mot · GT02Ju543 · 2005-10-05 00:00:00 — Jo, för att regeringen förbereder ett uppdrag till att ta fram ett kunskapsunderlag i ämnet (justitieutskottets betänkande Stalking 2004/05:JuU20). En mer tandlös åtgärd får man leta efter. Det är ett sorgligt besked att skicka ut till de människor som får sina liv nedbrutna genom att utsättas för systematisk förföljelse. Vi har redan kunskap om problemet. De myndigheter och andra som berörs har redan kommit in med synpunkter och förslag till . En konkret lagstiftning är en av flera åtgärder som hade kunnat stärka skyddet. Det är helt obegripligt att s, v och mp röstade emot vårt förslag. Justitieministern lämnade uppdraget att ta fram ett kunskapsunderlag till , men ett konkret lagförslag kommer troligen att dröja . Därför kräver vi återigen att begär att regeringen återkommer med ett konkret lagförslag mot systematisk förföljelse, s.k. stalkning. Skärpt lagstiftning mot vapenbrott Det växande problemet med illegala vapen och problemet med unga människor som bär knivar och skjutvapen måste tas på allvar. liberalerna menar att det är viktigt att arbeta för ett samhälle som är fritt från illegala vapen och där vapen på allmän plats endast bärs av de personer som har tillstånd att där bära tjänstevapen. Vi anser att det bör tas fram ett lagförslag om att innehav av skjutvapen på allmän plats enligt lagen ska räknas som grovt vapenbrott. Detta skulle innebära en skärpning av straffet till fängelse i lägst och högst . Det är också viktigt att det vid tillståndsgivningen, återkallelse av tillstånd och förvaringen av de legala vapnen sker en så noggrann lämplighets- och uppföljningskontroll som möjligt inte minst gällande psykiskt störda personers tillgång till vapen. Vi menar också att lagstiftningen gällande straff för rånbrott bör ses över. För brottet rån är det lägsta straffet fängelse. För grovt rån är det lägsta straffet och det högsta . Om ett rån har skett med hjälp av ett vapen måste rånet, för att bedömas som grovt, i de flesta fall ha varit skarpladdat. Detta är av mindre betydelse för brottsoffret i rånsituationen. Rädslan och dödsångesten är lika stor om vapnet varit skarpladdat eller inte. Lagstiftningen bör ses över så att även rån där oladdade vapen eller attrapper (som s.k. soft airguns) används kan bedömas som grova. Skärpta påföljder vid återfall i brott Svensk straffrätt och påföljdsbestämning är till största delen gärningsorienterad, vilket innebär att straffet bestäms med utgångspunkt i den enskilda brottsliga gärningen. Mycket talar för att återfallsbrottslingar borde få en förstärkt straffskärpningsgrund eftersom de uppenbart ur ett individuellt perspektiv valt att inte återanpassa sig utan i stället fortsätta med kriminalitet. Detta innebär också att fler människor kan utsättas för fara. Möjligheten till en sådan straffskärpning finns i 29 kap. 4 § men verkar i praktiken inte beaktas i tillräckligt stor omfattning. Många ratt- och drogfylleribrott begås av samma personer gång på gång. Det är inte ovanligt med individer som varit lagförda för tiotals rattfylleribrott. Det är oacceptabelt att en person om och om igen kan begå brott utan att påföljderna skärps. Vi menar att straffskärpningsgrunder behöver tydliggöras och skärpas när det gäller upprepad brottslighet, inte minst när det är samma brottstyper som begås. Dessa personer är farliga både för sig själva och andra. Därför bör de få behandling eller tvångsvård än vad som är fallet . Detsamma gäller våldsbrottslingar, sexualbrottslingar eller andra samhällsfarliga personer som vid återupprepade tillfällen begår nya brott. Skyddsvärdet för gärningsmannen, som inte rimligen kan må bra av sitt beteende, och för potentiella brottsoffer växer med antalet återfall. Inte minst för att förbättra möjligheterna till rehabilitering och återanpassning bör återfall i brott betraktas som en starkare straffskärpningsgrund. Ny lag som skyddar affärsinnehavare stjäls det för från detaljhandeln, men företagare som utsätts för upprepade stölder och andra brott står ofta rättslösa. Genom att införa en ny lag som gör det möjligt för affärsinnehavare att, efter åklagarbeslut, portförbjuda snattare och andra som vid upprepade tillfällen begår brott mot affärsinnehavaren, vill vi stärka handlarnas möjligheter att driva sin verksamhet i lugn och ro. Butiker ska inte vara en fredad zon för den som struntar i lagen. Brott och ordningsstörningar i affärslokaler är ett allvarligt problem för många handlare, som denna typ av brottslighet är lågt prioriterad hos polisen. Handlare har inte mycket att sätta emot när exempelvis ungdomsgäng snattar från samma butik. Men det är helt orimligt att en person som återkommande stjäl eller uppför sig illa kan fortsätta på bekostnad av butiksägarens och kundernas rättigheter och trygghet. Ur ett näringspolitiskt perspektiv är det förödande om företagare runt om i landet inte kan känna sig säkra i sina egna butiker. Företagare måste få ett ökat stöd mot brottslighet, en av åtgärderna handlar om att införa en ny lag om tillträdesförbud till handeln. Vi vill att åklagare ska kunna fatta beslut som förbjuder en person att gå in i en viss affärslokal. Det kan ske om det finns risk för att personen kommer att begå fortsatta brott mot en handlare. Förbudet ska gälla och kan överklagas till domstol. En liknande lagstiftning trädde ikraft (prop. 2004/05:77 Lag om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang) och gäller tillträdesförbud till idrottsarrangemang, exempelvis för den som begår brott och stör ordningen vid fotbollsmatcher. och de borgerliga partierna inom , föreslog att den lagen skulle kunna användas också av handeln för att förhindra snatterier och andra brott. Men Socialdemokraterna, röstade emot vårt förslag. De menade att affärslokaler ofta har en avgörande betydelse för många människor i det dagliga livet, bl.a. apotek och livsmedelsaffärer. Ett straffsanktionerat förbud att gå in i en viss affär skulle enligt s, v och mp därför kunna drabba den enskilde hårt, särskilt i mindre orter (se justitieutskottets betänkande 2004/05:JuU32 Tillträdesförbud). Vi häpnar över detta sätt att skydda människor som begår brott. I Socialdemokraternas ska rättsstaten tydligen värna om den som stjäl, inte om den som blir bestulen. I socialdemokraternas tvingas företagare klara sig själva mot brottslighet. Att affärslokaler ofta drivs av just enskilda individer som drabbas hårt av att andra stjäl och uppträder hotfullt verkar inte bekymra s, v och mp. Vi vill återigen att begär att regeringen återkommer med lagförslag om tillträdesförbud till affärslokaler i enlighet med det ovan anförda. har vi sett ett antal angrepp mot demokratin och det öppna samhället. Det rör allt från stenkastning vid offentliga möten till hot och våld mot folkvalda politiker. Vikten av att bekämpa sådana angrepp kan inte underskattas. bestämmelser om upplopp respektive våldsamt upplopp är ålderdomligt formulerade. De tillkom under en annan tidsanda då helt andra samhällsförhållanden rådde. Detta har medfört problem vid tillämpningen av bestämmelserna, inte minst i samband med i och efterföljande rättegångar. Vi menar därför att regeringen bör se över bestämmelserna om upplopp respektive våldsamt upplopp. Skyddet för demokratin och enskildas fri- och rättigheter måste förstärkas ytterligare. Detta kan t.ex. ske genom att en ny straffskärpningsgrund som tar sikte på brottslighet som hotar demokratiska värden, införs i 29 kap. 2 § samt genom att påföljderna för dem som genom våld eller hot inskränker enskildas yttrandefrihet i samband med demonstrationer skärps. presenterade regeringen ett lagförslag om maskeringsförbud (prop. 2005/06:11), ett förslag som till största delen stöder. Skärpta åtgärder i kampen mot grov organiserad brottslighet I takt med att det blir lättare att resa och verka i olika länder och i takt med att IT-utvecklingen underlättar kommunikationen mellan människor runt om i hela världen, har också den internationella kriminalitetens möjligheter att begå brott ökat. Den organiserade brottsligheten finner ständigt nya vägar och områden för att kunna göra största möjliga ekonomiska . Organiserad brottslighet känner inga landgränser eller hänsyn till demokratiska rättssystem. EU:s polisbyrå Europol beräknade att det fanns minst 4 000 kända kriminella grupper med nästan 40 000 medlemmar inom EU . Brottsligheten blir alltmer flexibel och marknadsanpassad. Kriminella väljer helt enkelt det brottsområde som för tillfället är mest lönsamt till lägsta möjliga risk (European Union Organized Crime Report 2003). Narkotikahandeln utgör en stor del av brottsligheten men också handel med vapen, människor, ekonomiska brott och penningtvätt. I är narkotikabrottsligheten fortfarande ett centralt område för den organiserade kriminaliteten, men även bl.a. människohandel, ekonomisk brottslighet, IT-brottslighet samt cigarett- och alkoholsmuggling ökar. I rikskriminalens senaste rapport om organiserad brottslighet i (RKP, 2005:2b), konstateras också att gängkriminalitet och kriminella mc-gäng har vuxit sig allt starkare i och finns nu representerade i princip över hela landet. Hot om våld mot poliser, andra representanter för de brottsbekämpande myndigheterna och vittnen i rättegångar har ökat. De grupper som enligt är mest aktiva i sådan brottslighet är mc-gängens supportergäng och fängelsegängen. I betänkandet Säkert inlåst? (SOU 2005:6), pekade utredaren på flera allvarliga problem med bl.a. gängbildning inom de s.k. säkerhetsanstalterna. Utpressning, som bl.a. sker genom att näringsidkare tvingas betala för påhittade beskyddarbrev, påhittade eller riktiga skulder (olaglig inkassoverksamhet) har enligt också ökat i samhället. Många människors trygghet, och till och med liv, står på spel om den organiserade brottsligheten tillåts breda ut sig. I 2007 (2005:7a), betonas att de multikriminella nätverken blir en maktfaktor på grund av sin flexibilitet och förmåga att skapa slagkraftiga grupper för att klara av olika typer av brott. Det ökande samarbetet i nätverk mellan olika kriminella aktörer utgör en stor utmaning för brottsbekämpningen. I liberalernas motion till Vässa verktygen mot terrorism och organiserad brottslighet 2005/06), utvecklar vi våra krav för att brottsbekämpande myndigheter ska ges bättre förutsättningar att bekämpa den grova, organiserade brottsligheten. Det handlar bl.a. om att inrätta ett nationellt underrättelsecenter, införa utökade möjligheter till förverkande, skärpa insatserna inom kriminalvården för att motverka och splittra fängelsegängen och stärka tullkriminalens arbete. Vi vill betona att det är av stor vikt att förslagen om utökade tvångsmedel och brottsbekämpande verktyg som presenterats i den statliga utredningen effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen (SOU 2003:74), verkligen genomförs. Generellt sett är längre och hårdare straff ingen effektiv lösning på brottsligheten. Det finns dock skäl att se den organiserade brottsligheten som ett undantag. Här finns många människor vars rehabilitering är mycket problematisk och utgången ofta osäker. Gentemot dessa kriminella finns det anledning att anta att längre straff/vård skulle kunna vara klart brottsförebyggande genom att personerna faktiskt hindras att begå brott medan de är omhändertagna och inlåsta. (29 kap. 2 § 6 ) finns det utrymme för att vid straffmätningen väga in huruvida det aktuella brottet varit ett led i en brottslig verksamhet som varit särskilt noggrant planlagd eller bedrivits i stor omfattning och i vilken den tilltalade spelat en betydande roll. Vi menar att brotten som personerna i de välorganiserade ligorna ligger bakom, t.ex. värdetransportrån, narkotikahandel, människohandel eller beskyddarverksamhet, ska generera ett högre straffvärde än när en i och för sig lika grov brottslig gärning begås men utan koppling till organiserad brottslighet. Dessvärre framkommer inte detta tillräckligt tydligt av dagens regler för straffmätning och dagens domar mot personer som bedrivit eller deltagit aktivt i organiserad brottslighet. Mycket talar för att organiserad brottslighet måste mötas med mer straffrättsligt repressiva åtgärder. Vi anser därför att organiserad brottslighet straffrättsligt bör kunna betraktas som en än mer försvårande omständighet . Regeringen bör återkomma till med ett lagförslag i enlighet med detta. Den statliga utredningen effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen (SOU 2003:74) har sett över möjligheterna för poliser att bl.a. kunna utrustas med falska identiteter, vilket i sin tur medger att de förses med falskt pass, körkort eller t.ex. en bil i nytt namn. har poliser begränsade möjligheter att infiltrera kriminella organisationer eller nätverk, de får t.ex. inte ingå avtal i falskt namn. En förändring skulle möjliggöra för poliser att kunna använda falska identiteter vid såväl underrättelseverksamhet som spaning och utredning i förundersökningar. Vi anser att förändringen är nödvändig. För att det ska vara aktuellt med utökade möjligheter för polisen att arbete med infiltration bör det krävas ett straffvärde med minst fängelse i straffskalan och ha godkänts av åklagare. Polisens infiltratörer ska inte få ta initiativ till brott men måste straffritt få befatta sig med utrustning/gods som är avsedd för brott eller erhållits genom brottslig verksamhet, överlämna eller inneha pengar som är förknippade med sådan verksamhet etc. En infiltratör måste även när han eller hon i en domstolsprocess konfronteras med de anklagade ha rätt att slippa svara på frågor som innebär att han eller hon därigenom skulle riskera att avslöja sin identitet. Myndigheter inom rättsväsendet, främst polisen, använder sig av olika provokativa åtgärder, bl.a. att provocera fram bevis, utan uttryckligt lagstöd. Reglerna som anger var gränsen går utgörs av praxis från och riktlinjer. Dessa regler är alltså inte reglerade i lag och de är dessutom alltför snäva. Möjligheten till bevisprovokation måste därför vidgas samt regleras i lag. Enkelt uttryckt så bör polisen inte få sälja narkotika, men väl få köpa det för att bevisa just ett narkotikabrott. Gränsen måste sättas så att brott som är anstiftande, förberedande och påbörjade i största möjliga mån ska kunna bevisas. Dessa regler är svåra att avväga och måste tydligt regleras i lag inte minst för att stärka rättssäkerheten. Regeringen bör därför återkomma till med förlag till en sådan lagreglering. Att tillåta övervakning med kamera kan innebära integritetskränkning och obehag för den som utsätts för övervakningen. Det är därför viktigt att det finns strikta juridiska ramar för vad som är tillåtet i fråga om övervakning och avlyssning. Det gäller inte minst en upplysningsskyldighet om att en viss plats faktiskt är övervakad. Kameraövervakning kan dock rätt använd ha en betydande brottsförebyggande påverkan. I betänkandet från (SOU 1998:46 Om buggning och andra hemliga tvångsmedel) gavs bl.a. flera förslag om utökade möjligheter till kameraövervakning. liberalerna ser i huvudsak positivt på förslagen, men vi vill understryka att kameraövervakning ska användas med måttfullhet och endast på strategiskt utvalda platser. Övervakning med kamera kan bara utgöra ett komplement till andra viktiga brottsförebyggande åtgärder. Kameraövervakning medför påtagliga risker för intrång i den personliga integriteten och ska därför användas enbart när intresset av sådan övervakning väger tyngre. För att säkerställa en väl avvägd bedömning krävs därför ett tillståndsförfarande i varje enskilt fall. Skyddet för den personliga integriteten måste värnas även efter det att övervakningen är genomförd. Det får inte vara möjligt för innehavaren av materialet att förfoga t.ex. kommersiellt över filmen. Det enda syftet med övervakningen ska vara att förebygga och i värsta fall bevisa brott som begåtts. För att granska integritetsfrågorna inte minst i ljuset av de alltmer förfinade tekniska möjligheterna till övervakning samt det utökande antalet övervakningskameror har liberalerna krävt att en parlamentariskt tillsatt kommitté genomför en heltäckande integritetsutredning. Äntligen har även regeringen insett vikten av en sådan utredning som till slut tillsattes i enlighet med kommittédirektivet Skyddet för den personliga integriteten (2004:51). Hemlig rumsavlyssning s.k. buggning Den organiserade brottslighetens kriminella arbetsmetoder ställer höga krav på polisens arbets- och spaningsmetoder. Modern teknik måste kunna ställas i brottsbekämpningens tjänst. Ett av sätten att komma åt den organiserade brottsligheten, som prövats med framgång i flera andra länder, är hemlig rumsavlyssning, s.k. buggning. Hemlig rumsavlyssning gör det möjligt att beivra och bekämpa brottslighet som annars är svår att utreda. Buggning är ett etablerat redskap i kampen mot den grova brottsligheten på de flesta håll i . Buggning är tillåten i bl.a. , , , , , , , , , , , , , , och . Även om för tillfället inte tillåter buggning, föreligger inga hinder att använda resultatet av utländska myndigheters buggning i kampen mot kriminella i eller i svenska domstolar. liberalerna anser att det även i ska vara tillåtet med buggning. Vi vill dock betona att ett effektivt utnyttjande av modern teknik i brottsbekämpningen alltid måste vägas mot den enskildes intresse av skydd för den personliga integriteten. Det får inte råda någon tvekan om att reglerna för när hemlig rumsavlyssning ska få användas måste vara strikta. Hemlig rumsavlyssning ska bara få tillämpas vid grov kriminalitet det kan handla om t.ex. grova narkotikabrott, mord och människohandel. Åtgärden ska beslutas av domstol, och samma regler för hur överskottsinformationen får hanteras ska gälla som vid hemlig telefonavlyssning. På samma sätt som vid hemlig telefonavlyssning ska den som är föremål för rumsavlyssnade ha rätt till ett offentligt ombud. Möjligheten att, som i , ge den avlyssnade rätt att få kännedom om avlyssningen när det inte längre skadar utredningen, kan övervägas. Regeringen bör återkomma till med lagförslag enligt vad som ovan anförts. Vid samtal med företrädare för såväl åklagare som försvarsadvokater får man ibland antydningar om att det i praktiken förekommer s.k. plea bargaining, dvs. Systemet finns i flera andra rättssystem. För att öka effektiviteten i rättsprocessen, inte minst när det gäller komplicerade brott som ekobrott, borde detta system även kunna införas i svensk rätt. Åtalsförhandling innebär en möjlighet för en åtalad att förklara sig själv skyldig varvid åklagaren kan föreslå ett (nedsatt) straff eller att släppa en åtalspunkt. Ett sådant svenskt system skulle kunna bygga på följande utgångspunkter: Det bör endast gälla för brott där straffvärdet inte överstiger fängelse. Om ett fängelsestraff föreslås får detta inte vara . Den tilltalade ges tio dagars betänketid, varefter han eller hon i närvaro av sin advokat kan acceptera åklagarens förslag till straff. Domaren kan pröva den tilltalades samtycke till det föreslagna straffet och straffets lämplighet, men prövar i normalfallet då inte själva skuldfrågan. Möjligheten att förklara sig skyldig ska inte vara tillämplig om den tilltalade är under 21år gammal. Många utredningar läggs ned på grund av omfattning, svårighetsgrad eller resursbrist hos polis och åklagare. I vissa fall är handläggningen så långsam att de misstänkta brotten hinner preskriberas. Vilka brott som upp och vilka utredningar som läggs ned kan avgöras av rena tillfälligheter. En tänkbar lösning som kunde öppna för nya möjligheter i svåra och omfattande fall är att införa en möjlighet till betydande straffnedsättning för den gärningsman som lämnar sådana uppgifter om andras brottslighet som innebär att allvarliga brott upp. Tanken är således att den som genom att underrätta myndigheterna hjälper till att hindra att ett brott begås, kan avbrytas eller avslöjar gärningsmännen, ska kunna erhålla strafflindring. Detta kan inte minst vara ett potentiellt effektivt verktyg för att komma åt de kriminella nätverken. En strafflindringsregel behöver för dessa fall införas i . Den som träder tillbaka från en brottslig gärning som påbörjats kan erhålla en viss begränsad lindring vid straffmätningen. Denna möjlighet till ånger borde kunna användas oftare för att få fler att träda tillbaka från ett påbörjat brott.