mot · GS02Fi22 · 2005-05-25 00:00:00 — med anledning av skr. 2004/05:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn Kommunerna och landstingen/regionerna har att driva och förvalta det som vi kristdemokrater anser vara välfärdens kärna, nämligen vården av och omsorgen om barn och äldre, utbildningen av de unga samt den samhällsnyttiga servicen till medborgarna. Enligt regeringens skrivelse har läget för landets kommuner och landsting nu ljusnat igen efter några svåra år. Vi delar inte den beskrivningen. På kort sikt hålls många kommuner och landsting fortfarande tillbaka av de snedvridande effekterna av det kommunala utjämningssystemet, svaga skattebaser till följd av låg sysselsättning samt att alltför stor del av de kommunala anslagen låsts in i riktade satsningar. På finns hot i form av stora pensionsavgångar, vikande skatteintäkter och ökad efterfrågan på service från en åldrande befolkning. Vi kristdemokrater anser att det är hög tid att ge kommunerna en satsning värd namnet. I vår motion 2004/05:Fi15 föreslår vi en rejäl satsning på kommunerna som sätter det lokala självbestämmandet och kvaliteten i verksamheten i första rummet. Vi avsätter särskilda medel till psykiatrin och missbrukarvården, höjd maxtaxa för kvalitetslyft i den kommunala barnomsorgen och en nationell vårdgaranti som fungerar i praktiken. Vi vill också låta föräldrar som inte får plats på eller väljer att stå utanför den kommunala barnomsorgen få del av offentliga medel genom ett kommunalt vårdnadsbidrag. Den kommunala skattebasen breddas genom att den statliga fastighetsskatten avskaffas mot införandet av en fastighetsavgift. 5.1Höjda kommunalskatter - steg i fel riktning5 5.2En kommunsatsning med kvalitet i fokus6 5.3Den kommunala ekonomin på längre sikt7 5.4Bredda den kommunala skattebasen8 7.2Insatser för personer med funktionshinder11 8Barnomsorg, skola och vuxenutbildning12 tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att öka de generella statsbidragen till den kommunala sektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om ett ökat självbestämmande över riktade anslag till kommunsektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att införa ett kommunalt vårdnadsbidrag. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om en särskild satsning på psykiatrin. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om en höjning av maxtaxan och satsning på barnomsorg. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att avskaffa den statliga fastighetsskatten och införa en fastighetsavgift. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om uppföljning och kontroll av tillförda medel till sjukvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om en breddad rekrytering av vårdpersonal. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om anhörigvårdares rätt till praktisk och ekonomisk hjälp, information och handledning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att pröva frågan om att låta staten ta över kostnaden för LSS. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att tillföra medel till frivilligorganisationer verksamma inom missbrukarvården och inom det narkotikaförebyggande arbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att öka valfriheten och föräldrarnas inflytande över barnomsorgen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att öka mångfalden i skolutbildningen så att den bättre svarar mot elevernas behov och önskemål. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att införa en gymnasieexamen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att stärka de fristående skolornas ställning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om långsiktighet i vuxenutbildningen. Ett samhälle byggs underifrån och uppåt i olika nivåer av gemenskaper. Det börjar med familjer och det civila samhällets övriga gemenskaper och fortsätter med lokala och regionala politiska gemenskaper till den statliga nivån. Därefter kommer internationella politiska organisationer och sammanhang mellan länder, t.ex. EU och FN. Varje nivåär ägnad att lösa uppgifter som inte på ett tillfredsställande sätt kan lösas på en lägre nivå. Varje gemenskapsnivåär således i första hand kompletterande till de lägre och inte avsedda att ersätta eller beröva dem vare sig deras uppgifter eller frihet. De naturliga gemenskaperna motiverar en maktfördelning sinsemellan. En familj har sina uppgifter och mål, som inte kommunen ska ta över. Familjen har också rättigheter, som kommunen ska respektera. På samma sätt har kommunsektorn uppgifter och mål, som staten inte ska ta över. Kommunala rättigheter ska respekteras av staten, såsom de har erkänts av staten genom den kommunala självstyrelsen. I en kristdemokratisk vision av följer samhällets olika delar ett subsidiärt mönster. Kommunernas roll är att vara subsidiär (stödjande) i förhållande till gemenskaperna som bygger upp kommunen, landstingen/regioner i förhållande till gemenskaperna som bygger upp dem. Staten ska i sin tur vara subsidiär i sin relation till kommunerna och landstingen/regionerna. Den logiska konsekvensen av detta resonemang är en maktfördelning och uppgiftsfördelning enligt subsidiaritetsprincipen. Bevisbördan ligger på t.ex. staten i förhållande till kommunerna att motivera varför staten ska bestämma i uppgifter som ligger eller borde ligga på kommunerna. En annan konsekvens är att regering och riksdag måste skapa en ekonomiskt stabil grund för den kommunala respektive regionala självstyrelsen med legitima och stabila skattebaser, så att den kommunala sektorn kan stå emot konjunktursvängningar. Den finansiella situationen i landets kommuner och landsting är - trots vissa förbättringar - fortfarande i högsta grad bräcklig. Visserligen uppnår numera en majoritet av kommunerna och landstingen balans eller överskott i sina finanser, vilket regeringen också konstaterar. Men detta beror till stor del av att anslagna medel i statsbidrag inte kan utnyttjas fullt ut. Många kommuner är också rädda för att genomföra större satsningar, eftersom den kommunala ekonomin genom utjämningssystemet påverkas med eftersläpning av konjunkturläget. Skulle den svaga konjunkturen hålla i sig väntar således försämringar i den kommunala ekonomin , vilket också prognoser från Kommuner och Landsting (SKL) pekar på. Därtill finns också en betydande osäkerhet om uthålligheten i kommunernas finanser på . Många kommuner drar sig också av denna anledning för att utöka sina verksamheter, inte minst när det gäller att anställa personal som man i ett senare skede kan tvingas avskeda t.ex. för att klara av åtaganden gentemot tidigare anställda som gått i pension. 5.1Höjda kommunalskatter - steg i fel riktning En annan viktig anledning till att fler kommuner uppnår balans i sin ekonomi är att utdebiteringen skruvats upp kraftigt. Bara höjdes den genomsnittliga utdebiteringen med ytterligare efter en höjning på rekordhöga . har den genomsnittliga kommunalskatten höjts med och . Det innebär en skattehöjning för en genomsnittlig barnfamilj på nästan . Regionalt är skillnaderna i skattehöjningar ännu större. Bara i har den kommunala utdebiteringen stigit med i genomsnitt och . Även i , och län har stora skattehöjningar skett under den senaste mandatperioden. Skattehöjningar kan i vissa fall vara nödvändiga för att upprätthålla en godtagbar nivå på den kommunala servicen. Men detta måste i varje enskilt fall ställas mot att höjda skatter också har negativa konsekvenser för såväl enskilda medborgares privatekonomi som för samhällsekonomin i stort. Framför allt för att det försämrar den disponibla inkomsten för många låg- och medelinkomsttagare. Eftersom den kommunala skattesatsen träffar alla lika så blir det på marginalen en större skattehöjning för de svagaste grupperna när kommunala skatter höjs. Detta minskar deras konsumtionsutrymme, och minskar aktiviteten i ekonomin. Höjda skatter kommer också i längden att vältras över på lönekostnader för företagen. I många delar av landet där företagsamheten och sysselsättningsgraden i befolkningen är låg är också den kommunala utdebiteringen som högst. Detta är ingen slump. När skatterna höjs minskar marginaleffekten av en inkomstökning, vilket leder till minskat arbetsutbud. Det leder också till minskad efterfrågan på arbetskraft, eftersom högre marginalskatter leder till högre lönekrav och därmed minskad konkurrenskraft för företagen. Vill det sig riktigt illa kan detta leda till en ond spiral. Höjda skatter slår ut företag och jobb, minskar skatteunderlaget och leder till minskade skatteintäkter som tvingar politikerna att höja utdebiteringen ytterligare - varvid fler jobb slås ut. Även om det är svårt att sätta någon absolut gräns för när skatterna blir skadligt höga så finns det klara indicier på att denna gräns redan passerats på många håll i landet. Trots höjda skatter och ökade tillskott har inte kvaliteten i och omfattningen av den kommunala servicen förbättrats. Tvärtom har antalet anställda i kommuner och landsting fortsatt att minska, bara med 10 000 personer. Ser man längre tillbaka i tiden har antalet anställda i kommuner och landsting minskat mer påtagligt, från 1 258 000 personer till 1 091 000 personer . Det motsvarar en minskning på . Även om man tar hänsyn till att omkring 100 000 människor numera jobbar i olika privata entreprenader åt kommunala uppdragsgivare så kvarstår en minskning av antalet människor i service på . 5.2En kommunsatsning med kvalitet i fokus anser att kommunsektorn behöver ett ekonomiskt tillskott utöver de medel som Socialdemokraterna anslår i vårpropositionen. En resursförstärkning är nödvändig för att åstadkomma bättre kvalitet i förskolan och förbättringar inom psykiatrin och missbrukarvården. Vi vill också anslå särskilda medel riktade till att förbättra utbildningen av personal inom äldreomsorgen. Vi har tidigare föreslagit ett kvalitetslyft för vården genom kompetensutveckling. Därför välkomnar vi nu att regeringen anslutit sig till vårt krav. Dessa satsningar bör ske genom att pengar specifikt riktas mot dessa verksamheter. Därutöver krävs ett rejält resurstillskott som kommunsektorns förtroendevalda själva kan besluta om. Varje kommun och landsting/region måste utgå från sina behov och förutsättningar för att reellt kunna förbättra vård, skola och omsorg. Därför krävs handlingsutrymme för de lokalt förtroendevalda att avgöra på vilket sätt resurserna bäst ska användas. Genom att frikoppla öronmärkningen på regeringens satsningar vill vi frigöra som kommunerna själva får disponera. Därmed ökar möjligheten till ett bättre resursutnyttjande och hushållning med gemensamma resurser. Från kristdemokratiska kommun- och landstingspolitiker runt om i landet välkomnas ett större handlingsutrymme för sektorn. De områden som särskilt kommer att prioriteras av på lokal nivåär äldreomsorgen och sjukvården. Det handlar om fler platser påäldreboenden och nya former av seniorboenden, liksom äldrevårdscentraler och äldrelotsar som ser till helheten och hjälper den enskilde genom samordning av insatserna. Det finns också behov av ökad kompetens inom demensvården, bl.a. genom särskild utbildning i demensvård för undersköterskor och vårdbiträden. Det behövs också en utökad dagverksamhet som stöd för den som vårdas i hemmet av en anhörig. Kommunerna måste utveckla sitt stöd till föräldrar och barn. Det handlar om familjecentraler, ungdomsmottagningar och i många fall också en satsning på barn- och ungdomspsykiatrin. Genom en friare hantering av kommunernas resurstillskott kan detta genomföras utifrån lokala behov och förutsättningar. föreslår en satsning på kvaliteten i förskolan. Denna finansieras helt genom att kommunerna tar ut en högre maxtaxa på barnomsorg. Antalet barn per förskolegrupp ökade efter införandet av maxtaxan. Eftersom regeringens satsning var underfinansierad ledde detta till större barngrupper, vilket riskerar att försämra kvaliteten. Detta kan vi inte acceptera utan föreslår ett höjt tak för maxtaxan från till för inkomsttagare med tre eller fler barn och med i hushållsinkomst. Det frigör inom kommunsektorn att användas för kvalitetshöjning inom förskolan. För att garantera deltidstaxorna i barnomsorgen avsätts . Alla barn ska ges rätt att få del av kommunernas stöd till barnomsorg. Kommunerna ska därför ha skyldighet att erbjuda ekonomiskt stöd inte bara till barn i förskolan utan också till de föräldrar som själva tar hand om sina barn. anser därför att ett kommunalt vårdnadsbidrag ska införas fr.o.m. . Lämpligen bör vårdnadsbidraget uppgå till av anslaget till barnomsorgen, viket innebär och barn. Beroende på hur kommunernas utbyggnad av förskolor ser ut kan en sådan här reform innebära både besparingar och viss kostnadshöjning. För att underlätta införandet av ett system med kommunalt vårdnadsbidrag anslår vi 2006 och 2007. För att stärka arbetet inom psykiatrin anslår , vilket är betydligt närmare den resursförstärkning som regeringens egen utredare föreslagit. föreslår tillsammans med de andra borgerliga allianspartierna en vårdgaranti som får en annan finansiering och utformning än regeringens. Sammantaget anslår i riktade satsningar samt nästan i tidigare låsta medel till kommunala satsningar under budgetåren 2006 och 2007. 5.3Den kommunala ekonomin på På hotas den kommunala ekonomin från flera håll. Först och främst väntar ett fortsatt vikande skatteunderlag i många landsändar på grund av minskad eller låg sysselsättningsgrad och en förhållandevis svag reallöneutveckling. Detta kombineras med en demografisk utveckling som de närmaste decennierna kommer att förvärra läget ytterligare. I takt med att fler pensioneras än vad som kommer till på arbetsmarknaden minskar skatteunderlaget, och därmed basen för kommunernas egenfinansiering. Därtill kommer ökade omkostnader för vård och omsorg i takt med att befolkningen åldras. Kraven på den offentliga servicen kommer således att öka som finansieringsunderlaget minskar. Hur denna ekvation ska gå ihop har Socialdemokraterna och dess samarbetspartier fortfarande inga svar på. Ytterligare ett hot kommer från globaliseringen och utflyttningen av jobb. Flytten av industrijobb till lågkostnadsländer har intensifierats , och företagsnedläggningarna har varit kännbara på många håll i landet. Regeringen ägnar sig gärna åt brandkårsutryckningar för att lindra effekterna lokalt när större företagsnedläggningar får större genomslag i medier. Men i själva verket är detta en process som pågår även i det tysta. Som en studie från TCO visat så har en mycket hög omsättning på arbetstillfällen - uppemot 900 000 jobb omsätts på den svenska arbetsmarknaden. Men nettot av denna process har i många fall varit negativt. har ungefär lika många jobb tillkommit som slagits ut. har antalet personer i arbetsför ålder vuxit med nära en halv miljon människor. Kontentan av detta är att de offentliga bidragssystemen fått ytterligare en halv miljon människor att försörja . Detta är inte hållbart. behöver en politik som sätter arbete i fokus, och som får människor att delta aktivt på arbetsmarknaden i alla delar av landet. Detta kräver en omläggning av skattepolitiken så att arbetsutbudet sätts i centrum. kräver det också en ökad efterfrågan på arbetskraft. Det uppnår man endast genom att fler människor uppmuntras att ta större risker, starta företag och skapa nya arbetstillfällen. Internationella studier från bl.a. och , liksom forskning vid , visar att sänkta marginalskatter leder både till ökat arbetsutbud och minskat tryck på lönekostnaderna. För varje procentenhet som marginalskatten sänks ökar arbetsutbudet med . I förslag till riktlinjer för den ekonomiska politiken som inlämnades till föreslår vi en sänkning av marginalskatten för dem som förvärvsarbetar med i genomsnitt . Förslaget innebär att skattesänkningen i första hand träffar människor med inkomster . I dessa grupper sänks marginalskatten för den som går från bidrag till arbete eller från deltid till heltid. Detta förslag kan, i kombination med vår övriga politik, leda till att uppemot 175 000 nya jobb skapas . 5.4Bredda den kommunala skattebasen Resurserna till kommunerna är av central betydelse för kvaliteten i den välfärd som skattebetalarna har rätt att kräva av samhället. För att kvaliteten inte ska försämras, eller trygghetssystemen urholkas, krävs därför en politik som leder till högre tillväxt, fler jobb och fler människor i skatteinbringande sysselsättning. Utan denna tillväxt kommer det annars bara att finnas nedskärningar att fördela. Detta är ett viktigt skäl till att sätter tillväxtpolitiken högt på dagordningen. På bör kommunernas beroende av omfördelning av statliga medel minska. Förutom att ge grogrund för verklig tillväxt i skatteunderlaget kan detta ske genom att staten i större mån än tidigare låter kommunerna själva disponera över de skattemedel som deras invånare genererar. I detta avseende spelar förstås det kommunala utjämningssystemet och effekten av nuvarande grundavdrag in. Kommunernas självständighet kan också stärkas genom att de kommunala skattebaserna breddas. förslag att införa en allmän fastighetsavgift som står i relation till de kostnader kommunerna uppbär för att ge service till fastighetsägarna är ett sådant förslag som stärker den kommunala självfinansieringen. Det ger också möjlighet för staten att minska anslagen till kommunerna i motsvarande mån, utan att det hotar kvaliteten i vården, skolan eller omsorgen om våra barn och gamla. Detta förslag går också helt i linje med vad kommunerna själva har uttryckt önskemål om, bl.a. i den skattebasutredning som presenterade för , nämligen att få växla bort delar av statsbidragen mot att de själva får förfoga över en ökad andel av inkomster och avgifter. I skrivelsen görs en genomgång av läget inom svensk hälso- och sjukvård. Regeringen använder sig av ett antal välkända mått som visar goda trender och förhållanden. I skrivelsen framträder en positiv bild av sjukvården. Regeringen undviker dock, enligt uppfattning, många av de problem och brister som borde redovisas. Inom hälso- och sjukvården pågår omvälvande förändringar. Utvecklingen har bl.a. inneburit att antalet vårdplatser nästan halverats och att vårdtiderna minskat kraftigt. Inom EU har tillsammans med lägst antal vårdplatser, som vårdtiderna tillhör de kortaste. Utvecklingen försvaras av den socialdemokratiska regeringen som en naturlig och helt nödvändig förändring till följd av medicinska framsteg och den ekonomiska resursbristen - men det sker till priset av dålig tillgänglighet, större otrygghet och sämre vård. Om man frågar patienter och vårdpersonal är det nog svårt att finna instämmanden med att sjukvården fått bättre förutsättningar. ifrågasätter inte att omorganiseringar och effektiviseringar inom vården behövs, tvärtom är det alldeles nödvändigt. Men med nuvarande utveckling inom vården finns anledning till kritik och eftertanke. anser att de regelverk som vården styrs av måste vara öppna nog att släppa fram förnyelse och effektivitet. En vård och omsorg som inte tvekar att utnyttja flera olika utförare har bäst förutsättningar att välkomna och underlätta positiv förändring. Den politiska uppgiften borde handla om att tillhandahålla alternativ och låta patienterna välja. Den nya stopplagen inom hälso- och sjukvården och dess konsekvenser är närmast en ödesfråga för den svenska välfärden. Vi kristdemokrater anser att den lagen genast bör rivas upp. Politiken borde inriktas på att ge fler företag och enskilda entreprenörer möjlighet att bidra till att förbättra vården. Den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården har inte inneburit de positiva effekter som regeringen utlovat. Satsningen på primärvården i den nationella handlingsplanen för hälso- och sjukvården fick inte avsedd effekt. Detta har konstaterats i utvärderingar genomförda av . Tillförda resurser har endast i mycket begränsad omfattning bidragit till en förstärkt primärvård. Kontrollen av hur landstingen har använt de s.k. vårdmiljarderna har varit svag. Likasåär det oklart om vårdköerna är kortare trots den extra tillgänglighetssatsning som regeringen genomfört. har granskat hur regeringens styrning och uppföljning har fungerat och om den särskilda satsningen har hanterats enligt beslut. Granskningen visar att bidragen till landstingen inte fördelats efter prestation utan fungerat som ett allmänt bidrag. Slutsatsen är att satsningen påökad tillgänglighet inom sjukhusvården åren 2002-2004 inte uppfyllt krav på styrning och uppföljning. Bristerna inom den psykiatriska vården i har debatterats häftigt . Ett antal brutala våldsbrott har fäst uppmärksamheten på de stora grupper av psykiskt sjuka människor som inte får vård och i vissa fall tillåts utgöra en fara för sig själva och andra. Regeringen har tillkallat en särskild psykiatrisamordnare. Psykiatrisamordnaren ska fortlöpande göra en genomgång av situationen inom vården, den sociala omsorgen och rehabiliteringen av psykiskt sjuka och psykiskt funktionshindrade personer. Samordnarens uppdrag riktas främst mot personer som har allvarliga psykiska besvär. Vidare ska psykiatrisamordnaren lämna förslag pååtgärder som kan förbättra den psykiatriska vården och omsorgen. I en första promemoria till regeringen har psykiatrisamordnaren gjort en större genomgång av brister och behov inom den psykiatriska vården samt föreslagit statliga resurstillskott som ökas successivt . Regeringen har avsatt och 2006 i en satsning på den psykiatriska vården. Men regeringens satsning på den psykiatriska vården innehåller inte en tillräckligt tydlig viljeinriktning och inga långsiktiga målsättningar. anser att det behövs en tydligare politisk markering som lyfter fram gruppen psykiskt sjukas behov av god vård och omsorg och har bl.a. föreslagit ett statligt resurstillskott om sammanlagt för 2005-2007, utöver den socialdemokratiska regeringens tillskott. Satsningen bygger i allt väsentligt på de förslag som psykiatrisamordnaren lämnat, men som regeringen inte hörsammat. Det kan inte ha gått många förbi att besparingar i kommunerna till stor del har drabbat just äldreomsorgen. I lägesrapporter talas om ett oroväckande trendbrott. Antalet platser i särskilt boende för äldre minskar mycket kraftigt. Till detta ska läggas neddragningar inom landstingens hälso- och sjukvård. Någon motsvarande förändring, med samma omfattning, har inte förekommit . Därtill är personal- och kompetensbristen fortfarande mycket stor. Den starkaste drivkraften bakom denna utveckling är kommunernas och landstingens problem med att finansiera befolkningens behov av vård och omsorg. Utvecklingen inom vården och omsorgen har medfört att anhöriga fått ta ett ökat ansvar för de äldres vård och omsorg. Men det går inte att lägga omsorgsansvar på de anhöriga utan att ge dem tillräckligt med stöd och resurser. menar att det avgörande rimligen är hur samhällets stöd till anhörigvårdarna utformas. Den självklara utgångspunkten borde vara att se och erkänna familjens och de närståendes roll och funktion i vården av äldre, sjuka eller funktionshindrade. Arbetet måste ta sin utgångspunkt i att anhörigvårdare har rätt till praktisk och ekonomisk hjälp, information och handledning för att frivilligt kunna ta sig an uppgifter som annars skulle utföras av vårdpersonal med utbildning. Bristen på utbildad vårdpersonal är ett av de största problemen inom äldreomsorgen. De framtida rekryteringsbehoven är omfattande och det krävs nytänkande för att behålla, anställa och utbilda vårdpersonal. anser att rekryteringen till vårdyrkena inom äldreomsorgen inte uteslutande måste ske från gymnasiernas undersköterskeprogram.