mot · GT02U336 · 2005-09-30 00:00:00 — , 2004 har man inom det tjeckiska bildat en Unit for promotion of transitions som skall koordinera egen utrikespolitik, arbetet inom EU-institutionerna och FN, och stödet till icke-statliga organisationer så att politiken inte skall förlora fokus utan ständigt ha främjandet av övergång till demokrati för ögonen. Arbetet skall rikta sig mot såväl länder som redan har inlett en förändringsprocess som till länder där man inte ser några framsteg. I början kommer arbetet att koncentrera sig till , och . Den svenska politiken gentemot dessa länder, som till många andra diktaturer, har länge saknat fokus och tydliga målbeskrivningar. Biståndet har inte använts i den utsträckning det varit möjligt för att stötta demokratisträvande organisationer. Målet om fattigdomsbekämpning har aldrig fått en fungerande definition i det svenska utvecklingsbiståndet, och trots miljardbelopp och decennier av svenskt stöd till länder som , , , och har demokratiseringsprocesserna aldrig kommit igång. När biståndet väl har dragits in för att kränkningar av mänskliga rättigheter blivit för uppenbara har politiken inte lyckats formulera om målen och aktivt försökt bidra till förändringar. Den svenska utrikespolitiken skulle vinna mycket i trovärdighet genom att lära av det tjeckiska exemplet och på allvar formulera tydliga mål om att vi skall främja övergång till demokrati i biståndsländer i första hand. UD borde inrätta en enhet för främjande av övergång till demokrati i samarbetsländerna. 7FN:s millenniedeklaration måste kompletteras med ett demokratimål antog alla FN:s medlemsländer utmaningen att uppnå 8 mål: halvera fattigdomen, förbättra utbildningen för både pojkar och flickor, främja jämställdhet, minska mödra- och barndödligheten, stoppa spridningen av malaria, hiv/aids och andra sjukdomar, främja en hållbar utveckling och öka biståndet. Alla dessa mål är viktiga och relevanta. Men trots att miljarder människor fortfarande lever i diktaturer under förtryck och i misär, innehåller millenniemålen inte ett ord om vikten av demokrati eller mänskliga rättigheter. Det går knappast att halvera fattigdomen i världen utan att förbättra mänskliga rättigheter eller stödja utvecklingen mot demokrati. Inte heller kan man förbättra utbildningen eller mödravården, om folket inte får en chans att välja ledare som avser genomföra sådana reformer. I samband med lanserade sin årliga rapport. Rapporten slår fast att implementeringen av millenniemålen varit allt annat än tillfredsställande. I många fall handlar det om ovilja att dela med sig av makten till folket, som då skulle ha möjlighet att kräva sina rättigheter politiska, ekonomiska och sociala. Millenniemålen är beslutade och antagna av FN:s medlemsländer. Dock behöver det inte hindra från att inkludera ett demokratimål i nästa millenniemålsrapport, vilken beräknas presenteras . Det skulle skicka en viktig signal till övriga givar- och mottagarländer. Om inte större satsningar på demokratiutveckling görs, kommer FN:s mål för minskad fattigdom aldrig att uppnås, varken 2015 eller . av världens allra fattigaste individer är kvinnor. Analfabetism, svält och undernäring drabbar nästa alltid kvinnor som grupp hårdare. När det gäller makt, pengar och inflytande är kvinnor andra klassens medborgare i alla världens länder. Därför behövs det ett feministiskt perspektiv på den svenska solidaritetspolitiken, såsom i alla andra politiska fält. Vi vill att redan gjorda erfarenheter om kvinnornas viktiga roll som mottagare och förvaltare av biståndsmedel tas till vara samt att ytterligare könskonsekvensanalyser av svenskt bistånd görs. Kvinnoförtrycket är vanligast förekommande i stater som inte ens försöker leva upp till demokratiska ideal. I stater där befolkningen är fattig drabbar detta också i högre grad kvinnor, och därmed barn. Att den utbredda diskrimineringen av världens kvinnor upphör och att män och kvinnor får samma rättigheter är en grundförutsättning för en bättre och mera solidarisk värld. Mänskliga rättigheter är också kvinnors rättigheter. Det är vidare av betydelse att utgå från varje enskild fattig kvinnas situation. Därför bör utvecklingspolitiken på detta område ta avstamp i kvinnors egna behov och förutsättningar för att skapa utveckling. Det är alltså viktigt att individperspektivet även tillåts genomsyra området jämställdhet. Eftersom kvinnor utgör mer än hälften av världens befolkning och dessutom ofta får ta huvudansvar för barnens försörjning kan ett upplyftande av kvinnors levnadsnivå effektivt minska antalet fattiga. Kvinnors desperata och fattiga situation kombinerat med ett globalt manssamhälle tvingar dem ofta att prostituera sig eller att luras in i händerna på illegala ligor. Slavhandeln med kvinnor i världen är enorm och måste bekämpas. anser att tydligt bör driva frågan om sexuell och reproduktiv hälsa inklusive rätten till väl fungerade preventivmedel och rätten till fria och säkra aborter i internationella forum. Kvinnor världen över har kämpat intensivt för kvinnors rätt till sin kropp, sin sexualitet och rätten till abort; det som brukar beskrivas som sexuell och reproduktiv hälsa. med sin mångåriga kamp för jämställdhet mellan könen har ett extra ansvar för att i internationella sammanhang betona värderingar och principer som hävdar kvinnors rätt till sina egna kroppar. Frågan om arbetet med kvinnors sexuella och reproduktiva rättigheter har lett till att många biståndsgivare inte får medel till verksamhet som kan uppfattas som stöd till fri abort. Därför ligger ett extra stort ansvar på länder som , att vara generösa med denna typ av stöd. har beslutat att dra tillbaka sitt bidrag till UNFPA. Detta är grymt och hjärtlöst mot enskilda människor, och därmed oacceptabelt. I tider av krig blir kvinnors utsatta situation extra tydlig. I krig som riktas mot civilbefolkningen sätts ofta våldtäkter och sexuell förnedring i system som ett led i krigföringen. Det har skett till exempel i f.d. , , och samt i DR som ett maktmedel för att kränka och förnedra de som utsätts. Måltavlorna är oftast kvinnor och flickor som utsätts för brutala och ofta systematiska sexuella övergrepp av soldater. Den skam och förnedring som dessa gärningar ger upphov till har en enorm negativ påverkan på kvinnorna och deras familjer, men också på samhället i stort. Att förgripa sig på och bryta ner dessa kvinnor är att bryta ner hela samhällen och sociala system, eftersom kvinnor ofta utgör det sociala kittet. Kvinnorna straffas ofta dubbelt upp, efter våldtäkten är det vanligt att de förskjuts av familjen och samhället. Att efter ett krig, i ett återuppbyggnadsskede, stödja dessa kvinnor, är särskilt viktigt. Genom att stödja dessa kvinnor i återupprättandet av sin värdighet och sina liv, via till exempel juridisk, medicinsk, psykologisk och ekonomisk hjälp, underlättas också samhällets läkningsprocess. Våldtäkt räknas dessutom som ett krigsbrott av ICC (International Criminal Court), och bör därför vara pådrivande för att sexbrottsförövarna lämnas ut och ställs inför denna domstol i . Barn som lever i fattigdom är extra utsatta. Barn har en extremt utsatt position när det gäller våld och andra sätt att kränka deras mänskliga rättigheter. Handeln med barn för sexuellt utnyttjande ökar i många delar av världen. Allt tänkbart stöd måste ges till barn som sålts och utnyttjats. Arbetet med att värna barnens situation kan aldrig bli tillräckligt när man ser hur barn i många länder i världen behandlas. Många flickor och pojkar tvingas att arbeta under mycket svåra förhållanden, ibland till och med fysiskt fastbundna vid golvet eller vid en maskin. De flesta barn arbetar i privata hem, medan andra finns i fabriker, inom jordbruket eller på bordeller. Barnen arbetar inte sällan i industrier där det råder förödmjukande och farliga förhållanden för dem. Det finns barn som tvångsrekryteras för deltagande i väpnade konflikter. Vi får aldrig acceptera att barn och ungdomar utnyttjas som soldater i krig. beräknar att över 300 000 barnsoldater deltar i mer än 30 väpnade konflikter världen över, exempelvis i länder som , , samt inom den palestinska myndigheten. Enligt är uppskattningsvis 5060 miljoner barn i världen utsatta för dessa värsta former av barnarbete. Det är angeläget att fler länder ratificerar konvention (nr 182) om förbud mot och omedelbara åtgärder för avskaffandet av de värsta formerna av barnarbete och framför allt att länder efterlever denna konvention. liberalerna anser att allt direkt skadligt barnarbete bör motverkas och att det vore önskvärt att barn, istället för att arbeta för att bidra till sin egen eller sin familjs försörjning, kunde gå i en meningsfull skolutbildning. 10Intensifiera kampen för homosexuellas, bisexuellas och transpersoners rättigheter Homosexuellas, bisexuellas och transpersoners grundläggande rättigheter är mänskliga rättigheter. I en lång rad länder utsätts människor för förföljelse, polistrakasserier, fängslanden, tortyr eller i värsta fall dödsstraff på grund av sin sexuella läggning eller sin könsidentitet. Därför behövs en internationell för att försvara HBT-personers grundläggande mänskliga fri- och rättigheter. Vi utvecklar detta resonemang i vår kommittémotion Stärk de mänskliga rättigheterna 2005/06:U209. Totalförbud mot homosexuella handlingar finns i ett stort antal länder bland annat i de flesta muslimska länder. I andra länder finns organisationsförbud för homosexuellas organisationer. Det händer också att regimer organiserar kampanjer mot homosexualitet, ofta med delsyftet att misskreditera den politiska oppositionen genom att förknippa den med levnadssätt som betecknas som omoraliska (t.ex. ). i hävdar dessutom fortfarande att det inte existerar några homosexuella i landet. ger bistånd till utvecklingsländer där homosexuella, bisexuella och transpersoner har få eller inga rättigheter. Den förekommande diskrimineringen av dessa grupper bör successivt föras in i biståndsdialogen och om möjligt motverkas genom val av nya projekt. Det bör även tas hänsyn till situationen för HBT-personer i Sidas regleringsbrev. 11Människor i tredje världen med funktionshinder I tredje världen tillhör ofta människor med funktionsnedsättning de fattigaste av de fattiga. De får erfarenhetsmässigt sällan del av biståndsinsatser. Vi vill understryka det önskvärda i att man i svenskt bistånd uppmärksammar denna grupps utsatthet och utvecklar strategier för att nå de funktionshindrade med bistånd. lyckades WTO:s 147 medlemsländer enas om en överenskommelse om att fortsätta och avsluta handelsförhandlingarna inom ramen för den s.k. utvecklingsrundan, eller Doharundan. Överenskommelsen var ett viktigt steg för ansträngningarna att liberalisera världshandeln, och särskilt för hoppet om ett genombrott beträffande de varor som är särskilt viktiga för när det gäller att få tillträde till och marknader. Överenskommelsen innebar bland annat att exportsubventioner skall tas bort och att i-länder skall dra ner på det inhemska jordbruksstödet. Denna ambitiösa utvecklingsdagordning bör uppfyllas . EU:s protektionism på jordbruksområdet omöjliggör för hundratals miljoner människor att höja sin levnadsstandard genom export till EU. I en rapport från betonas att sänkta jordbrukssubventioner och tullar skulle kunna lyfta drygt 140 miljoner människor ur fattigdom och hopplöshet. Det motsvarar nästan hela folkmängd. EU betalar sex gånger mer i jordbrukssubventioner än vad EU ger i bistånd. En verklig avreglering av EU:s jordbrukspolitik måste påbörjas, och ju förr desto bättre. anser att skall verka för en långtgående avreglering av den gemensamma jordbrukspolitiken till , det vill säga som FN:s millenniemål skall vara uppfyllda. Frihandeln bör öka. bör, inom EU, än mer intensivt driva på för att den inre marknaden öppnas för produkter. anser att skall verka för ett borttagande av tullar, subventioner samt kvoter . Om andra länder gör liknande medgivanden i frihandelsvänlig riktning, innebär det en kraftfull stimulans av de fattiga ländernas tillväxtmöjligheter. 12.1Handelns betydelse för utveckling Handelns betydelse för utveckling skall ges en central roll i svensk politik för global utveckling. Fattigdomen i världen kan mildras genom ekonomisk tillväxt, särskilt om den kombineras med åtgärder på den nationella nivån som förbättrar inkomst- och förmögenhetsfördelningen. En av de viktigaste åtgärderna för ökad tillväxt är att öppna för en fri utrikeshandel, och sedan hålla handeln fri. Detta är skälet till att frågan om frihandel blir central i alla diskussioner om globalisering och utveckling, även om den ingalunda är den enda frågan. Frihandel är ett avgörande instrument för att nå liberala mål om välstånd och ekonomisk trygghet. kan inte se att den slutsatsen har annat än förstärkts allt eftersom åren och decennierna gått sedan kolonialismen avskaffades. Enligt har länder som varit öppnare åstadkommit en dubbelt så hög årlig genomsnittstillväxt som länder vilka begränsar eller sätter villkor för utländskt marknadstillträde. När det gäller privatiseringar av olika sektorer måste dessa ske på de enskilda ländernas villkor. Att införa frihandel och ett starkare internationellt regelsystem i WTO är viktiga åtgärder för ökad tillväxt och minskad fattigdom. Dessa båda åtgärder utgör ett avgörande steg för att ställa sig på den enskilda fattiga människans sida gentemot rika länders protektionism, internationella storföretag och inhemska korrupta makthavare som har sina intressen att bevaka. Globalisering av produktion, konsumtion och utrikeshandel innebär att ett land kan höja sin totala inkomst på flera sätt: Den första ekonomiska fördelen sker det genom att landet koncentrerar sin produktion till de varor och tjänster som man är jämförelsevis bra på. Ett land som har gott om outbildad arbetskraft specialiserar sig sålunda på produktion och export av varor och tjänster som kräver en stor insats av outbildad arbetskraft. Ett land som har gott om kapital specialiserar sig på produktion och export av kapitalintensiva varor och tjänster. Specialisering i linje med länders s.k. komparativa fördelar innebär sålunda att världens samlade resurser utnyttjas på ett mera produktivt sätt, och den högre produktiviteten medför högre inkomster och välstånd. Länder gör helt enkelt det de är relativt sett bäst på. En sådan internationell arbetsfördelning vore omöjlig utan en omfattande utrikeshandel möjliggjord genom låga tullar och andra handelshinder. Den andra ekonomiska fördelen är att företag kan utnyttja stordriftsfördelar och därigenom producera till lägre kostnader och priser. I många sammanhang, t.ex. i bilindustrin, blir kostnaden per styck lägre ju fler bilar som produceras. Om inte svenska företag som , och hade kunnat producera för världsmarknaden, utan varit hänvisade enbart till den lilla svenska marknaden, hade kostnaden per bil varit kanske två eller så hög, kvaliteten sämre, och företagen hade kanske inte alls funnits. En tredje fördel med utrikeshandel är att konsumenterna har en större meny av varor och tjänster att välja mellan. De är inte enbart hänvisade till de varor och tjänster som skulle kunna ha producerats inom landet. En fjärde fördel är den gratis eller mycket billiga överföring av kunskap om t.ex. teknologi, organisation och kvalitetskrav som följer med handeln. En femte fördel är att friare handel undanröjer en viktig grund till korruption, nepotism och mygel. Ett exempel är att de som vid frihandel sysslar med utrikeshandel undgår frestelsen att muta sig fram för att skaffa sig import- eller exportlicenser. Korruption kan också uppmärksammas mera om det finns utländska företag i landet som lider skada av korruptionen, t.ex. diskrimineras i konkurrensen med inhemska företag. En sjätte fördel är försörjningstryggheten. Om skörden i ett land slår fel kan man importera mat, om vattenmagasinen är tömda kan man importera el osv. Det är alltså inte så, som många i förstone tycks tro, att självförsörjning leder till trygghet. Tvärtom är det handel, samarbete och ömsesidig solidaritet som leder till trygghet. Detta är en trygghet som framför allt behövs i många fattiga länder. Frihandel innebär ingalunda en internationell handel fri från regler lika litet som ett rättssamhälle innebär ett samhälle fritt från lagar och domstolar. En fri världshandel förutsätter både ett multilateralt regelsystem och mekanismer och system för tvistlösning för att frihandel skall kunna fungera för företagen och tjäna konsumenterna. Därför fyller WTO en oerhört viktig roll särskilt för politiskt svaga länder. (WTO har t.ex. krav på konsensus i beslutsfattandet.) WTO är ett forum för fattiga och rika länder att göra sin röst hörd. WTO bör förvisso utvecklas och reformeras för att ytterligare stärka de fattiga ländernas möjlighet att delta i förhandlingar med stärkt inflytande. Det är också av betydelse att arbetet i WTO utvecklas mot större transparens än vad som är fallet . Som ett led i detta bör den verka för att nationella parlament samt det civila samhället skall få en ökad insyn i WTO:s arbete. finns det ett stort system för positiv diskriminering (asymmetri) i i-ländernas handelspolitiska behandling av (GSP, ). Det har givit minimala ekonomiska vinster till . De system som i-länderna använder för att särskilt gynna (GSP etc.) är ofta närmast betydelselösa eftersom det finns så många undantag och motverkande regler på andra områden (antidumping, etc.) att det slutar med massor av byråkrati och minimala förmåner. En annan effekt är att vissa gynnas på andras bekostnad. Vi vill också peka på betydelsen av att realisera det s.k. . Att liberalisera den internationella tjänstehandeln har stor betydelse för att skapa tillväxt och ökad sysselsättning runt om i världen. Mot bakgrund av diskussionen ovan vill vi peka på vikten av handelspolitiken, som betydande för möjligheter att utvecklas. I den nya politiken för global utveckling pekas inga länder ut, utan skall samarbeta såsom regeringen bedömer lämpligt. menar att det finns en fara i att biståndspolitiken därmed blir ett allmänt utrikespolitiskt instrument med sämre biståndspolitisk måluppfyllelse, en utspädning av svenska erfarenheter, och grundare kunskaper om mottagarna. Bistånd, för att nå framgång i form av en demokratisk utveckling och minskad fattigdom, måste vara långsiktigt. Det är bättre att koncentrerar sina insatser till ett mindre antal länder och fokuserar på bättre måluppfyllelse. går det svenska biståndet till hela 111 länder. Även kritiserar den svenska biståndspolitiken för att den ger pengar till för många länder och för många sektorer. Först när det svenska bilaterala biståndet koncentreras och fokuseras kan insatserna bli betydelsefulla, menar . Detta är också en ståndpunkt som delas av Sida. menar att de länder som bör komma ifråga för långsiktigt samarbete skall vara länder som i allt väsentligt delar våra värderingar vad gäller vikten av demokrati. Detta kriterium gäller både när nya länder skall väljas och när gamla länder successivt skall gallras ut. Det får implementeras successivt över ett par , men med en klar riktning angiven för varje land så att biståndsdialogens krav på att ta hänsyn till de svenska målen blir trovärdiga för alla inblandade. Även om liberalerna anser att svenska biståndsinsatser skall koncentreras till vissa länder skall fortsätta med humanitärt bistånd där det kan komma att behövas. Vid akuta konflikter eller naturkatastrofer måste de akuta behoven styra, som, igen, även detta bistånds effektivitet och fördelning alltid skall beaktas. Dock bör det humanitära biståndet i totalitära stater så långt det är möjligt kanaliseras genom FN eller andra erkända internationella organisationer och inte via regimen. Även det humanitära biståndet bör ha en tydlig demokratiprofil. De enorma flyktinglägren i t.ex. , , och som härbärgerar miljoner flyktingar från de olika konflikterna i regionen har alla upprättats snabbt och improviserat eftersom situationen inte tillåtit något annat. Däremot finns lägren kvar länge, många . Omfattande ekonomiskt stöd till FN:s mat- och flyktingprogram är förstås nödvändigt. Men det humanitära biståndet bör också bidra till att flyktingarna aktivt och demokratiskt deltar i administrationen av lägren. Det finns ingen anledning till att de inte skall få välja representanter till ledningen, ha rätt till bra kanaler för informationsspridning och uppmuntras bilda sammanslutningar för att förbättra livssituationen. saknas en strategi för det bistånd som kanaliseras via FN och andra internationella organ. Vi menar att regeringen bör utarbeta riktlinjer som tydligt anger prioriteringarna vad gäller det multilaterala biståndet. Det är nödvändigt att fastställa en policy för när och hur mycket av det multilaterala biståndet som bör kanaliseras via FN eller andra internationella organ. 14Tydligare demokratiprofil i EU:s utvecklings- och biståndspolitik För oss liberaler är det viktigt att EU:s internationella ansvar och engagemang inte stannar vid unionens yttre gränser. Den europeiska unionen bygger på gemensamma värderingar som bl.a. kommer till uttryck i fördragen. Kampen för demokrati, rättsstatens principer och försvaret för mänskliga rättigheter är grundläggande för det europeiska samarbetet. Detta måste tydligt prägla även biståndspolitiken. Demokrati skall vara det övergripande målet för EU:s utvecklings- och biståndspolitik. Sannolikt går inte detta att åstadkomma med mindre än att EU-länderna beslutar sig för en genomgripande reform av biståndspolitikens mål och institutioner. EU:s utvecklingspolitik måste också präglas av högre kompetens och större närvaro i de länder man samarbetar med. Som en naturlig följd av ett mer demokratiorienterat utvecklingssamarbete och stöd till mänskliga rättigheter bör EU också aktivt stödja demokratirörelser i diktaturer, i arbetet för demokratisk utveckling och mänskliga rättigheter. Som den största biståndsgivaren i världen måste EU också ställa krav på sina mottagarländer. liberalerna menar att EU bör ställa tydliga krav på demokrati i alla de länder som mottar EU-bistånd samt att möjligheten att fasa ut bistånd till länder som saknar en trovärdig vilja att genomföra reformer i demokratisk riktning bör införas. Den bör inom EU verka för förändringar i denna riktning. EU-biståndet har kritiserats för en alltför ogenomtränglig byråkrati. Denna försvårar på flera sätt genomförandet av biståndsinsatser och kontroll av dessa. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik är inne i sitt slutskede. Bland annat kommer administrationen av biståndet att koncentreras till mottagarländerna i högre grad . Det är positivt. Administrationen har i allt för hög utsträckning varit centrerad till . Biståndsutbetalningar har kraftigt försenats, vilket har lett till svåra negativa konsekvenser för mottagarländerna. Arbetet med att slutföra reformeringen av EU:s biståndspolitik måste påskyndas. I det arbetet måste vara drivande. I reformarbetet måste också ett ökat fokus på givarsamordning mellan EU och medlemsländerna ingå. Som ett talande exempel på den givarträngsel som råder i vissa mottagarländer kan nämnas . I landet bedrevs mer än 560 parallella biståndsprojekt, detta bara inom det sociala området, med var för sig olika målsättningar och metoder för rapportering. Majoriteten av dessa bedrevs med stöd av EU:s medlemsländer eller . Situationen i är tyvärr inget undantag. Behovet av harmonisering och samordning av EU:s och de enskilda medlemsländernas bistånd är skriande stort, och är ett måste för att öka effektiviteten och minska trycket på mottagarländerna. Vi vill att tar initiativ i EU-kretsen för att driva på arbetet med koherens och samordning. Enskilda människor och enskilda organisationer utgör basen för biståndsviljan. Utredningar som gjorts visar också att internationellt solidaritetsarbete genom enskilda organisationer ofta är effektivt och vilar på stor erfarenhet.