk bakgrund. Detta är avgörande för att skapa förtroende för polisen hos hela befolkningen. måste höga och generella krav ställas på egenskaper och kunskaper hos dem som rekryteras till polisen. Tyvärr kan man konstatera att trots miljonsatsningar på bland annat marknadsföring från polisen, så är antalet kvinnliga poliser ännu lågt och antalet personer med utländsk bakgrund ännu lägre. Företrädare för menar att man borde ha börjat med arbetet kring mångfald . Det är lätt att hålla med. Frågan har dock funnits på den politiska dagordningen och här delas således ansvaret för misslyckandet mellan och . Arbetet för att få fler kvinnor inom polisen måste intensifieras inte minst vad gäller chefsnivå. Polisen bör skyndsamt skaffa sig en sammanhållen strategi för att rekrytera poliser av annan härkomst än svensk. Denna strategi bör inbegripa allt från antagningsrutiner vid polisutbildningarna till attityderna inom poliskåren. Orsakerna till varför det är få personer med invandrarbakgrund som söker sig till polisyrket måste också klarläggas samt om det i själva antagningskraven finns hinder som behöver åtgärdas, t ex gällande språkkraven. Åtgärderna får dock inte innebära att man tummar på kvalitetskraven hos dem som söker sig till polisyrket. När det gäller språket är det centrala att man t ex kan kommunicera direkt med människor eller kvalificerat kunna nedteckna ett förhör på en brottsplats. Vidare måste det undersökas om det s k fysprovet i onödigt stor omfattning exkluderar kvinnor. Regeringen bör återkomma med förslag på detta område. Fler poliser på riktigt En av de grundläggande orsakerna till att misslyckas med att tränga tillbaka brottsligheten är att det finns för få poliser. liberalerna välkomnar att det finns en utbildningskapacitet på ungefär 1 000 nya poliser . För att öka den polisiära närvaron, öka utredningskapaciteten och förebygga brott behövs det fler poliser i . liberalerna vill se minst 20 000 poliser i jämfört med de 17 100 som finns på pappret. Vi tror att deras möjligheter att arbeta polisiärt dessutom får en helt annan kraft om polisen dessutom använder sig av så väl civilanställd administrativ personal som specialister. I en undersökning svarade sju av tio kommunstyrelseordförande i att staten inte klarar polisskyddet av medborgarna i deras kommuner. I samma undersökning svarade åtta av tio kommunstyrelseordförande att de har ställt krav på staten för att få ytterligare polisresurser. Polisbristen förvärras av det faktum att poliser ofta har behövt ta över rena kontorsuppgifter som tidigare sköttes av administrativ personal. Polisbristen gör sig märkbar över hela landet. I områdena kring storstädernas mest socialt och kriminellt belastade områden är polisens frånvaro ett huvudskäl till att brottsligheten kan etablera sig allt djupare och tränga allt längre ner i åldrarna. I många glesbygdskommuner eller mindre städer saknas bemanning på polisstationen , nätter och vilket leder till att utryckningstiderna blir oacceptabelt långa. Följden blir att otryggheten växer och många brott aldrig upp. Polisen kan inte sköta sina uppgifter tillfredsställande på dessa villkor. Utbildningstakten av poliser måste därför öka. Närvarande, synlig polis skapar trygghet och förebygger brott. För att öka antalet poliser på gator och torg krävs en kombination av ökade resurser, omorganisation och prioriteringar inom polisen.