mot · GT02A420 · 2005-10-05 00:00:00 — Ekonomiskt är det riskfyllt eftersom förloraren får betala båda parters rättegångskostnader, och om staten har avböjt att föra talan så blir det i sig en försvårande omständighet. Facket har inte utmärkt sig när det gäller att ta upp och driva diskrimineringsfall. Men ändå så är den enskilde arbetstagaren i praktiken beroende av fackets välvilja. I annat fall får den enskilde stå för båda parternas rättegångskostnader vid en förlust. Dessutom blir ett uteblivet fackligt stöd ett tungt argument mot när en enskild person driver sitt mål till domstol. Vad som lyser med sin frånvaro i diskrimineringsfrågor är engagerade enskilda människor och föreningar. Skillnaden är påtaglig jämfört med till exempel miljöarbetet där starka föreningar har gjort mycket för att påverka miljöarbetet. Grunden för diskriminering är att olika människor klumpas ihop som en grupp som sedan tillskrivs vissa egenskaper. Det krävs i grunden ett nytt synsätt i vårt land där människor betraktas som unika personer. Människor måste därför ges reella möjligheter att själva åtgärda situationer där de blivit diskriminerade. Förutom denna principiella utgångspunkt måste i praktiken arbete kompletteras med individers arbete och agerande. Dessutom måste diskrimineringslagstiftningen skärpas så att dess syften uppnås. Eftersom diskriminering går på tvärs mot den grundläggande mänskliga rättigheten att alla människor har lika värde krävs en tydlig och effektiv lagstiftning mot diskriminering. Under /99 ställde sig bakom ett förstärkt rättsskydd för handikappade, homo-, bisexuella samt invandrare på arbetsmarknaden. Det var en lagstiftning som vi kristdemokrater aktivt medverkade till. Tyvärr skedde detta genom införandet av tre nya lagar, vilket vi kritiserade. Sammanlagt finns det nu fyra olika men likartade diskrimineringslagar vilket är rörigt och svåröverskådligt för både fackliga företrädare och företagsledningar att hålla reda på. Det är också intrycket när man lyssnar på representanter från näringslivet, fackföreningsrörelsen, de olika ombudsmännen och enskilda som sökt hjälp och stöd i de nu existerande lagstiftningarna och ombudsmannainstitutionerna. Detta förutsåg vi kristdemokrater redan då beslutet fattades. gjorde ett tillkännagivande som innebär att det bör genomföras ett utredningsarbete i syfte att bland annat överväga möjligheterna att samordna diskrimineringslagarna. Vi avvaktar därmed den utredning som är tillsatt. har följt upp arbetet för en samlad diskrimineringslagstiftning. I en motion pekade vi på behovet av en samlad ombudsmannainstitution, med som huvudman, och gärna med den officiella titeln som (). På detta sätt skulle dagens system kraftigt förenklas. Medborgarna behöver enbart vända sig till JO vid frågor angående myndighetsmissbruk och RO vid frågor om diskriminering. Motionen tillstyrktes av en majoritet (bestående av kd, m, fp, c och mp) i utskottet vilket innebar ett tillkännagivande till regeringen om att en samordning av ombudsmännen bör utredas. Regeringen bör därför återkomma till med ett konkret förslag på en samlad ombudsmannainstitution och en samlad diskrimineringslagstiftning. 11Förenklad och moderniserad arbetsrätt Arbetsrättens syften, att skapa trygghet för de anställda och förhindra att arbetsgivare behandlar sina anställda godtyckligt, är angelägna. Dessutom är det viktigt att spelreglerna på arbetsmarknaden är tydliga och förutsägbara. Därmed blir det lättare för arbetstagare och arbetsgivare att träffa överenskommelser och att hantera tvister. Men dagens arbetsrättsregler utformades i allt väsentligt efter 1970-talets samhälle med stora varuproducerande företag som förebild. Tron att människor är utbytbara i en produktionskedja präglade det tänkande som ligger bakom dagens arbetsrätt. Insikten saknas om att det oftast är i de små företagen som de nya idéerna föds och de nya jobben skapas. Arbetslivet har förändrats till sin karaktär och till sitt innehåll. Internationalisering, teknisk utveckling och en allt högre kompetens hos arbetskraften gör att dagens situation på arbetsmarknaden är väsentligt annorlunda än när nuvarande arbetsrättslagstiftning lades fast. Företag som är i snabb tillväxt upplever sällan några allvarliga problem med arbetsrätten, inte heller stora företag med hög administrativ och arbetsrättslig kompetens där det finns goda möjligheter till omdisponering av arbetskraften. Däremot upplever mindre företag, särskilt de som är i ett förändringsskede, arbetsrätten som ett stort problem. Upplevelsen av att regelverket är krångligt och svåröverskådligt är i sig ett problem som hämmar nyanställningar, oavsett hur sakförhållandena är. Det är mot den här bakgrunden som hävdar vikten av en översyn och modernisering av arbetsrätten. Den senaste större utredningen på arbetsrättens område arbetsrätt för ett föränderligt arbetsliv (SOU 2002:56) fick alltför snäva direktiv för att den skulle kunna ta det samlade greppet kring en modernisering av arbetsrätten som vi kristdemokrater anser är nödvändig. En förnyad arbetsrätt måste ha sin utgångspunkt i att finna en god balans mellan den anställdes behov av trygghet och stöd vid förändringar å ena sidan och å andra sidan insikten om behovet av en dynamisk ekonomi som måste skapa goda förutsättningar för företagsamhet. Mycket talar för att dagens arbetsrätt ibland motverkar sitt syfte. Den trygghet som den fast anställde med många tjänsteår upplever kan innebära otrygghet för den som inte har arbete. Arbetsrätten är i alltför hög grad uppbyggd för att skydda dem som har arbete, och i alltför liten grad underlättar för människor att få ett fotfäste på arbetsmarknaden. Dagens arbetsrättslagstiftning leder också ofta till en inlåsning eftersom man inte vågar byta arbete för risken att hamna längst ner på listan över de anställdas tjänsteår. Den höga arbetslösheten är därför ett viktigt skäl till att reformera arbetsrätten. Men inte för att detta är den enskilt viktigaste anledningen till hög arbetslöshet, eller den avgörande frågan för att nya jobb skapas, utan för att nuvarande arbetsrätt skapar ett svårgenomträngligt regelverk för det lilla företaget, skrämmer många från att nyanställa och skapar en känsla av vanmakt hos många företag. Dessutom innebär exempelvis reglerna för provanställning att många företagare väntar i det längsta med att nyanställa innan de vet om konjunkturen bär eller inte. vill att en utredning tillsätts, i syfte att ta ett samlat grepp kring en modernisering av arbetsrätten. Översynen av arbetsrätten bör ha följande principiella utgångspunkter: Den måste ta sin utgångspunkt i de mindre företagens situation och bygga på insikten att varje företag är beroende av alla sina anställda för att verksamheten ska fungera. Det nya kunskapssamhället gör att beroendeförhållandet mellan de anställda och företagets ägare/ledning blir allt starkare. av visstids- och provanställningar bör saneras. Det bör i princip finnas endast två former. Dels vikariat i högst för en namngiven person med fast anställning, dels en prov- och projektanställning . Andra former av tidsbegränsade anställningar bör endast kunna ske efter överenskommelse mellan fackliga organisationer och arbetsgivare. De anställdas trygghet på arbetsmarknaden måste i högre grad stärkas genom att den anställde ges goda möjligheter till vidareutbildning och kompetensutveckling. Ett personligt kompetenskonto är ett led i detta. Genom en uppgörelse mellan de borgerliga partierna och har beslutat om ett förbud mot blockad av enmans- och familjeföretag. Samma majoritet har också beslutat att företag med högst tio anställda ska kunna undanta två nyckelpersoner från turordningsreglerna vid situationer där arbetsbrist föreligger. I översynen av arbetsrätten bör också en rimligare balans mellan arbetsmarknadens parter etableras vid konflikter. En bättre proportionalitet kan åstadkommas bland annat genom att rätten till sympatiåtgärder begränsas och att ett proportionalitetskrav införs för att begränsa möjligheten till stridsåtgärder som kostar lite för den egna organisationen men orsakar stora kostnader för motparten och tredje man. Proportionalitetskravet skulle inte bara omfatta den första stridsåtgärden utan även svarsåtgärder från arbetsgivaren. Vi anser att ett proportionalitetskrav bör införas inte bara vid förhandlingar om tecknande av ett nytt kollektivavtal utan också vid blockad och andra stridsåtgärder för att förmå ett företag att ansluta sig till ett redan gällande avtal. Att införa proportionalitetskrav skulle innebära att fackföreningen exempelvis inte får ta ut små nyckelgrupper i strejk om det vållar mycket stor skada för arbetsgivaren. Huruvida en åtgärd är proportionell eller inte bör prövas dels med utgångspunkt från åtgärden, dels den skada den orsakar. Vid en internationell jämförelse framkommer bland annat att strejkrätten är hårdare reglerad i exempelvis , , och . I är strejkrätten underordnad en proportionalitetsprincip vilket innebär att facket måste ta hänsyn till framför allt de ekonomiska skadeverkningarna med strejken. Att strejka för att få igenom krav som inte kan uppfyllas genom kollektivavtal tillåts inte, och sympatistrejker är helt otillåtna. Det är i sista hand den tyska Arbetsdomstolen som avgör om en tvist är oproportionerlig eller ej. Felande part får betala vite eller skadestånd. I utredningen och Lönebildning (SOU 1998:141) av den förre socialdemokratiske statssekreteraren föreslås en proportionalitetsregel som i allt väsentligt fick stöd i remissomgången. Men regeringen vågade inte föreslå en sådan regel. I måste en strejk vara generell och beröra hela företagets personal eller en hel bransch. Det är förbjudet med sympatiåtgärder som riktas mot tredje part. Rättsligt är det svårt att motivera rätten till sympatiåtgärder. Vid en primär arbetskonflikt existerar inget bindande avtal mellan parterna, vilket gör att parterna kan ta till åtgärder för att tvinga fram ett avtal. Den egentliga orsaken till att parterna får ta till stridsåtgärder vid en konflikt är att det inte finns ett avtal upprättat mellan parterna. Vid sympatiåtgärder är däremot de stridande parterna bundna av ett avtal och därmed borde det också vara rimligt att dessa avtal upprätthålls. Företagens ökade beroende av den nya tekniska utvecklingen gör dem extremt känsliga när arbetstagare med den rätta tekniska kompetensen tas ut i strejk eller av andra skäl inte kan utföra sina arbetsuppgifter. Det bör finnas en rimlighetsbedömning även i rätten att vidta sympatiåtgärder. Det är mer förståeligt att fackföreningar i en internationell koncern agerar gemensamt än att företag och branscher dras in i en konflikt som de inte har något med att göra. Det finns anledning att se över dagens regler om sympatiåtgärder. tror på den svenska kollektivavtalsmodellen. Frivilliga avtal mellan två parter är ett fundament för ett dynamiskt näringsliv. Alternativet är mer detaljreglering via lagstiftningen för att tillförsäkra löntagare grundläggande villkor, exempelvis lagstiftning om minimilöner. Det är betydligt vanligare ute i övriga . Fördelarna med kollektivavtal är att avtalsmodellen är mer flexibel och branschanpassad än lagstiftning, stärker parternas ansvar och minskar därmed konfliktriskerna. Men vår svenska modell är inte fri från komplikationer. Fackföreningsrörelsen vill ha kollektivavtal för att skydda de anställda och försvara uppnådda framgångar. Det är legitimt. Men för att skydda dessa rättigheter används blockad av företag där det inte finns medlemmar i den berörda fackföreningen. Löntagare som inte vill ha skydd av facket kan tvingas in i ett system de inte önskat. Fackets tillåtna arsenal av åtgärder ger dem i praktiken en form av myndighetsroll eftersom ingen verksamhet kan bedrivas utan fackets godkännande. Det här gäller särskilt på vissa typer av arbetsplatser där blockad lätt kan genomföras. Mest absurt blir detta i familjeföretag eller i företag där bara ägarna arbetar. Därför har också tillsammans med , tvingat fram ett förbud mot blockader av familjeföretag, mot Socialdemokraternas vilja. Å andra sidan, skulle inte kollektivavtal, eller något motsvarande, finnas, så finns en uppenbar risk för att löntagare hamnar i en utpressningssituation, och arbetsvillkoren pressas nedåt. Det gäller särskilt i tider med hög arbetslöshet. Den här problematiken förstärks nu med den ökande internationaliseringen, EU:s rörlighet av arbetskraften och inlemmandet av nya medlemsstater i EU med lägre lönevillkor än de svenska på nära håll. Det så kallade Vaxholmsfallet är nu föremål för avgörande i . Eftersom den domen kommer att dröja och det finns all anledning att överväga hur de svenska kollektivavtalen ska utformas i relation till de nya förhållanden som och regelverk skapar bör arbetsmarknadens parter se över sina avtal. En ramöverenskommelse en slags förhandlingsordning har ingåtts. Det är lämpligt att avvakta EG:s domslut och vad arbetsmarknadens parter kommer överens om innan eventuell lagstiftning övervägs. Det är viktigt att betona att alla förändringar som sker måste ha som målsättning att skapa goda sociala villkor och en bra arbetsmiljö för alla som arbetar i , och inte skapa en arbetsmarknad där löntagare på samma arbetsplats har helt olika villkor. Det arbete som utförs i ett land är centralt för landets ekonomi och välstånd. Därför är det av stor vikt för ekonomin att det finns arbetskraft som motsvarar efterfrågan inom olika sektorer. Det totala arbetsutbudet motsvarar den maximala tillgången på arbete. I detta kapitel diskuterar vi hur arbetskraftsbehovet kan lösas. I skriften Använd kraften (, 2002) diskuterar författarna frågan om arbetsutbudet utifrån både teori och empiri. Fakta visar att arbetsutbudet i grunden styrs av incitament. Åtgärder som påverkar arbetsutbudet positivt är till exempel: Höjda reallöner påverkar deltagandet i arbetskraften, däremot inte lika säkert mängden arbetade timmar som de som redan är inne på arbetsmarknaden utför. Sänkta skatter och skattekilar kommer att leda till ökad andel arbetsuppgifter på den reguljära arbetsmarknaden. För grupper som har svårt att ta sig in på arbetsmarknaden gäller det att göra perioderna av arbetslöshet så korta som möjligt. En högre avkastning på utbildning kommer att öka andelen högskoleutbildade och också att öka incitamenten att avsluta utbildningen snabbt. Arbetsutbudet varierar mycket mellan olika grupper i samhället. För till exempel äldre personer och utomnordiska invandrare är arbetsutbudet betydligt lägre än för genomsnittet av arbetskraften. 13.1Bättre möjligheter för äldre på arbetsmarknaden Förutom att livskvaliteten stiger när jag själv kan påverka mitt liv så vet vi att vi framöver kommer att behöva så många som möjligt i aktivt arbete , när de stora fyrtiotalistgenerationerna går i pension. Vi riskerar då en situation med ytterligare arbetskraftsbrist som hotar tillväxten och leder till stora påfrestningar på välfärdssystemen. De äldre är en enorm resurs med kompetens och erfarenhet som svenskt arbetsliv måste ta tillvara på ett bättre sätt. Alltför många äldre upplever att den arbetslivserfarenhet och de specifika kunskaper man har fått genom yrkesåren, tas tillvara i väldigt liten utsträckning. De äldre som lämnar har erfarenhet som det kommer att ta tid innan de yngre förvärvar. Äldres erfarenhet och förvärvade kompetens gör dem till skickliga yrkesutövare. Deras lojalitet och engagemang skapar stabilitet på arbetsplatsen. Vi kristdemokrater vill skapa möjlighet för fler äldre att delta i arbetslivet. beslutade att alla ska ha rätt att arbeta till . Det nya pensionssystemet innebär en flexibel pensionsålder . Det är givetvis oerhört bra med ökad frihet att välja när vi vill gå i pension. Men ska den här valfriheten bli något annat än vackra ord på ett papper så måste vi skapa ett arbetsliv som gör att människor orkar, vill och upplever det meningsfullt att fortsätta att arbeta längre än . Det faktum att den faktiska pensionsåldern är visar att det inte står rätt till. Bara var fjärde svensk arbetar fram till . Orsakerna till att de äldre i allt mindre utsträckning finns kvar i arbetslivet är många. Den höga arbetslösheten har inneburit att många har erbjudits avgångsvederlag och garantipensioner. Och en fysiskt eller psykiskt påfrestande arbetsmiljö har tvingat många till förtidspensionering. Mycket tyder också på att arbetsgivare inte vill anställa äldre personer. Enligt en enkät från Pensionsforum vill av arbetsgivarna inte anställa människor . Enligt en studie av anger över 70procent av arbetsgivarna att de sällan eller aldrig nyanställer personer . Det finns en attityd till äldre i arbetslivet som är skrämmande. De diskrimineringslagar som finns på arbetsmarknadsområdet bör utökas till att också omfatta förbud mot diskriminering på grund av ålder. Vi vill också starta en informationskampanj om vinsten av äldre i arbetslivet. Det bör också finnas ett för utveckling av en god seniorpolitik i slutet av arbetslivet. Rätten att gå ner i arbetstid efter bör lagstadgas. Med det nya pensionssystemet kan man ju själv, , välja hur man vill kombinera arbetstid och pensionsuttag. Rätten att arbeta bör förlängas till . Den som är bör också kunna tjäna tre basbelopp , vilket 2006 blir , utan att det påverkar pensionen. Det är också viktigt att uppmuntra eget företagande bland exempelvis avtalspensionärer och äldre. Lagen för exempelvis F-skattsedel bör ändras så att verksamhet får bedrivas med sin gamla arbetsgivare som enda kund. Möjliggör också ett livslångt lärande och låt såväl arbetstagare som arbetsgivare avsätta löneutrymme på ett kompetenskonto som beskattas först vid uttag av sparade medel (se också kapitel 13.6). vill också införa en rehabiliteringsförsäkring och förstärka resurserna till försäkringskassorna. Snabb rehabilitering är viktigt både utifrån den enskildes perspektiv och ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. På arbetsmarknaden finns pensionsavtal som gör det betydligt dyrare att anställa äldre arbetskraft jämfört med yngre arbetskraft. anser att det krävs en översyn av dessa avtal och åtgärder som korrigerar osakliga kostnadsskillnader mellan äldre och yngre arbetskraft. Vi utvecklar dessa frågor ytterligare i en särskild motion, Äldre på arbetsmarknaden (A417). Med ungdomar avses åldersgruppen . När det gäller ungdomars situation på arbetsmarknaden bör politiken styras av följande principer: Utbildning ska uppmuntras och premieras då morgondagens arbetsmarknad ställer allt större krav på arbetstagarens formella kompetens. Utbildningssystemet måste vara konstruerat på ett sätt som gör att även ungdomar som är mer praktiskt inriktade upplever att möjligheten att utvecklas inom skolan finns. Olika former av lärlings- och praktiksystem är en positiv del av utbildningssystemet. Kommunerna har det grundläggande ansvaret för ungdomar upp till , vilket innebär att kommunerna ska ges de förutsättningar som behövs för att så många ungdomar som möjligt får möjlighet att genomgå en utbildning som passar dem. Det fåtal ungdomar som inte går i gymnasieskolan bör ges möjlighet att få någon form av praktikplats. Praktikplatserna bör vara utformade på ett sätt som ger reell arbetslivserfarenhet. Den lön som betalas ut bör kallas för praktiklön. Inga ungdomar ska behöva leva på socialbidrag. De ungdomar som trots allt fastnar i långtidsarbetslöshet är oftast de som inte har tillräcklig kompetens, eller av sociala och/eller hälsoskäl inte kommer in på arbetsmarknaden. Det är viktigt att de problem som ligger till grund för arbetslösheten åtgärdas på ett tidigt stadium, och att dessa ungdomar inte hamnar i särskilda program som stämplar dem för livet. En bättre lönebildning skulle ge ungdomar större möjligheter att komma in på arbetsmarknaden oavsett om man är hög- eller lågutbildad. Det handlar inte enbart om ingångslöner, utan även om att högre utbildning ska löna sig. Börjar man sitt yrkesverksamma liv med ett lärlingsjobb eller låglönejobb så kanske ingångslönen är relativt låg. Har man däremot studerat på universitet så bör lönen självfallet motsvara den formella kompetens man har. Det är viktigt att man även fortsättningsvis följer olika ungdomsgrupper, så förändringar som kräver extra åtgärder för att hjälpa vissa av dessa in på arbetsmarknaden kan upptäckas . Vår målsättning är att alla ungdomar mellan ska erbjudas jobb i det reguljära arbetslivet eller meningsfulla studier. Det är av yttersta vikt att allt görs för att denna vision uppfylls. Om samhället inte lyckas med att ge ungdomar meningsfull utbildning eller möjlighet till sysselsättning riskeras ett utanförskap där ungdomar känner att de inte är en del av samhället, och att de inte fyller någon funktion i vardagen. Denna frustration leder lätt till förakt för vuxenvärden och de normer och värderingar som vi anser är grundläggande för demokratin. Rasism, våld och utanförskap hänger ofta ihop. Satsningar på att lösa ungdomsarbetslösheten är därför inte bara en ekonomisk fråga utan det handlar om ungdomarnas möjligheter att komma in och etablera sig i vuxenlivet. har länge krävt att ett lärlingssystem ska byggas upp dels inom den svenska gymnasieskolan ram, dels som ett arbetsmarknadspolitiskt program för dem som är arbetslösa. Erfarenheterna från andra länder visar att ett lärlingssystem bland annat kan minska trösklarna för ungdomar att få en första kontakt med arbetsmarknaden, och därtill kraftigt öka möjligheterna till arbete för ungdomar som inte önskar en lång teoretisk utbildning. 13.2.1Låt bemanningsföretagen konkurrera om förmedlingsuppdrag för ungdomar Kritiken mot arbetsförmedlingarna är omfattande. Det största problemet är det misslyckade arbetet för att motverka ungdomsarbetslösheten. Kritik mot AMS och arbetsförmedlingarnas funktionssätt kommer från alla håll. Det handlar om brister i styrsystemen, omfattande byråkrati och oklar rollfördelning på flera områden. Skarp kritik har också riktats mot AMS från den nya Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IFA). Kritiken omfattar bland annat brister i myndighetsutövningen och hanteringen av a-kassan.1 har i flera olika rapporter riktat kritik mot oförmågan hos myndigheterna att verkställa den svenska arbetsmarknadspolitiken. I en särskild studie av arbetsmarknadsutbildningarna (RRV 1999:45) ser verket ett tydligt samband mellan olika sätt att arbeta och i vilken utsträckning deltagarna fått arbete efter avklarad utbildning. De framhåller till exempel att de arbetsmarknadsutbildningar som slår väl ut alltid är plats- och företagsinriktade. Detta är en kunskap som alltför sällan får genomslag i arbetsförmedlingarnas arbetssätt. Även den nyskapade lyfter fram allvarlig kritik mot arbetsförmedlingarnas verksamhet. I en rapport konstateras att: 2 Det finns ett allvarligt glapp mellan regler och tillämpning. Rätten till a-kassa ifrågasätts alltför sällan. De individuella handlingsplanerna har stora brister. Träffsäkerheten i arbetet har försämrats. (Arbetsförmedlingarnas anvisningar om lämpligt arbete leder till anställning i lägre grad än tidigare, 2003.) föreslår till att börja med att arbetsförmedlingarna ska konkurrensutsättas när det gäller att förmedla jobb till arbetslösa ungdomar upp till . Bemanningsföretagen är duktiga på att anställa ungdomar. Över 21procent av de anställda i bemanningsföretag är mot för samhället i övrigt.3 I , och har man redan infört större valfrihet och mångfald inom arbetsförmedlingsverksamheten. är kanske det land där man gjort de mest genomgripande förändringarna och det har resulterat i halverade kostnader per åtgärd och minskad arbetslöshet.4 Ett av skälen till att vi vill att bemanningsföretagen nu får möjlighet att konkurrera om förmedlingsuppdrag med AMS är bemanningsföretagens enorma kundregister. Hela bemanningsbranschen har cirka 10000 kundkontakter . Detta är en möjlighet som måste utnyttjas. En annan fördel är att bemanningsföretagen har en betydligt högre närhet till arbetsmarknaden jämfört med AMS.