mot · GT02K388 · 2005-10-04 00:00:00 — Detta kan t.ex. gälla språkliga minoriteter, föreningar eller kyrkor och samfund. Vidare bör föreningar som sänder närradio inom en region med intresse av att samarbeta och utbyta programmaterial i vissa frågor kunna göra detta i större omfattning. Man kan jämföra med förslaget till kommersiell lokalradio, där kraven på producerat eget material föreslagits avsevärt sänkta. Varje tillståndshavare skall sända minst eget material. Naturligtvis bör huvuddelen av det som sänds i närradio även fortsättningsvis vara producerat för den egna verksamheten. Regeringen bör alltså återkomma till med förslag om generösare regler för programutbyte i närradion, förslagsvis en regel som tillåter utbytbara program , möjligen kombinerat med en minimiregel (andel) för program med lokal anknytning av den tid som tillståndshavaren disponerar. Omställningen från ett analogt marknät för distribution av television till ett digitalt marknät skapar en delvis ny situation för vidaresändningsplikt av televisionsprogram i kabelnät, s.k. must carry. ser digitaliseringen av marknätet som en naturlig och given utveckling. Frågan är inte om utan när och hur digitaliseringen av marknätet ska ske. ser det digitala marknätet som en del av landets infrastruktur. är en liten kunskapsnation med spetskompetens inom IT och telekom, och därför är det viktigt att vi är med i den utvecklingen. Teknikskiftet innehåller en mängd positiva delar. Det blir totalt sett lägre sändningskostnader, inte minst innebär detta fördelar för de som sänder i de analoga näten (och ). De lägre sändningskostnaderna är dock avhängigt fler sändande kanaler i marknätet. Skiftet ger också ett avsevärt bättre utnyttjande av frekvensutrymmet. Det ger fördelar ifråga om tilläggstjänster. Det kan till exempel ge förbättrade tjänster för funktionshindrade. Den digitala bilden har dessutom större skärpa. Det finns alltså en rad ändamålsenliga och samhällsekonomiska vinster med skiftet från analog sändningsteknik till digital. Att överlämna tillskapande av denna infrastruktur till en fri marknad skulle kunna innebära att någon marksänd distribution troligen inte skulle ha etablerats. Staten har här ett initialt ansvar och har också tagit det att få till stånd denna struktur för ett marknät. Vad som lätt förbigås är att ett marknät för radio- och tv-kommunikation är av stor säkerhetspolitisk vikt. Dessutom kan till detta läggas att en liten del av befolkningen endast har tillgång till marksänd tv på grund av s.k. satellitskugga. Övergången från den analoga tekniken till den digitala måste ske på ett genomarbetat och bra sätt, för medborgarna, för de sändande bolagen, för tv-handeln, för vidaresändande företag och för producenterna av hemelektronik. Genom beslut under vårriksdagen 2005 fastställdes regler för vidaresändningsplikt eller s.k. must carry. Vi anser att dessa regler bör skärpas ytterligare. Bestämmelser om vidaresändningsskyldighet finns i och rådets direktiv /22/EG av om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (USO-direktivet). Enligt artikel 31, första punkten, i USO-direktivet ges medlemsstaterna möjlighet att förplikta operatörer som omfattas av medlemsstaternas jurisdiktion och som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät för distribution av ljudradio- och tv-sändningar till allmänheten, att via sina nät överföra vissa angivna kanaler och tjänster för ljudradio- och tv-sändningar av allmänt intresse, s.k. must carry. Nät som används för distribution av ljudradio- eller tv-sändningar till allmänheten är huvudsakligen kabelnät samt nät för satellitsändningar och markbundna sändningar. Ett förpliktande om sändningsskyldighet får bara ske om vissa förutsättningar är uppfyllda. Det skall vara fråga om elektroniska kommunikationsnät som används av ett betydande antal slutanvändare som det huvudsakliga medlet för att ta emot ljudradio- och tv-sändningar. Skyldigheten får endast införas när det är nödvändigt för att uppfylla klart fastställda mål som avser allmänintresset, och den skall vara proportionerlig och öppen för insyn. Rådets direktiv /552/EEG av om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (TV-direktivet), ändrat genom och rådets direktiv /36/EG (ändringsdirektivet), gäller för de stater som är bundna av avtalet om det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-stater). I artikel 2 i TV-direktivet, liksom i direktivets ingress, fastslås den s.k. sändarlandsprincipen, dvs. säga att det är nödvändigt och tillräckligt att alla sändningar följer lagen i den medlemsstat varifrån de härrör. Direktivet fastställer minimikraven för att garantera frihet för sändning, varför det inte påverkar medlemsstaternas och respektive myndigheters ansvar i fråga om organisationen inkl. systemen för tillståndsgivning, administrativ auktorisering och beskattning finansiering och programinnehåll. Den kulturella utvecklingens oberoende i medlemsstaterna och bevarandet av den kulturella mångfalden inom gemenskapen sägs därför förbli opåverkade. Syftet med regelverket är att skapa fri rörlighet för tv-sändningar. Medlemsstaterna skall säkerställa fri mottagning och får inte begränsa vidaresändning av tv-sändningar inom sina territorier av skäl som hör under de områden som omfattas av direktivet. TV-direktivet reglerar frågor som rör sändningar av evenemang som är av särskild vikt för samhället, främjande av distribution och produktion av tv-program, tv-reklam, sponsring och försäljningsprogram i tv, skydd av underåriga och allmän ordning samt rätten till genmäle. Medlemsstaterna kan föreskriva att tv-programföretag inom deras jurisdiktion skall följa mer detaljerade eller striktare regler inom de områden som omfattas av direktivet. gäller vidaresändningsplikt i analoga kabelnäten för SVT1, SVT2, Barnkanalen/Kunskapskanalen och SVT24. För TV4 gäller den plikten fram till . Regeringen avser att återkomma i sin syn på fortsatt must carry-status för kommersiella kanaler. Det är dock viktigt att spelreglerna på marknaden är långsiktiga till sin karaktär; därför är det bra att redan nu fastställa det som skall gälla efter . Som framgår av förslagen nedan vill ha ett annat innehåll i lagförslaget. instämmer i att det är rimligt att TV4 behåller must carry-statusen så länge det analoga nätet existerar. Vidaresändningsplikt i kabelnäten får endast införas när det är nödvändigt för att uppfylla klart fastställda mål som avser allmänintresset, och den skall vara proportionerlig och öppen för insyn. Detta fastslås i EG-direktivet på området. De i USO-direktivet uppställda ramarna för must carry-regler utgör en specificering av de begränsningar som naturligt följer av att det är fråga om ett ingrepp i nätoperatörernas grundläggande rättigheter. Must carry-regler är ju till sin karaktär ett expropriationsliknande ingrepp i viktiga grundläggande rättigheter. Genom en must carry-lagstiftning säkerställs dels att statsledning, militär, polis, räddningstjänst och andra offentliga institutioner kan nå ut till allmänheten i situationer av krig, naturkatastrofer och andra händelser där samhällsinformationen är central, dels att allmänheten får tillgång till ett mångsidigt programutbud, som under krav på saklighet och opartiskhet tar hänsyn till olika åldersgruppers behov, intresset av att spegla kulturell mångfald och andra samhällsviktiga intressen. Innebörden av detta är att reglerna kan tolkas i vid mening eller i snäv beroende var man lägger fokus. Enligt vår mening bör lagstiftaren hålla i minnet att i ett demokratiskt och marknadsekonomiskt samhälle är införande av must carry-skyldighet i grunden en åtgärd som enbart bör användas i undantagsfall och bara i den utsträckning den verkligen är nödvändig. För vår del lägger vi alltså fokus på begreppet nödvändig samhällsinformation. Det medför att vi utgår från en minimalistisk syn på området. Konkurrenssituationen vad gäller de kommersiella kanalerna i det digitala nätet efter nedsläckningen av det analoga kommer att bli en annan än den som rått inom detta senare nät. Det är svårt att hitta kriterier som skulle skilja någon eller några kommersiella kanaler som i sig skulle kunna motivera en särskild status som must carry-kanal och uppfylla de ovan nämnda kriterierna. Vi ser inte någon sådan möjlighet som är tillräckligt bärkraftig i en rationell analys. I har man laborerat med olika möjligheter för kommersiella kanaler med sådan status. En tanke har varit att uppsätta några allmänna regler för att uppnå en must carry-status, vilken t.ex. skulle tilldelas av Radio- och . Kabelnäten skulle sedan kunna välja mellan den eller de kanaler som uppnått sådan status. En sådan lösning skulle kunna medföra att t.ex. en, tre, 23 eller 63 kanaler skulle kunna uppnå sådan status. Idén med must carry skulle därmed sakna reell innebörd i ett sådant läge. Sett ur konsumentsynpunkt kan man dessutom konstatera att kabelnäten kommer att anse sig tvungna att vidaresända de kanaler som har ett starkt varumärke även om dessa inte har status av must carry. Detta ligger i kabelnätens eget kommersiella intresse. Att t.ex. TV4 inte längre har must carry-status efter nedsläckningen kommer ju inte att påverka utbudet för konsumenten. Såvitt är känt vidaresänder alla kabelnät både TV3 och Kanal utan att dessa har status av must carry. Det finns alltså inget nödvändigt allmänintresse att tillgodose i det avseendet. sänder regelbundet ut fyra programtjänster, SVT1, SVT2, Kunskapskanalen/Barnkanalen och SVT24. SVT kan också tillfälligtvis erbjuda extrasändningar på annan frekvens, t.ex. i samband med stora sportevenemang. Regeringen har föreslagit och beslutat att vidaresändningsplikten skall omfatta högst fyra programtjänster från tillståndshavare vars verksamhet finansieras genom tv-avgifter. Mot detta har vi invändningar. En analys av kanalerna visar också att det enbart är SVT1 och SVT2 som uppfyller de grundläggande kriterierna om nödvändigt för att uppfylla klart fastställda mål som avser allmänintresset. De får anses ha ett mångsidigt programutbud, som under krav på saklighet och opartiskhet tar hänsyn till olika åldersgruppers behov, intresset av att spegla kulturell mångfald och andra samhällsviktiga intressen. Dessa kriterier präglar inte de två andra frekvenserna. Kunskapskanalen/Barnkanalen är till sin karaktär en nischkanal som sänder barnprogram och program från Utbildningsradion blandat med SVT-program av liknande karaktär. Barnkanalen befinner sig dessutom i konkurrens med andra barnkanaler vilket bör beaktas i diskussionen om must carry. SVT24 är också till sin karaktär en nischkanal med inriktning på i sig viktiga samhällsintressen som riksdagsdebatter, partiernas kongresser, seminarier och presskonferenser m.m. Den nödvändiga samhällsinformationen från SVT tillgodoses dock redan med de två nämnda kanalerna. SVT24 bör alltså inte ges must carry-status. Enligt synsätt är alltså de två SVT-kanalerna tillräckliga för det som får anses ligga i begreppet nödvändig samhällsinformation. Av SVT:s kanaler är det enbart de som bör ges must carry-status. Denna inställning påverkar vår syn på lagstiftningsförslaget avseende 8 kap. 1§ radio- och tv-lagen. Genom att en del av Utbildningsradions tv-sändningar nu ligger i annan kanal än i de två nämnda inträder en komplikation i bedömningen om must carry. Utbildningsradion är ett public service-företag med ett visserligen begränsat programutbud som i sig inte kan anses uppfylla kraven för mångsidighet, men det är enligt vår bedömning centralt att Utbildningsradions sändningar skall nås av alla. Därför gör vi bedömningen att UR:s sändningar också måste tilldelas must carry-status. Detta betyder dock inte att hela kanalfrekvensen skall ha sådan status. För de övriga sändningarna på denna frekvens bör det vara fritt för SVT och kabelnäten att teckna avtal. Radio- och tv-lagen bör därför ändras på så sätt att vidaresändningsplikt i kabelnät skall föreligga för högst två kanaler från samt att vidaresändningsplikt skall föreligga för Utbildningsradions televisionssändningar i den mån de ligger utanför dessa två SVT-kanaler men att övrigt utrymme i en sådan frekvens inte skall bli föremål för sådan plikt. bör hos regeringen begära förslag om denna inriktning. Uppskjuten inledningsfas för nedsläckningen av analoga tv-nätet Inledningsfasen av nedsläckningen av det analoga tv-nätet har inte varit utan problem. Enligt vår mening bör denna fas skjutas upp och en mer realistisk plan tas fram som ligger i takt med marknad, nättäckning och relevant informationsspridning. Vi inser naturligtvis att vi inte kan vänta med nedsläckningsbeslut till dess att av befolkningen införskaffat en eller flera digital-boxar som krävs för att kunna se de kanaler som man tidigare kunnat ta emot med en vanlig inomhusantenn. Men vi anser att billig tillgång till digital-boxar måste vara klart bättre än den är , framförallt i de aktuella regioner som står först på tur. Digitaliseringen av tv-nätet är en helt naturlig process vars framtida potential vi är överens med de flesta politiska partier om från höger till vänster. Men med facit i hand måste vi som politiker våga justera tidsplanen i genomförandet och faktiskt erkänna att vi haft en övertro på marknadsutvecklingen för digital-tv. Det är fortfarande orimligt dyrt med boxar, man har inte byggt in digitala mottagare i nya tv-apparater eller videoapparater. menar att regeringen måste ompröva beslutet att släcka ned det analoga tv-nätet i den takt som planerats och med bibehållet slutdatum skjuta fram tidplanen. Det finns oerhört goda argument för att välkomna digitala tv-sändningar. Men informationen och marknaden måste vara i jämvikt med nedsläckningen. Behovet av förändrad tidsplan bör ges regeringen till känna. Kabelnäten för distribution av tv-sändningar innebär genom avtal med fastighetsägare ofta ett faktiskt monopol i fastighet eller fastighetsbestånd för hyreslägenheter/bostadsrätter. Visserligen har den enskilde konsumenten möjlighet att använda inomhusantenn eller antenn på balkong alternativt parabol inom balkongområde, men för många konsumenter är den valfriheten en chimär dels på grund av husets läge i förhållande till satelliter, dels på grund av t.ex. det digitala marknätets otillräckliga sändarstyrka. Dessutom ingår ofta kabelnätsavgiften som obligatorium i hyra, varför konsumenten varken har möjlighet att se den faktiska kostnaden eller har någon möjlighet att avstå från kostnaden. Inte heller finns det stora möjligheter att välja kanaler inom kabelnäten; ofta är de paketerade. Valfriheten att välja tv-distributör/operatör eller programtjänst är därmed starkt begränsad. har grundlagen starka skrivningar om informationsfriheten (RF 2kap. 1 §). Det finns alltså enligt mening starka skäl för att utreda en förstärkt valfrihet när det gäller konsumentens möjlighet att välja tv-utbud. Detta bör ges regeringen till känna. Skånberg (kd)