mot · GT02Fö218 · 2005-09-28 00:00:00 — Inför försvarsbeslutet eftersträvade en bred samförståndslösning med regeringen kring försvars- och säkerhetspolitiken. Regeringen ställde sig avvisande till denna strävan. Socialdemokraternas försvarspolitiska uppgörelse med och var förvånande då det är dessa partiers förhållningssätt till säkerhets- och försvarspolitiken som är statsministerns argument mot att släppa in dem i regeringen. Därför ställer vi oss starkt kritiska till den interna försvarsöverenskommelse som ingåtts mellan Socialdemokraterna, i samband med budgetpropositionen . Uppgörelsen ger i praktiken stödpartierna vetorätt över vilka förmågor som skall bevaras i det svenska försvaret, vilken materiel som skall utvecklas och anskaffas samt hur den nationella krishanteringen skall utformas. Det betyder att försvarsfientliga miljöpartister och kommunister som motsätter sig hela säkerhetssamarbetet inom EU, uppbyggande av snabbinsatsförmåga och den svenska insatsen i får rätt att diktera de avgörande delarna i svensk försvars- och säkerhetspolitik. Stödpartierna är inte längre bara ett underlag för regeringen, utan en del av innehållet. som anslagsminskningar genomförts har nya uppgifter tillförts försvaret. En kombination av osäkra ingångsvärden och återkommande ekonomiska förändringar har skapat en svårhanterlig situation där försvaret på vissa områden närmar sig en systemkollaps. Ansvaret för dagens försvarskris vilar på regeringen. I försvarsbeslutet uppgick anslagssparandet till som inte fick disponeras. Trots löften att dessa skulle få disponeras avser regeringen av allt att döma att hålla inne . Därmed är finansieringen av det prioriterade området internationella insatser inte säkrad. Upprättandet av snabbinsatsstyrkan och utökade insatser i såväl som Kosovo skall finansieras inom ramen. Ideliga förändringar utan tillräcklig styrning och uppföljning ställer Försvarsmakten inför en omöjlig situation. Ambitionen att i grunden ändra inriktning på försvaret är dock både nödvändig och riktig. behöver en framåtblickande säkerhets- och försvarspolitik där grundläggande nationella intressen tillvaratas. Försvarspolitiken skall grundas på en politik som främjar den svenska befolkningens trygghet på både kort och lång sikt. En sådan politik måste ge handlingsfrihet och utgå från en trovärdig försvarsförmåga. Antalet nationer i världen som stöder grundläggande värderingar om frihet, demokrati, marknadsekonomi och respekt för mänskliga rättigheter har blivit fler efter det slut. Detta skapar nya möjligheter att på global nivå främja frihet, fred, välstånd och samarbete mellan nationer. finns det sönderfallande stater, diktaturer, terroristgrupper och etniska konflikter som hotar stabiliteten på olika håll i världen. Även spridningen av massförstörelsevapen, förändringar i vårt klimat, bristande tillgång till vatten och olja samt risken för epidemier bidrar till osäkerhet och nya konfliktrisker. I en globaliserad värld är ett alliansfritt alltmer beroende av andra nationer för sin egen säkerhet. Inom insatsorganisationen skall förband utformas så att de kan användas för uppgifter både inom och utom landet. Materielförsörjningen skall styras av Försvarsmaktens operativa behov. Landets totala resurser skall kunna utnyttjas samordnat och oberoende av organisations- och funktionstillhörighet. militära resurser skall på ett effektivt sätt kunna ställas till civila myndigheters förfogande. En ny lagstiftning bör öppna för att försvarets resurser kan användas vid kvalificerad våldsanvändning vid svåra terroristhot. Utgångspunkten är att sådana insatser sker efter framställning från och under ledning av polismyndighet. Allians för strävan är att få ett bättre försvar för de pengar som satsas. Ser vi på våra grannländer så har de fler insatsförband än vad kan sätta upp, trots lägre försvarsanslag. försvaras inte av staber och förvaltningar. De fasta kostnaderna måste reduceras och ge utrymme för insatsförband och nationella förband med tillhörande förbandsverksamhet. Rekrytering av värnpliktiga, officerare, reservofficerare och även stödet till frivilligorganisationerna bör präglas av strävan efter att den utbildning staten bekostar skall komma till användning i det nya försvaret. Vid antagning till grundutbildning skall viljan att tjänstgöra i utlandsstyrkan vara ett tydligt urvalskriterium. För utbildning och anställning som reservofficerare skall sådan tjänstgöring vara ett krav. 5En strategi för internationella insatser5 5.2Sverige behöver en plan6 6.3Öka mångfalden inom Försvarsmakten9 6.4Nya krav på personalförsörjningen9 6.5Ledtider och ekonomiska bindningar11 7Civilt försvar samt skydd och beredskap mot olyckor12 7.4Svåra påfrestningar och skydd mot olyckor14 begär att regeringen återkommer till med förslag till en långsiktig strategi som utifrån svenska utrikes- och säkerhetspolitiska ställningstaganden drar upp riktlinjerna för deltagande i internationella insatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bättre samordning mellan militära insatser och biståndsinsatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utökad förmåga för internationella insatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förbättrad styrning av Försvarsmakten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förstärkning av arbetet mot diskriminering och trakasserier inom Försvarsmakten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att alla misstänkta fall av trakasserier som kommer till kännedom och kan utgöra brott skall polisanmälas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om användningen av Försvarsmakten i fred. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om viljan till tjänstgöring utomlands som urvalskriterium för uttagning till grundutbildning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tjänstgöring utomlands som förutsättning för anställning som reservofficer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nya former för anställning inom Försvarsmakten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om planeringsförutsättningarna för Försvarsmakten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att avslå regeringens förslag om anskaffning av viktigare materielprojekt i budgetpropositionen 2005/06:1 utgiftsområde 6, punkt 5. begär att regeringen återkommer till med förslag till anskaffning av viktigare materielprojekt i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en ökad integrering av myndigheter med ansvar inom närliggande verksamhetsområden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökat samarbete för att hantera svåra olyckor och påfrestningar. Säkerhetspolitiken har fått en helt ny innebörd. Under det stod det militära hotet i fokus. utgör internationell terrorism, spridningen av massförstörelsevapen, liksom regionala konflikter, organiserad kriminalitet och globala epidemier hot mot såväl u- som i-land. Även miljöhot såsom brist på vatten och olja samt klimatförändringar måste inkluderas i ett vidare säkerhetsbegrepp. har globaliseringen suddat ut betydelsen av uppdelningen i nationella och internationella hot. Grunden för den svenska säkerhetspolitiken är uppgiften att värna frihet och suveränitet samt att skydda samhälle och befolkning. Säkerhetspolitiken skall ge den svenska utrikespolitiken goda förutsättningar att hävda sitt engagemang för frihet, utveckling, demokrati och fred. Samarbete och överenskommelser mellan fria och demokratiska länder är den bästa metoden för att förebygga, fastställa och bemöta hot samt att uppnå fred och säkerhet. Fredlig konfliktlösning genom är grundläggande i svensk säkerhetspolitik. En reformering av FN och säkerhetsrådet är och förblir en förutsättning för att FN på ett effektivt sätt skall kunna verka för fred och frihet samt kunna motverka brott mot mänskliga rättigheter. Det är naturligt att utrikes- och säkerhetspolitik förs i nära samarbete mellan de nordiska länderna, EU och Nato. Målet är att stärka den internationella fredsordningen. Vi ställer oss positiva till att EU utökar möjligheter att verka för fred och frihet genom upprättandet av både militära och civila s.k. snabbinsatsstyrkor. Inom ramen för ett stabilt transatlantiskt samarbete måste ta ett ökat ansvar för sin egen säkerhet. Det svenska försvaret skall dimensioneras för att försvara och genom internationella insatser bidra till fred och stabilitet i omvärlden. Försvaret skall kontinuerligt kunna anpassas till en ändrad hotbild. Utvecklingen i omvärlden pekar entydigt mot att nationer agerar tillsammans i försvarsansträngningarna. En arbetsfördelning utifrån den kompetens och de resurser som olika länder besitter ger uppenbara fördelar. Grunden måste dock vara att varje land har en tröskel av balanserat nationellt försvar. Detta är en självklar förutsättning för att vidmakthålla en nationell, säkerhetspolitisk handlingsfrihet. 5En strategi för internationella insatser Antalet väpnade konflikter i och mellan stater visar på ett stort behov av internationella kris- och konflikthanteringsförmågor. Krishantering har betydelse för att skapa stabilitet och säkerhet med hjälp av både fredsbevarande och fredsframtvingande metoder. FN:s, EU:s och Natos trovärdighet i fråga om internationell fred och säkerhet bygger på att de enskilda länderna (utifrån egna beslut) tar sin del av ansvaret och bidrar till de gemensamma fredsansträngningarna. Efterfrågan på svensk medverkan inom FN, EU och Nato är stor. bidrag skulle dock kunna bli avsevärt större. förordar en högre ambitionsnivå från sida när det gäller långsiktiga internationella insatser. Svenskt försvar bör klara av att leda och delta i två insatser av bataljonsstorlek samt några mindre insatser i fredsbevarande operationer. Mot bakgrund av detta, och regeringens önskan att bidra till , krävs prioriteringar samstämmiga med våra utrikespolitiska mål. skall ha förmågan att sätta upp en egen battle group. De svenska internationella insatserna präglas av en tydlig, geografisk splittring. tjänstgör ca 780 män och kvinnor i utlandstjänst, fördelade på 15 olika missioner. På några ställen är det enbart en handfull observatörer som utgör själva insatsen. Varje separat operation som engagerar sig i kräver avsevärda stabs- och underhållsresurser. Dessa kostnader ökar inte proportionellt med ett större antal soldater. Därför borde insatserna långsiktigt koncentreras till färre områden. Förhållandet blir mycket tydligt när vi tittar på kostnaden per anställd i utlandsstyrkan vid små och korta missioner. Där blir snittkostnaden väsentligt högre än vid mera omfattande och långsiktiga internationella insatser. Att etablera och avetablera förband i främmande land framstår som mycket kostsamt. Det dåliga resursutnyttjandet gör att bidrag generellt blir mindre och mera kortvariga än vad som annars skulle ha varit fallet. Färre men större insatta svenska förband har också betydelse för våra officerares möjlighet att öva sig i ledning av högre förband. 5.2Sverige behöver en plan menar att valet av insatser och tillvägagångssätt måste göras med tydlig koppling till våra utrikes- och säkerhetspolitiska målsättningar. Allra viktigast är naturligtvis att prioritera på ett sätt som innebär bästa möjliga hjälp till de människor vars fred och frihet är hotad och att minimera lidande. Därtill måste våra val vara operativt rationella utifrån tillgängliga resurser och kompetenser. Vi bör också tydligt erkänna att de internationella insatserna är viktiga för uppbyggnaden av vår nationella försvarsförmåga samt att ett svenskt inflytande, både över den enskilda insatsen och internationell krishantering allmänt, bör vara viktiga komponenter i en nationell strategi. De internationella insatserna bör utformas som ett paket och förutom militära insatser innehålla biståndsinsatser. Därför måste också samordningen mellan dessa bli bättre. De övergripande politiska målen bör på förhand fastställas och tydligt påverka insatsens längd och omfattning. agerande i internationella operationer bör styras mot områden där besitter komparativa fördelar. Vi måste fråga oss vad andra länder inte kan eller vill bidra med och bli mera bristtäckande. För att ytterligare stärka svenskt inflytande över insatserna bör vi sträva efter att komma på plats mycket tidigare än . Det gäller både när insatsen skall etableras och då den förstärks eller byggs ut. Trots att den svenska ambitionen att delta i internationella insatser är hög och efterfrågan på svenskt deltagande likaså, saknar den fortfarande en strategi för hur skall delta och vilka insatser som bör prioriteras. efterlyser en nationell strategi för de svenska missionerna som tydligt anger de politiska målen och skapar förutsättningar för ett mer effektivt resursutnyttjande. Det är nödvändigt för att våra begränsade resurser till de internationella insatserna skall kunna resultera i bästa möjliga hjälp till så många som möjligt. Vi menar därför att regeringen bör återkomma till med en långsiktig strategi som utifrån svenska säkerhetspolitiska ställningstaganden drar upp riktlinjerna för deltagande i internationella insatser. En nation som har en målmedveten och balanserad utveckling av sitt försvar skapar militär säkerhet i närområdet. Det ger också ett säkerhetspolitiskt inflytande genom kapacitet att såväl kunna som genomföra insatser inom och utom nationens gränser. De internationella insatserna utgör en viktig del i svensk säkerhets- och utrikespolitik. Men vi får inte skapa en konstlad motsättning mellan internationella insatser och försvaret av vår egen självständighet och vårt nationella fortbestånd. Det är två sidor av samma mynt. Utgående från nuvarande säkerhetspolitiska läge bör de operativt rörliga insatsförbanden snabbt kunna koncentreras till befolkningscentrum strategiska hamnar, luftrum och för kustövervakning. En sådan kapacitet står inte i motsatsförhållande till att delta i operationer på avstånd från . Insatsförband skall med kort förvarning kunna sättas in i fredsframtvingande internationella operationer, men också kunna förstärka pågående fredsbevarande operationer och i ett längre perspektiv avlösa förband som redan är insatta. Har förbanden denna kapacitet kan de givetvis också sättas in i internationella operationer på samma sätt som men även i kombinerade operationer. Insatsförbanden ges en varierande beredskap i förhållande till rådande situation. De skall vara utbildade, utrustade, samövade och tillgängliga utan personella och materiella brister. För att säkerställa beredskap och samträning måste de vara ständigt organiserade. skall beredskapen ses som en mycket viktig del i vår kapacitet att avhålla från och när det oönskade inträffar och att kunna begränsa verkningarna av våldsaktioner riktade mot landet. Alla som grundutbildas skall ges en grundläggande förmåga att kunna bevaka skyddsobjekt. De utgör därmed en organisatorisk grund för en kapacitetsökning och komplettering av samhällets resurser i extrema situationer. Detta innebär inte att Försvarsmakten skall få en ny uppgift. Det handlar om att utnyttja den kapacitet som finns i Försvarsmakten. Även måste det engagemang och kunnande som finns hos personer inom de frivilliga försvarsorganisationerna tas till vara. Annars går en viktig del av folkförankringen förlorad. Det är uppgift att besluta om försvarets långsiktiga inriktning och storlek. Regeringen tar sedan vid och fyller ut beställning. På pappret styr alltså indirekt genom regeringen och regeringen styr Försvarsmakten direkt genom Försvarsdepartementet. Den nuvarande svaga politiska styrningen av Försvarsmakten har utgjort ett problem. styrning av det militära försvaret är näst intill obefintlig, regeringens styrning är allmänt hållen och upp av ett resurssvagt och reaktivt försvarsdepartement. styrningskapacitet är beroende av att regeringens återrapportering om försvarets verksamhet fungerar tillfredsställande. Det gör den inte. Regeringens redogörelser för försvarets verksamhet, som görs i den årliga budgetpropositionen, är endast allmänt deskriptiva och relateras inte till några tydliga mål för försvaret. Viss information redovisas även i försvarsmyndigheternas årsredovisningar. Sammantaget har ingen klar bild vare sig av hur målen uppfylls, av verksamhetens resultat eller av dess kostnader. Regeringen har av fått ett öppet mandat att skapa den insatsorganisation som beställt. Regeringen har misslyckats med att verkställa beställningen. Den uppföljning av det förra försvarsbeslutet som försvarsutskottet föranstaltat om visar tydligt att de förband som skulle produceras inte såg dagens ljus. Omställningen av det svenska försvaret från ett invasionsförsvar till ett flexibelt insatsförsvar är långt ifrån förverkligad. Ett problem är att regeringens regleringsbrev till Försvarsmakten är otydliga. Det är uppenbart att förhållandet mellan Försvarsdepartementet och Försvarsmakten måste förändras. En given utgångspunkt är att förändra Försvarsdepartementets kompetens. Försvarsdepartementet måste, oberoende av vilka skäl som lett till dagens situation, öka rekryteringen av personal från andra håll än försvarsmyndigheterna. Prioriterade områden är bl.a. freds- och konfliktforskning, politisk historia, statsvetenskap och omvärldsanalys tillsammans med en strategisk analyskapacitet. Kompetens måste också finnas för att genomföra operativa analyser och bedöma vilken kapacitet som behövs för att Försvarsmakten skall kunna leverera det som efterfrågas. Den svagaste länken i styrningsstrukturen är medverkan. För att åtgärda bristen på styrning krävs därför, utöver det ovan nämnda, flera åtgärder. Ett första steg är att fattar tydligare beslut om mål för Försvarsmakten och genomför återkommande oberoende utredningar huruvida dessa har nåtts. Dessutom måste Försvarsdepartementet förbättra sin redovisning till och tydliggöra regleringsbreven till Försvarsmakten. Ett andra steg är att inriktning för Försvarsmakten separeras i ett långsiktigt och ett ettårigt perspektiv. Det vill säga, den långsiktiga planeringen i form av bemyndigande till regeringen måste särskiljas från den årliga budgeten. Den långsiktiga planeringen skall ange inriktning för personal- och materielförsörjning samt verksamhetsinriktningen. Den årliga budgeten skall utformas utefter den verksamhet som skall genomföras . Ett särskilt problem är bristen på oberoende expertis. Försvarsdepartementet måste förbättra sin förmåga att analysera information utifrån uppställda mål för försvarsverksamheten. En given åtgärd i sammanhanget är att utnyttja fristående och kompetenta utvärderingsorganisationer. 6.3Öka mångfalden inom Försvarsmakten Det är av stor betydelse att inom Försvarsmakten, såsom överallt annars i vårt samhälle, ta till vara och attrahera de kompetenser man behöver, oavsett kön, etnisk bakgrund och sexuell läggning. Det finns därför all anledning att se över hur mönstringsprocessen kan göras bättre. Värnplikten skall genomsyras av frivillighet, där den som är bäst lämpad för en befattning skall tas ut för uppgiften. I den processen skall ett jämställdhets- och ett mångfaldsperspektiv aktivt tillämpas. I Försvarsmakten verkar bl.a. män och kvinnor, människor från olika kulturer, HBT-personer och funktionshindrade. Det finns dock rapporter och undersökningar som visar att det inom Försvarsmakten finns negativa värderingar om bl.a. homo- och bisexuella och att åtskilliga kvinnor blivit utsatta för sexuella trakasserier. Ett klimat där det förekommer diskriminering och trakasserier är oacceptabelt. Alla anställda, inkluderat värnpliktiga, skall känna sig respekterade och välkomna på lika villkor. Den organisation som vid ofred skall försvara våra mänskliga fri- och rättigheter måste också kunna implementera dessa i sin egen organisation, i den fredstida vardagen. Arbetet mot diskriminering och trakasserier i Försvarsmakten måste förstärkas. Till exempel bör konstruktiv samverkan med olika former av nätverk och intresseorganisationer utökas. Chefer och andra nyckelpersoner på regementen och flottiljer måste få fortsatt stöd och handledning. Ledarskapet i organisationen måste också vara tydligt. De som diskriminerar eller trakasserar, oavsett bakgrund, skall ovillkorligen ställas till svars i personalansvarsnämnden. skall i sin tur anmäla alla misstänkta fall av trakasserier som kan utgöra brott till polisen. Rättssäkerheten skall vara densamma inom Försvarsmakten som i det civila samhället. 6.4Nya krav på personalförsörjningen De senaste försvarsbesluten har inneburit stora resursneddragningar. Försvaret står inför nya uppgifter och beredskapskrav. Detta ställer i sin tur nya krav på rekrytering och tjänstgöring för alla personalkategorier. Den militärtekniska utvecklingen och säkerhetspolitiskt motiverade behov av förband av högre kvalitet påverkar också utformningen av personalförsörjningen. Det är därför nödvändigt att driva en aktiv och konstruktiv personalpolitik för att kunna behålla och nyrekrytera kvalificerad personal av olika kategorier inom försvarets olika delar. Frivillighet skall vara ett tungt vägande argument då värnpliktiga rekryteras till grundutbildning inom försvaret. Viljan till senare tjänstgöring i utlandsstyrkan skall också vara ett tydligt urvalskriterium. Att endast en av fyra som utbildas kommer till användning i det som betecknas som försvarets huvuduppgift innebär ett oacceptabelt slöseri med samhällets resurser. Beredskapsaspekten och att deltagande i internationella insatser kräver frivillighet ställer speciella krav på personalförsörjningen. Treterminssystemet har en bra utvecklingspotential. En grund är att de två första terminerna skall ge soldater och sjömän som antingen kan anställas (och då också utbildas i den tredje terminen) i förband för nationell och internationell tjänst. En annan grund är då förbanden omsätts. Då kan det krävas kompletterande utbildning på grund av materiel- och organisationsförändringar. Övergripande finns det dessutom ett behov av utbildning och övningsverksamhet i sammansatta förband. Skälet är att våra förbandschefer skall få grundläggande övning i att leda större förband. När det gäller reservofficerare bör medverkan vid internationella insatser vara en förutsättning både för utbildning och anställning. De ekonomiska ersättningar som utgår till båda dessa personalkategorier bör tydligt avspegla samhällets ambitioner i dessa delar. Även stödet till frivilligorganisationerna bör styras av myndighetens behov av rekryteringar till främst de internationella insatserna. Det är också nödvändigt att finna nya former för anställning av yrkesofficerare. Alla ser inte längre officersyrket som ett livstidsyrke. Behovet av administration och förvaltning i insatsförsvaret är mindre än i det mobiliserande invasionsförsvaret. Det relativa behovet av äldre officerare blir därmed mindre och basen för rekrytering blir allt smalare. Detta gör att förutsättningar för yrkesväxling bör byggas in redan i utbildningen genom samordning med andra utbildningsvägar. Därför måste det även bli möjligt med direktrekrytering till officersyrket. Möjligheten att arbeta för försvaret med olika uppgifter bör också finnas. Visstidsanställning och kontraktsanställning för såväl officerare som soldater och sjömän är nya former som dels skapar flexibilitet, dels kan göra anställningar i försvaret mer attraktiva. Internationella insatser och krav på samtränade förband med hög kvalitet och insatsberedskap gör det också nödvändigt att kunna tillämpa tidsbegränsade anställningar. 6.5Ledtider och ekonomiska bindningar Att snabbt och enkelt anpassa det svenska försvaret till förändrade hot och förutsättningar har visat sig vara såväl svårt som ekonomiskt kostsamt och ta än vad regeringen trott.