mot · GT02MJ596 · 2005-10-05 00:00:00 — står bakom principen om producentansvar för materialåtervinning av förpackningar. Detta grundar sig i den princip som ibland kallas PPP (Polluters pay principle) förorenaren betalar. Det är den som framställt en vara som har huvudansvaret för varans livscykel. Stöd för uppfattningen att förpackningar i allmänhet bör materialåtervinnas får vi i utredningen i retur (SOU 2001:102), där miljöeffekterna av materialåtervinning bedöms som positiva. För att uppfylla producentansvaret har producenterna i bildat Förpackningsinsamlingen, som skall ansvara för insamlingen av de återvinningsbara förpackningarna. Resultatet av förpackningsinsamlingen visar att en glädjande hög andel insamlas av många förpackningsslag. För glasförpackningar uppgick återvinningsgraden år , för wellpapp , metallförpackningar (exklusive konsumtionsfärdig dryck) , kartongförpackningar och plastförpackningar . (Källa: , RVF) Producentansvaret förutsätter konsumentens deltagande och det är därför viktigt att det finns ett förtroende för insamlingssystemet. Att städning sköts på ett riktigt sätt vid återvinningsstationerna är viktigt för den allmänna acceptansen av källsortering. Förpackningsinsamlingen har därför bildat ett särskilt städbolag som skall städa och hålla rent vid återvinningsstationerna. Ett problem i samband med materialåtervinning är att den insamlade materialmängden på grund av privatinförsel blir större än den mängd som producenten satt ut på den svenska marknaden. Detta är framför allt fallet med insamling av glas. Svensk Glasåtervinning har låtit göra en undersökning av återvinningsstationer i , och . Resultatet visar att av de inlämnade tomglasen var införskaffade utomlands. Man kan då fråga sig hur omfattande ekonomiskt ansvar producenten skall ta för insamlandet av det privatinförda materialet. För att systemet med materialåtervinning skall uppfattas som legitimt är det angeläget att problematiken med privatinförseln uppmärksammas och att ett rimligt arrangemang kan skapas för det ekonomiska ansvaret. Regeringen bör omgående återkomma till med en lösning när det gäller finansiering av insamlingen av privatimporterade glasförpackningar, så att glasåtervinningen kan fortsätta i nuvarande omfattning. har påpekat detta akuta problem som regeringen tycks obenägen att lösa. Avfallsverkens slam är rikt på fosfor och borde därför återföras till jorden för att ingå i kretsloppet. Problemet är att tungmetaller, t.ex. kadmium, anrikas i slammet. Läkemedelsrester finns också i slammet, vilka kan ha biologiska effekter i naturen, liksom flamskyddsmedel och andra miljögifter. Med modern reningsteknik kan slammet i många fall användas som jordförbättringsmedel. Det slam som inte uppfyller kraven på att hålla sig under givna gränsvärden för farliga substanser kan användas som fyllnadsmaterial. anser att slamkontrollerna bör inkludera fler ämnen och kemikalier för att slamgödsel skall kunna anses vara en del i framställningen av säkra livsmedel. Detta bör ges regeringen till känna. Olika metoder för att utnyttja och rena slammet har prövats. Man har t.ex. använt tekniken flerårig slambehandling i vassbädd, som tyvärr är utrymmeskrävande. Man har också provat att slamgödsla odlingar av en speciell Salixart, som selektivt tar upp kadmium. Sälgen kan sedan brännas, varvid kadmium kan tas bort, och askan återföras till jorden. Används rötkammare, uppstår biprodukten metan, som kan nyttjas t.ex. vid energiproduktion. För rötat slam finns certifieringssystem som kontrollerar innehållet av tungmetaller och andra skadliga ämnen. Slammet kan också primärt torkas och brännas, då tungmetaller kan tas om hand, och askan kan återföras till jorden. (2005) får enligt beslut inget slam eller organiskt avfall deponeras. skall dessutom av fosforn i slammet återföras till jordbruket enligt riksdagsbeslut. Eftersom fosfor är en mycket begränsad resurs är det angeläget att fosfor i slam på något sätt kan återvända till kretsloppet. För att den antagna lagen om förbud mot deponering skall kunna fungera är det viktigt att fungerande avsättningsområden finns för slammet från avloppsreningsverken. Efter krav från presenterade en aktionsplan för återvinning av fosfor ur avlopp (5214). En av de slutsatser som utredningen har dragit är att sorterande system, som fångar upp näringsämnen och ger mindre mängd föroreningar, måste byggas ut. föreslår att regeringen initierar en första utvärdering av aktionsplanen . förutsätter att en sådan utvärdering då genomförs. 21.2.2Organiskt avfall från hushåll och industriell verksamhet Hanteringen av organiskt avfall från hushåll och industriell verksamhet, exempelvis slakterier, är ett problem för de flesta svenska kommuner . För majoriteten av kommunerna är det ekonomiskt mest gynnsamt att bränna avfallet osorterat. Å andra sidan kan det utsorterade organiska avfallet rötas till biogas och därigenom bidra till försörjningen med förnyelsebara drivmedel. Förbränningen förutsätter mycket hög temperatur samt avancerad teknik och avgasrening. har det inneburit stora anläggningar men teknik för mindre förbränningsverk med möjlighet till samma höga förbränningstemperatur finns . Huruvida en oförändrad miljöprestanda då är möjlig är dock oklart. Därtill konkurrerar det organiska avfallet med övrigt brännbart avfall om förbränningsanläggningarnas kapacitet. Hushållens organiska avfall hanteras på olika sätt i olika kommuner. Någon klar slutsats om huruvida den ena metoden skulle vara bättre än den andra ur miljösynpunkt kan ej dras . De praktiska problemen för bl.a. äldre och handikappade kan vara avsevärda i de kommuner där sopnedkasten ersatts av avfallskärl i källarutrymmen eller ute på gården. Det behövs därför utveckling av teknik och metoder för att tillvarata det organiska avfallet med ett minimum av olägenhet för enskilda medborgares tillvaro. Enligt bedömning är biologisk behandling, inklusive källsortering, ofta mer kostsamt och kräver större arbetsinsatser än förbränning. anser, i likhet med , att det är önskvärt att biologisk behandling utnyttjas när det i ett helhetsperspektiv är miljömässigt motiverat. anser att de miljömässiga, samhällsekonomiska och sociala effekterna av att utsortera hushållens organiska avfall för biologisk behandling respektive förbränning bör utredas. Detta bör ges regeringen till känna. 21.3Behandling av brännbart avfall Förbud mot deponering av utsorterat brännbart avfall trädde i kraft . återvanns av hushållsavfallet. Kapacitet för att behandla det återstående avfallet saknas . Därför lagras avfallet i väntan på behandling, främst förbränning. Kommunernas planer visar att deponeringen kommer att minska betydligt , som kapaciteten att behandla det utsorterade brännbara avfallet genom avfallsförbränning med energiutvinning ökar. bedömer att den utökning av avfallsförbränning som är beslutad samt den planerade utbyggnaden av biologisk behandling kommer att innebära att deponeringsförbudet för brännbart avfall kommer att kunna efterlevas. Regeringen föreslår en skatt på avfall som förbränns och höjd skatt på avfall som deponeras. välkomnar dessa skatter och ser dem som ett steg mot ett mer kretsloppsanpassat samhälle. klassas flera nya avfallsslag som farligt avfall. Till exempel el- och elektronikskrot, impregnerat virke, skrotade kylskåp, skrotbilar, kablar, asbesthaltigt byggavfall. Detta innebär att mängden farligt avfall i har fördubblats och uppgår till mellan , exklusive gruvavfallet. För att öka mängden farligt avfall som sorteras ut på rätt sätt måste insamlingen underlättas. Ett exempel på farligt avfall som ofta finns i hushållen är batterier. I används ca 90 miljoner lösa batterier . gäller en förordning som säger att alla batterier skall samlas in. Syftet med batteriförordningen är att förhindra utsläpp av de giftiga tungmetallerna kadmium, kvicksilver och bly. Andelen insamlade batterier har ökat . Mängden insamlade kvicksilverbatterier är nu nästan dubbelt så stor () som den sålda mängden (10,). För nickelkadmiumbatterier är den insamlade mängden () betydligt större än den sålda (). Försäljningen av nickelkadmiumbatterier är på stark nergång. Insamlingen av blybatterier () ligger något under försäljningen (). Insamlingen av blybatterier har varit medan försäljningen har en sjunkande tendens. (Källa: Batteriinsamlingen) Konsumenterna har goda kunskaper om att batterier inte skall slängas med soporna, men många konsumenter är inte medvetna om i vilka produkter batterierna finns. Det kan också vara långt till närmsta batteriholk, vilket minskar konsumentens benägenhet att slänga sina batterier där. Den möjlighet som kommunerna har att besluta om kommunalt monopol på hanteringen av farligt avfall bör avskaffas. En god kontroll över flöden av farligt avfall kan tillförsäkras även på andra sätt än genom kommunala monopol. Regeringen har i proposition 2002/03:117 Ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp uttalat att det kommunala transportmonopolet skall tas bort. Sedan dessa har utrett konsekvenserna på avfallsmarknaden vid ett slopande av monopolet. Utredningen (5408) visar entydigt att ett slopat monopol sammantaget medför positiva samhällsekonomiska fördelar. Därför är det nu dags att avskaffa detta monopol. bör besluta att upphäva 15 kap.10 § . Svenska företag efterfrågar i allt större utsträckning kompletta lösningar för sin avfallshantering, oavsett var i landet man har sin verksamhet förlagd. Dessa möjligheter försvåras för de företag som har verksamheter i kommuner som meddelat föreskrifter om utvidgat ansvar för farligt avfall. I många fall fördyrar detta också arbetet med att hitta rationella och nationella systemlösningar för avfallet. Monopolet på transport av farligt avfall får en del orimliga konsekvenser. Avfallsförordningen är skriven så att folk inte får respekt för den. Varje transport av farligt avfall, inklusive bl.a. transport av enstaka uttjänta lysrör, skall anmälas till tillsynsmyndigheten. Sker inte detta skall en miljösanktionsavgift på utdömas. Det behövs en definition av hur stora avfallsmängder som skall krävas för att transporten skall vara anmälningspliktig. Att ha rapporteringsskyldighet för transport av ett enstaka lysrör är inte seriöst. Detta bör ges regeringen till känna. Ett problem är också många kommuners ovilja att ta emot lysrör i miljöstationerna för farligt avfall. Detta har fått till följd att det ligger lysrör på marken vid miljöstationerna, de går sönder och kvicksilvret rinner ut. Kommunerna bör därför åläggas att ha en viss täthet på sina insamlingsställen där det är möjligt att lämna lysrör. Detta bör ges regeringen till känna. Systemet för pantning är dels en del av det producentansvar som infördes , dels reglerat i äldre lagstiftning. Bryggerierna och handeln finansierar returhanteringen och förhandlar om spelregler och ersättningar. Tillsammans med förpackningsindustrin ägs gemensamt AB Svenska Returpack som administrerar systemet. beslutade regeringen om en ny förordning (2005:220) om förbud mot försäljning av plastflaskor och metallburkar som inte kan lämnas tillbaka mot en pant/premie. Detta välkomnas av ; det är högst otillfredsställande att en stor del av dryckesförpackningarna på den svenska marknaden inte ingår i retursystemet. är av den uppfattningen att ju förr ett gemensamt europeiskt system för pantning av dryckesförpackningar införs desto bättre. Ett gemensamt retursystem har diskuterats inom EU utan att få stöd. anser att inom EU-samarbetet skall driva på för att få igenom ett gemensamt europeiskt pantningssystem för dryckesförpackningar. bör ge regeringen till känna som sin mening att ett gemensamt europeiskt system för pantning av returflaskor och returburkar bör införas. Huvuddelen av den miljörelaterade forskningen finansieras med medel ur utgiftsområdena 20 Allmän miljö och naturvård, 21 Energi och 23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar. Även anslagen till universitet och högskolor, och avser i viss mån direkt eller indirekt forskning kring miljömålen. anser att universiteten får för små basanslag. Anslagen skall vara stora nog för universiteten att finansiera den långsiktiga forskningen. Uppföljningen av miljömålen måste anses tillhöra den långsiktiga forskningen. Det är ett problem att en så stor andel av universitetens miljöforskning måste finansieras av externa medel som söks projektvis från exempelvis , och . menar att det är fel att betrakta miljömålen som projekt. Detta borde i stället vara fortgående forskning. Detta bör ges regeringen till känna. Det är viktigt att forskningsanslagen disponeras och fördelas så att även långsiktig forskning kan få en stabil finansiering. Upprätthållandet och finansieringen av de forskningsinstitut som finns är avgörande för att kompetens inte skall gå förlorad. Det är också nödvändigt att statusen på olika forskningsinstanser klargörs så att målmedveten och långsiktig finansiering för forskningen kan komma till stånd. För att utveckla renare drivmedel och därigenom bidra till en renare luft i städerna behövs ytterligare medel till forskning kring trafikens utsläpp och alternativa drivmedel. Befintliga dieseldrivna personbilar kan även drivas med olika syntetiska bränslen som kan framställas ur biomassa, biogas eller naturgas. Bensindrivna personbilar kan drivas med en betydligt större etanolinblandning än vad som sker . Det är således möjligt att i stor utsträckning ställa om till ett hållbart trafiksystem utan att byta ut fordonen. En ökad användning av alternativa bränslen skulle också minska oljeberoende. En annan fördel är att de alternativa bränslena släpper ut mindre hälsovådliga avgaser än petroleumbaserade drivmedel i miljöklass 1. Det finns alltså flera skäl att satsa på en diversifiering av bränslemarknaden. bör få ansvaret för att i samarbete med andra myndigheter och aktörer inleda ett forskningsprogram som syftar till att göra till en förebild på ett hållbart samhälle där huvuddelen av fordonen drivs med alternativa bränslen. anvisar därför mer än regeringen till anslaget 34:5 Miljöforskning. För att uppnå miljömålen är de normativa styrmedlen med lagstiftningen, förbud, gränsvärden samt myndighetsutövning viktiga delar. Dessa delar bör dock kompletteras och förstärkas för att uppnå en bättre styrning. Arbetet med (MB) inleddes under den borgerliga regeringstiden 19911994 men fördröjdes sedan av den socialdemokratiska regeringen. Den miljöbalk som senare antog var mer tandlös än det förslag den borgerliga regeringen arbetat med, bl.a. var de stipulerade påföljderna för miljöbrott lägre. 23.1.1Ge fler organisationer talerätt vill bejaka det engagemang som finns inom det civila samhället. Frivilligorganisationer av olika slag utgör en omistlig del i demokratin och samhällsgemenskapen. Därför är positiva till att även frivilligorganisationer skall kunna delta aktivt i samrådsförfarandet och även i en eventuell rättslig prövning. Det är inte bra om det i praktiken endast är större, rikstäckande organisationer som får talerätt medan lokala organisationer ställs utanför. Därför bör lagen vidgas så att även mindre och lokala organisationer och grupper ges talerätt. Det kan också finnas starkt nischade intresseorganisationer med stor kunskap men relativt litet medlemsantal. Även dessa bör få möjlighet att föra talan i miljömål som berör deras intresseområden. Därför anser att regeringens uppfattning att nuvarande lagstiftning, med krav på minst 2 000 medlemmar i en organisation, är alltför sträng. föreslår att regeringen låter utreda hur 16 kap. 13 § kan utvecklas så att fler organisationer, främst lokala sammanslutningar av engagerade medborgare, skall kunna ges talerätt. Med en utökad rätt att överklaga som här föreslås kan kvaliteten i bedömningar och beslut bli högre eftersom en större samlad kunskap kan tas till vara. 23.1.2Ge organisationerna talerätt enligt fler lagar Planbeslut som fattas av myndigheter enligt alla de lagar som anges i 1 kap. 2§ bör kunna överklagas av miljöorganisationer. omfattas vissa, men inte andra, av dessa miljörelaterade lagar. Ett exempel på en lag som miljöorganisationer inte får föra talan utifrån är naturgaslagen. Mot bakgrund av lagens betydelse för bl.a. utsläpp av växthusgaser är det olyckligt att miljöorganisationer inte kan överklaga beslut. anser att miljömålen skall vara hela samhällets ansvar, inte enbart myndigheternas. Därför bör miljöorganisationer ha möjlighet att överklaga beslut som tydligt inverkar på miljömålen. föreslår därför att det i samtliga lagar som anges i 1kap. 2 § införs en bestämmelse om möjlighet för miljöorganisationer att överklaga myndighetsbeslut. Tillsyn i enlighet med miljölagstiftningen är av central betydelse. Det är vår uppfattning att subsidiaritetsprincipen i första hand skall gälla. Det vill säga att det som kan utföras bäst på nivå också skall utföras där. Det är viktigt att inse att stora samordningsvinster finns att uppnå mellan de olika tillsynsområdena. Vidare är lokal kännedom och samarbete med andra lokala myndigheter i regel det effektivaste sättet att lösa problem. Tillräckliga resurser för tillsynen måste anslås. Det är också viktigt att länsstyrelse och statliga myndigheter ges tillräckliga resurser och bättre möjligheter till tillsynsvägledning. Hur behovsutredningar och tillsynsplaner påverkat kvaliteten på tillsynen bör också granskas efter hand. Kommunerna skall ha fortsatt ansvar för tillsynen enligt miljö-, djurskydds- och livsmedelslagstiftningen. innebär en höjd ambitionsnivå vad gäller tillsynen av offentliga miljöers hälsosäkerhet. Exempel på offentliga miljöer där tillsyn skall ske är , idrottsanläggningar, skolor, förskolor, frisersalonger etc. Kommunernas behovsutredningar har bl.a. inneburit en omprioritering så att ökade resurser ges för tillsyn av ett stort antal offentliga miljöer. Den ökade ambitionsnivån beträffande tillsynen av offentliga miljöers hälsosäkerhet förutsätter fler anställda och ökade anslag. har många kommuner svårt att hinna med ålagt arbete inom hälsoskyddet, t.ex. radonsäkerhet, allergirisker i barns miljöer etc. är ett viktigt verktyg för att skydda miljön och kompletterar andra styrmedel men har inneburit en ökad arbetsbelastning för kommuner och myndigheter. Detta ställer krav på ökade resurser för att det skall vara möjligt att leva upp till miljölagstiftningens ambitioner. Hållbar utveckling förutsätter att ekologi, ekonomi och sociala hänsyn integreras. Olika styrmedel, såväl informativa och regulativa som ekonomiska, kompletterar varandra och kan användas var för sig eller tillsammans, beroende på verksamhetsområde. En ekologiskt färgad skattepolitik är en viktig åtgärd för att åstadkomma en hållbar utveckling. Marknadsekonomi utifrån ett förvaltarskapsperspektiv ger möjligheter att driva utvecklingen så att den blir ekologiskt hållbar. Att människor överutnyttjar vissa miljöresurser har till stor del sin grund i s.k. marknadsmisslyckande. De kostnader som den enskilde individen eller företaget belastas med motsvarar inte de kostnader som totalt sett uppstår i samhället, och har utnyttjandet av miljön uppfattats som gratis. Men om miljöns värde synliggörs och miljökostnaderna återspeglas i prissättningen, kan dessa beaktas i de beslut som fattas av producenter och konsumenter. Detta kan ske genom att upprätthålla principen att förorenaren skall betala och att beskattningen i högre grad ligger på natur- och miljöresurser än på människors arbetsinsatser. har längre drivit kravet att det traditionella välfärdsbegreppet beräknat som bruttonationalprodukten (BNP) skall kompletteras med miljöräkenskaper för att synliggöra sambandet mellan ekonomi och miljö. Det är av stor vikt att tillräckliga resurser för detta arbete anslås så att miljöräkenskaperna fullt ut kan integreras bland övriga ekonomiska räkenskaper och så att information om miljöräkenskaperna når allmänheten. använder troligen fler ekonomiska styrmedel på miljöområdet än något annat land. Utvecklingen för ekonomiska styrmedel för hela miljömålssystemet är dock ojämn och splittrad. Det saknas konsekvensanalyser och utvärderingar för många av styrmedlen. gjorda utredningar har inte haft tyngdpunkt på en sammanhållen miljöstyrning, exempelvis för att tillvarata synergier mellan olika ekonomiska styrmedels effekter på flera miljömål. Det pågår en stor förändring genom införandet av nya kvantitativa ekonomiska styrmedel, som kvoter och utsläppshandel, som delvis kommer att fungera parallellt med nuvarande eller förändrade styrmedel. Det blir svårare att överblicka de olika styrmedlen och därmed deras miljöstyrande verkan. Till exempel utgör de s.k. gröna skatterna ett oöverskådligt lapptäcke med många olika nivåer och undantag inom samma skattebas. Det behövs en ny samlad strategi för styrmedel i syfte att nå miljömålen. Nya styrmedel kan behövas och miljöskadliga subventioner bör upphöra. Därför har tillsammans med de andra allianspartierna föreslagit att en hållbarhetskommission tillsätts med uppdrag att se över hur olika styrmedel kan samverka för att optimera miljönyttan. Kommissionen bör ges ett brett uppdrag när det gäller miljöpolitikens område. Det är särskilt viktigt att ta fram en samlad strategi med tanke på medlemskap i . Strategin bör inkludera både förslag till nationella ekonomiska styrmedel och en svensk EU-strategi när det gäller ekonomiska styrmedel. Den behöver också innehålla prioriteringar av vad bör driva i EU när det gäller styrmedel för att uppnå de miljömål som kräver beslut på EU-nivå. vill betona vikten av tydliga ekonomiska styrmedel som ger samhället incitament att konsumera mindre energi och minska utsläppen av miljöpåverkande ämnen. Vi ser därför behov av ett mer miljörelaterat skatte- och avgiftssystem där beskattningen på arbete sänks och beskattningen på miljöpåverkan relativt sett höjs. En sådan kombinerad höjning av skatten på miljöstörande verksamhet och sänkning av skatten på arbete kallas grön skatteväxling. En ensidig skatteväxling begränsad till kan dock bli kontraproduktiv om andra länder inte genomför liknande åtgärder. Höjda skatter på t.ex. energi kan leda till att energiintensiv industri lämnar och att denna produktion i stället sker i andra länder med mindre miljöhänsyn. En grön skatteväxling måste därför ha en smart utformning så att den potentiellt miljöstörande produktionen behålls i med minimal miljöpåverkan och att reella, miljövänligare alternativ finns att tillgå. En utveckling av skatteväxlingsinstrumentet i riktning mot ökad träffsäkerhet måste också ske. är träffsäkerheten låg eftersom dess möjlighet att styra människornas beteende är låg. Detta hänger samman med att den inriktar sig på varor som för hushållens del har låg priselasticitet. Den kostnad i form av välfärdsförlust för samhället som de därigenom ger upphov till är då stor i förhållande till de marginella miljöförbättringar som inträder till följd av ändrat beteende. Skatteväxlingen i s-v-mp:s tappning bör också granskas ur en rättviseaspekt. Majoritetspartiernas skatteförslag innebär att låginkomsthushållen får betala en relativt sett större del av den samhällsekonomiska kostnaden för att genomföra vissa miljöförbättringar. Ännu tydligare blir orättvisan mellan storstadsområden och glesbygd. Dessa effekter framstår som stötande mot bakgrund av att de drabbade hushållen inte själva kan välja sin livsstil på ett sådant sätt att de kan behaga de styrande partierna. Om båda föräldrarna i en barnfamilj har arbete i glesbygden är det inte gjort i en handvändning att byta arbete och bostad. Socialdemokraternas, och skatteväxling framstår, när den riktar sig till hushållen, som ett teoretiserande utan insikt om medborgarnas dagliga tillvaro. är övertygade om att en grön skatteväxling bäst genomförs på en europeisk nivå för att bevara konkurrensneutraliteten mellan olika länder. bör verka för gemensamma miniminivåer för beskattning av miljöstörande verksamhet inom EU.