mot · GT02U284 · 2005-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i internationella sammanhang aktivt verkar för att palestinska flyktingar som är bosatta i skall få möjlighet att erhålla medborgarskap i dessa länder och att regeringen i första hand skall agera genom EU och FN. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att avveckla UNWRA och överföra administrationen av de palestinska flyktingarna till UNHCR. Det är inte storleken som gör det palestinska flyktingproblemet unikt. Avsevärt större flyktingskaror har under det senaste århundradet förflyttats på andra håll i världen. 15 miljoner etniska tyskar tvingades från sina hem i efter ; miljoner muslimer och hinduer flydde kors och tvärs från de då etablerade staterna och när den indiska kontinenten delades 1948. Det unika med det palestinska flyktingproblemet är att det har permanentats, etablerats och blivit ett fast inslag i demografiska bild med världssamfundets goda minne. har människor i flyktingläger, utnyttjats som brickor i ett politiskt spel. Arabstaterna har anklagat för att med våld ha drivit ut flyktingarna medan hävdat att flyktingarna skulle ha lockats bort av arabstaterna eller flytt på eget initiativ. I har ett antal nya historiker ansträngt sig för att befria historieskrivningen från de myter som präglat debatten. Denna självrannsakan började med en doktorsavhandling av den israeliske historikern . Han skiljer mellan fyra huvudfaser i uppkomsten av det palestinska flyktingproblemet. Under den första, , medan britterna fortfarande styrde, satte sig akademiker, affärsmän och överklass i säkerhet, tillsammans 75000 personer. Den andra fasen utspelades . Det var massflyktens månader. finner inga bevis för att arabstaternas ledare via radiostationer eller på annat sätt lockade människor att fly. Däremot kan lokala arabiska ledare i en del fall ha hetsat palestinier till flykt. slår också fast att det aldrig existerat någon israelisk plan att fördriva palestinier. Men lokala israeliska befälhavare tycks ibland ha gjort allt för att få iväg dem. Under den tredje fasen, , utfärdade den israeliska armén formella order som förbjöd alla former av övergrepp mot civila araber. Dessa ignorerades i en del fall av lägre befäl. Så var uppenbarligen fallet i exempelvis Ramleh och . I den fjärde och sista fasen, , ägde ett antal våldsamma israeliska övergrepp rum. I Dawayima, väster om , kan man tala om en massaker, omkring 80 människor dödades eller sårades. Flykten 1948, sammanfattar , var resultatet av krig, inte av medveten planering, vare sig judisk eller arabisk. röstade fram resolution 194. Där fastslogs att de palestinska flyktingarna som ville återvända till sina hem för att leva i fred med sina grannar skulle ha rätt att göra så. De övriga skulle erhålla kompensation för egendom som de förlorat på grund av sin flykt. Som en följd av resolution 194 etablerades 1949 UNCCP (United Nations Conciliation Commission to ). Resolutionen fattades av generalförsamlingen och är därför att ses som en rekommendation, och därmed inte är bindande. Syftet var att försöka lösa det palestinska flyktingproblemet i enlighet med resolution 194, av UNCCP beräknat till 726 000 individer. Under förhandlingarna framkom att de arabiska länderna ansåg att den enda lösningen var att flyktingarna skulle återvända till sina ursprungliga hem. var villigt att ta emot 100000 flyktingar men hävdade att även de andra länderna som deltagit i kriget skulle ta sitt ansvar. Eftersom resolution 194 inte var bindande och UNCCP inte fick det internationella stöd som krävdes för att hitta en lösning på problemet, lade UNCCP ner sin verksamhet . 1949 beslutade FN även att de palestinska flyktingarna skull hanteras av UNRWA (United Nations Relief and ) tills en lösning infann sig. I UNRWA:s första rapport, som publicerades , beräknades antalet flyktingar till 914000. UNRWA:s definition på vem som var flykting blev följande: En arabisk person som hade bott inom det brittiska mandatet mellan och hade flytt. har mandatet förnyats och definitionen om vem som är flykting utökats till flyktingarnas barn och barnbarn. Palestiniers flyktingstatus går alltså i arv. 1951 grundades UNHCR (The United Nations High Commissioner for Refugees) av . bildande har UNHCR hanterat alla världens flyktingar med undantag för de palestinska flyktingarna som är inordnade under UNRWA. Det palestinska flyktingproblemet är alltså det enda i världen som har ett eget flyktingorgan. Det innebär att det som gäller för världens alla flyktingar inte är relevant för de palestinska flyktingarna. I enlighet med FN:s förhållningssätt presenterade 1959 en plan över hur det palestinska flyktingproblemet skulle kunna lösas . Tanken var att de oljeproducerande länderna stegvis skulle integrera flyktingarna och ge dem medborgarskap. Flyktingar som hade behov av ett medborgarskap och arbete skulle integreras i länder som var i behov av arbetskraft och där språk, kultur och religion var detsamma som flyktingarnas. Förslaget förkastades av UNRWA. Som , före detta chef för , förklarade : Arabstaterna vill inte lösa flyktingproblemet. De vill behålla det som ett öppet sår, en skymf mot FN och ett vapen mot . Arabiska ledare struntar i om flyktingarna lever eller dör. tog ett initiativ och byggde ett nytt bostadsområde åt de palestinska flyktingarna som ville flytta från flyktinglägret. UNRWA svarade med att genomdriva två resolutioner i FN 1971 och 1978, resolutionerna 42/69 D och E, som förbjöd att bygga åt palestinska flyktingar på och . 1993 vädjade till UNRWA om att skulle få bygga 5000 bostäder för palestinska flyktingar på och , men fick avslag. UNRWA är den största arbetsgivaren för palestinier på och och anställde 9000 människor. 1,2 miljoner flyktingar lever kvar i flyktingläger som blivit deras permanenta bostad och 2,6 miljoner flyktingar som lever i städer eller byar i anslutning till flyktinglägret, har bevarat sin flyktingstatus. är det enda land i som givit sina 1,6 miljoner palestinska flyktingar medborgarskap. ger visserligen sina 383000 flyktingar samma utbildningsmöjligheter och sociala tjänster som sina medborgare men inte medborgarskap. 211000 flyktingar har inte rätt att bygga ut sina bostäder, (vilket i och för sig ignoreras), eller bygga permanenta tak över sina hus. Dessutom är de begränsade i frågan om vilka yrken de får praktisera. Under de som gått har man enligt UNRWA:s beräkningar kommit fram till att det finns ca 3,8 miljoner palestinska flyktingar. Det höga antalet har flera grunder. Många flyktingar registrerade sig med mer än ett namn för att kunna få mer än en ranson vid proviantutdelning. Flyktingarna beräknades efter antalet ransoner som delades ut. När flyktingar avled togs deras ransoneringskort över av andra, vilket gjorde att den avlidne aldrig föll ur UNRWA:s statistik. Därför har flyktinggruppen en extremt låg mortalitet. Flyktingstatusen för palestinska flyktingar är den enda som går i arv. En palestinier som har far- eller morföräldrar eller föräldrar som är flyktingar kan räkna sig själv till samma kategori. Det föds alltså barn i flyktingläger runt om i , på och i , vilka räknas som flyktingar bara för att deras föräldrar eller farföräldrar är det. Om en flykting skall åtnjuta UNWRA:s stöd så får han inte ha något arbete, vilket omöjliggör egenmakt och bidrar till passivitet. Enligt UNHCR är en flykting en person som befinner sig utanför det land där han eller hon har nationell tillhörighet och är oförmögen eller, på grund av rädsla, ovillig till att använda sig av det landets beskydd. Uteslutna från den definitionen är de som redan har ett medborgarskap, kombattanter och krigsförbrytare. ser UNHCR omplacering som en icke önskvärd men dock möjlig lösning på flyktingens problem. Under hela har frågan om varför de palestinska flyktingarna bör ha ett eget flyktingorgan varit kontroversiell. Trots det har FN:s medlemmar stött UNRWA med stora summor pengar . har varit den största bidragsgivaren till UNRWA i förhållande till sin befolknings storlek. I höstens budgetproposition stöder UNWRA med . UNRWA har i princip ingen annan uppgift än att försöka tillfredsställa de mest elementära behoven och har därför ingen möjlighet att driva exempelvis frågan om rätten att återvända. Resultatet av UNRWA:s hantering av problemet har lett till att av de 3,8 miljoner som UNRWA definierar som flyktingar, är födda utanför det som kan ses som gränser, den så kallade Gröna linjen, som markerade israeliskt territorium före kriget . Flyktingproblemets utveckling och att antalet flyktingar ökat så drastiskt var inget som kunde tas i beaktande eller förutses då resolution 194 genomdrevs i . I resolution 242 (som är bindande då de kommer från ), står det om en rättvis lösning på flyktingproblemet. Vagheten i formuleringen och att man undviker att yrka på rätten att återvända visar att även FN tycks ha konstaterat det omöjliga i att implementera resolution 194. bör dock de berörda parterna fråga sig vad en palestinsk stat skall ha för syfte om flyktingarna skall återvända exakt till den plats varifrån de kom eller stanna där de bor. Vilka skall då bo i den nybildade staten ? Rimligtvis är en palestinsk stat en del av lösningen på flyktingproblemet även om flyktingarna också skall vara berättigade till kompensation för förlorad egendom. Från israeliskt håll vore det omöjligt att acceptera att 3,8 miljoner flyktingar skulle ges möjligheten att villkorslöst återvända till sina hem för att de av UNRWA definieras som flyktingar. Att är ett litet land (22000km2) är bara en av anledningarna. rättsliga status som självständig nation ger landet möjlighet att utifrån sina egna lagar, precis som alla andra länder, besluta om vilka regler som skall gälla för medborgarskap och invandring. Om rätt att fatta beslut ifrågasätts av andra stater eller FN, som dessutom skulle fatta besluten åt (t.ex. att tvingas ta emot ett stort antal flyktingar) så har landet i förlorat sin självständighet och därmed i princip demonterats. är den palestinska rösten kluven. De finns de som anser att det borde ligga i palestiniernas intresse att UNRWA läggs ner eller inordnas under UNHCR. Visserligen skulle det leda till att definitionen på vem som är palestinsk flykting ändras och antalet palestinier med flyktingstatus skulle minska drastiskt. UNHCR:s definition skulle bland annat innebära att alla de palestinier som på ett eller annat sätt deltagit i motstånd mot den israeliska armén och därmed hamnat i kategorin kombattanter automatiskt förlorat sin flyktingstatus. Dessutom skulle de flesta flyktingarna på och ses som så kallade internflyktingar, alltså som någon som tvingades lämna sitt hem men inte har passerat en internationell gräns. Detta har sin grund i att de linjer som skiljer från och ännu inte är internationellt erkända gränser. Även om en palestinsk stat bildas skulle många förlora sin flyktingstatus, då flyktingarna skulle förväntas bli medborgare i den nybildade staten . Dessa ändringar skulle leda till att antalet palestinier definierade som flyktingar enligt UNHCR skulle minska till strax under 1miljon. Ändå finns det palestinier som anser att det vore en effektiv omväg till att ge alla 3,8 miljoner flyktingar möjligheten till rätten om återvändande, då UNHCR anses vara en mycket starkare organisation med större möjligheter att genomföra och fatta beslut. Det är också uppenbart att de palestinska flyktingarna går miste om en rad rättigheter genom att inte skyddas av UNHCR. I flertalet länder har flyktingar som bor utanför lägret inte tillgång till sjukvård och utbildning då det är något som förutsätts tillhandahållas av de värdländer där de befinner sig. UNRWA ser sig inte förpliktigat att hjälpa människor som bor och arbetar utanför flyktingläger. Majoriteten av palestinierna anser dock fortfarande att just det faktum att antalet flyktingar som hanteras av UNRWA ökar genom nya födslar kommer att stärka UNRWA, och ge organisationen större möjligheter att genomdriva kravet på rätten att återvända. ökar de palestinska flyktingarna med 10000 enligt UNWRA:s egna siffror. Då FN varit en central aktör i sedan staten bildades och även varit den organisation som genom UNRWA konserverat det palestinska flyktingproblemet under , borde FN också kunna vara den drivande kraften i att finna en lösning. Varför skulle egentligen en grupp flyktingar särbehandlas? Och vad var det ursprungliga syftet med UNRWA? En möjlig och genomförbar lösning är att en palestinsk stat med hjälp av FN absorberar de palestinska flyktingar som önskar bli medborgare, precis som sedan statens grundande tagit emot judiska flyktingar och givit dem medborgarskap. De palestinska flyktingarna som väljer att inte flytta till skall ha rätten att få medborgarskap i andra länder i enlighet med dessa länders invandringslagar. som FN:s medlemmar bör ge den tänkta palestinska staten all den hjälp som behövs för att skapa ett ordnat samhälle med starka demokratiska organisationer, skall även de flyktingar som kan påvisa att de förlorat egendomar eller på annat sätt är berättigade till kompensation, få ersättning. Kompensationen bör betalas av dem som varit delaktiga i tillkomsten av det palestinska flyktingproblemet och dess konservering. Det gäller dem som deltog i kriget inklusive och alla de övriga länder som bidragit till att en lösning inte blivit möjlig. Det är knappast rimligt att ställa krav på de flyktingar som oförskyllt sitter i läger. Däremot måste det palestinska ledarskapet oavsett vilka de består av, förlika sig med att följden av en palestinsk stat också bland annat innebär ansvaret för de palestinska flyktingarna. Flyktingarnas situation leder till att hat utvecklas och att försoning är utom räckhåll. I där palestinier beviljas medborgarskap är försoningsviljan betydligt större. Det är mycket lättare att integrera de palestinska flyktingarna i arabländerna där de nu bor eftersom de har samma språk, samma religion, samma traditioner och historiskt sett är samma folk. Alla civiliserade länder som tar emot flyktingar försöker att se till att dessa människor integreras i samhället. Målet är att andra och tredje generationen skall uppleva värdlandet som sitt eget land. På detta sätt undviks många konflikter. Alla människors rättigheter till ett värdigt liv kan uppnås. Många länder har lagar och regler som medför att en flykting kan få medborgarskap efter av laglig vistelse i landet, om han så önskar. har långvariga traditioner att stödja mänskliga rättigheter i olika delar av världen. Likaså har goda relationer med flertalet arabiska länder. är också aktiv medlem i FN och EU. Med de erfarenheter som finns kan arbeta för att palestinska flyktingar som har varit bosatta i olika skall få möjligheter att få medborgarskap i respektive land. På detta sätt kan bidra till förbättrade levnadsförhållanden för palestinska flyktingar och öka möjligheten att uppnå en fredlig uppgörelse i , som vi alla så mycket längtar efter. Skånberg (kd)