mot · GT02N481 · 2005-10-04 00:00:00 — Det bör vara en huvuduppgift i en modern landsbygdspolitik att ta till vara de möjligheter som finns i ett ökat kvinnligt företagande. Regeringen bör därför ge ansvariga myndigheter i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som vidtagits för att ge kvinnliga företagare ett jämställt bemötande och vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas. Dessa förslag bör därefter föreläggas . Detta bör ges regeringen till känna. 5.1.4Respekt för äganderätten som utvecklingskraft Väl definierade rättigheter till enskild egendom är en avgörande förutsättning för en dynamisk marknadsekonomi som grund för välfärden. Där den enskilda äganderätten inte finns tydligt representerad i offentliga system kan kapitalet inte frigöras för tillväxt och välstånd. Äganderätten måste balanseras mot angelägna allmänna intressen. Denna balans är oerhört känslig eftersom det som ägs privat ofta blir bättre omhändertaget än en egendom som ägs av det allmänna. När det gäller den privata äganderätten till mark, är den satt under stark press. Var för sig ofta vällovliga inskränkningar av den privat ägda marken för exempelvis skydd av känsligt vattenområde eller biotop motiverade av naturvårdsskäl, innebär i sammantaget för den enskilda ägaren mycket kostnader, krångel och osäkerhet. Detta kan bli extremt hämmande på verksamheter som behöver växa för att vi skall kunna skapa ett långsiktigt hållbart samhälle. Misstro mot och urholkning av äganderätten är en del i ett politiskt system som präglats av ett långt socialdemokratiskt maktinnehav. Äganderätten är intimt förknippad med ett personligt ansvar att förvalta och utveckla för kommande generationer. Äganderätten är också förknippad med personligt risktagande, ofta i kombination med hårt arbete, som sammantaget utgör en viktig utvecklingskraft i samhället. En allt tyngre detaljreglering urholkar viljan till ansvar och risktagande. Mest tydligt blir detta där människor har skapat skogar och andra naturmiljöer genom generationer av brukande, miljöer som myndigheter nu med hänvisning till bevarandeintresset vill undanta från fortsatt brukande. Vem vill fortsätta att satsa och ta ansvar för den miljön vi lever i när man behandlas på detta sätt? Äganderätten skall fastställas i svensk grundlag och följas av ett helt annat synsätt från statsmakternas och myndigheternas sida, myndigheterna måste tänka om och öka samarbetet och samverkan. Se vidare i äganderättsmotion 2005/06:MJ523. stora tillgång på vilt är en viktig nationell resurs. Jakten är en del av den svenska kulturen, utgör grund för friluftsliv och rekreation och ett växande företagande inom upplevelse och turistnäring. Förhållandena varierar starkt från område till område. Lagstiftningen skall bygga på lokal förvaltning där markägarna enskilt eller genom frivillig samverkan har ansvaret och bestämmanderätten. Detta utgör den bästa garantin för att stammarna hålls på en sådan nivå att de inte äventyrar skogstillväxt, produktion på och hållande av tamboskap. 5.1.5Lånegaranti och ökad självfinansiering Finansieringen är ett genomgående problem för landsbygdens företagare. Lantbruksföretagens kreditvärdighet bedöms fortfarande i huvudsak utifrån fastighetsvärden och avkastning i traditionell produktion och i alltför liten grad utifrån affärsidéer och kalkyler. kan problemet lösas genom att byta bank men i många fall utgör finansieringen ett stopp för utveckling och tillväxt. Mycket av bankernas njugga inställning till landsbygdens företagare grundas på negativa attityder till landsbygden som företagsmiljö. Problemet har förstärkts av fusioner och centralisering i banksektorn som gör att kunskaper och lokalkännedom på många håll har gått förlorad. För att i någon mån råda bot på detta har regionala kreditgarantiföreningar börjat växa fram med hjälp av kapital från privatpersoner och företag. I vissa områden lämnas också bidrag med offentliga medel. De utgör inte hela lösningen men kan ändå spela en betydelsefull roll. På andra håll, exempelvis i i , har man bildat ett lokalt utvecklingsbolag som garanterar krediter och som hjälper företagen att öppna dörrar till myndighets- och bankvärlden. Utvecklingsbolaget fungerar därmed som en lokal finansiell aktör. I har ett system med statliga kreditgarantier praktiserats . Systemet administreras av statliga Finnvera som har 26000 kunder varav har mindre än 10 anställda. Finnvera tar lånebelopp , motsvarande , vid större lån delas risken med en bank. Tuff prövning gör att den genomsnittliga kostnaden för risken ligger . Utöver visst eget kapital krävs säkerhet t.ex. i form av inventarier. Däremot tas aldrig några personliga egendomar som garanti. Systemet beräknas bidra med 12000 nya jobb. Den finska modellen ter sig som ett mycket kostnadseffektivt sätt att förbättra småföretagens finansieringsmöjligheter. Ett motsvarande system bör kunna införas i . Vad som ovan anförts om att utreda om ett system med statlig lånegaranti kan införas i bör ges regeringen till känna. En viktig åtgärd för att öka tillgången på riskkapital är starta-eget-sparande och riskkapitalavdrag. Utöver det behöver 3:12-reglerna förenklas och reformeras så att det egna ägandet inte diskrimineras. har också i andra motioner föreslagit en rullande reavinstskatt, utformad så att beskattningen av vinst vid försäljning av företag kan skjutas upp om den återinvesteras i ett annat onoterat företag. Sådana system finns i många andra länder liksom på den svenska bostadsmarknaden. 5.1.6Särskilt regelverk för småbolag vill göra det enklare och mindre riskfyllt att anställa. Särskilt angeläget är det att minska tröskeln att gå från enmansföretag till att anställa de första medarbetarna. Detta bör ske inom ramen för ett förenklat regelverk för småbolag. Det regelverk som omgärdar företagandet i är anpassat efter ett näringsliv dominerat av ett fåtal storföretag och förutsätter att det i företagen finns juridisk, skattemässig och annan expertis för hantering av rapportering och andra myndighetskrav. Så ser verkligheten inte ut. Av 590000 företag, inklusive enmansföretag, med rapporterad verksamhet 2003 hade 525000 företag () en omsättning . Av 218000 företag med anställda hade 183000 företag () 19 anställda. Till detta kommer alltså ett stort antal enmansföretag (Källa: SCB:s företagsregister). Majoriteten av företagen tvingas alltså leva med ett regelverk i huvudsak tillkommet för att hantera en minoritet stora företag. beräknar kostnaderna för företagens administrativa börda till . Detta talar sammantaget för ett stort behov av att minska den administrativa bördan, särskilt i småföretagen där jobbet för det mesta sköts av företagaren själv. I stor utsträckning bör detta ske genom ett allmänt bättre företagsklimat i enlighet med vad driver. Därutöver behövs det självfallet ytterligare lättnader för småföretag, både i form av mindre krav på administration och lägre kostnader för att anställa. föreslår tillsammans med övriga partier i att företag som nyanställer skall få slopad arbetsgivaravgift första året, vilken sedan fasas in . Vidare har föreslagit förändrade regler för inbetalning av moms för småbolag. Detta skulle t.ex. förhindra att underleverantörer skulle behöva fungera som gratisbank åt kunderna och staten. Dessa förslag utvecklas vidare i övriga motioner, däribland budgetmotionen. 5.1.7De gröna nya jobben Jorden är en begränsad resurs och är i detta avseende lyckligt lottat med en liten befolkning på en stor yta med god tillgång till vatten och andra naturresurser. Rent statistiskt förfogar varje svensk invånare över i genomsnitt inklusive vattendrag, varav . Denna gynnsamma situation talar för att den svenska landsbygden med råge kan bidra med de resurser som motsvarar svenska folkets behov och ge bra förutsättningar för export, men även för den omställning som vi ser genom ett ökat uttag av biomassa för energiproduktion och biodrivmedel. utgångspunkt är att landsbygden är en enorm tillgång som vi inte kan klara oss utan om vi vill skapa tillväxt i . Denna grundläggande attityd måste genomsyra politiken för att landsbygdens resurser skall kunnas tas till vara på ett optimalt sätt. Bland annat måste politiken för jordbruket inriktas så att den blir internationellt konkurrenskraftig med en hög miljöprestanda som bidrar till tillväxt. För det krävs ett nytt grepp med en stark offensiv och konstruktiv politik när det gäller kommande reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken. Utveckling och omstrukturering av verksamheter måste få ske för att ge det utrymme till investeringar som kan leda till nya jobb och innovationer. Det kräver bl.a. en förändring av dagens snäva bevarande lagstiftning. Politiken skall präglas av ett levande kulturlandskap före ensidigt bevarande och vara inriktad på att all odlingsbar mark skall komma till nyttig och företags- och samhällsekonomiskt lönsam användning. Den stora potential som finns på energiområdet skall tas till vara. Om dagens höga oljepriser håller i sig, kan denna utveckling gå mycket snabbt. En ökande andel av de resurser som står till förfogande inom jordbrukspolitiken måste satsas på forskning och företagsutveckling för att möta en sådan utveckling. driver på omställningen från fossila bränslen och har satt en bortre parentes till 2015, varefter alla nytillverkade bilar som säljs måste kunna drivas på alternativa drivmedel. Vi anser att kan vinna på att vara ledande inom det här teknikområdet, och vi ser stora möjligheter för ett bättre utnyttjande av våra naturresurser. Tillväxtmöjligheterna inom det här området är stora, men vi måste satsa nu för att kunna vinna. Det vi vinner är nya jobb, en ökad tillväxt och en bättre miljö. Se vidare i miljömotion Teknikskifte för hållbar utveckling /06:MJ532. Därtill behöver möjligheten för företag inom skogs- och jordbrukssektorn att komplettera produktionen med andra näringar, som upplevelseturism, förbättras. Se avsnittet ovan om turism. 5.2En mer effektiv offentlig politik är övertygat om att människor vet bäst själva hur de utvecklar sin bygd eller sin region. Den statliga uppgiften bör därför inte vara att i detalj styra utvecklingsarbetet, utan att ge rimliga och rättvisa förutsättningar åt varje region och kommun att välja sin egen väg. En ny maktfördelning i samhället, enligt federalismens principer, innebär också en mindre men starkare stat, som koncentrerar sig på sina kärnuppgifter istället för att försöka sköta de frågor som bättre hanteras lokalt. 5.2.1Lokal makt över utvecklingsresurserna Landsbygdens tillväxtmöjligheter handlar inte om brist på resurser utan om hur vi hanterar tillgängliga resurser. Dagens hårt centraliserade styrning är ineffektiv och leder till dåligt eller felaktigt resursutnyttjande. Ett centralt exempel är den stelbenta arbetsmarknadspolitiken, där storskaliga utbildningsprogram sällan sätts i relation till de åtgärder som måste göras för att företagen skall kunna och våga anställa. Ett avgörande problem är givetvis att åtgärderna beslutas på nationell nivå, med en nationell problembild som bas, medan lösningarna vanligen måste åstadkommas lokalt, i nära samverkan mellan arbetsmarknadsåtgärder, utbildning och företagande. Därför bör huvuddelen av AMS resurser regionaliseras och ges en friare användning i regionen såväl som i lokalt arbete inom kommuner och mellan lokal arbetsförmedling, vuxenutbildning/skolan, det lokala näringslivet, och de sociala myndigheterna. Över denna användning skall regionala och lokala organ ha det avgörande inflytandet. Det är vår övertygelse att dessa resurser hanteras effektivare i händerna på lokala organ i samverkan och i högre grad kommer att styras till utveckling som ökar efterfrågan på arbetskraft. Samma synsätt bör överhuvudtaget prägla all ansvarsfördelning. föreslår i motionen om regional utvecklingspolitik en omfattande ansvarsfördelning från nationell till regional nivå. Utöver arbetsmarknadspolitiken, bör en sådan omfördelning omfatta stora delar av utbildningspolitiken, infrastrukturfrågor, hantering av EU-stöd m.m. Kommunerna måste på samma sätt ges ökad makt över de medel som kommuninvånarna betalar i skatt. Den kommunala beskattningsrätten skall vara kopplad till en motsvarande ansvars- och beslutsrätt. Den statliga detaljstyrningen måste brytas och olika prioriteringar tillåtas och bejakas. Det är nödvändigt för att alla delar av landet skall kunna hävda sig i en globaliserad ekonomi. Den centrala beslutsapparaten präglas av en övertro på organisatoriska åtgärder där lösningen på varje nytt problem söks i en ny myndighet. En oöverskådlig mängd myndigheter bidrar till att helheten går förlorad. Den ena handen vet ofta inte vad den andra gör. Den svenska stuprörspolitiken gör samhället oflexibelt och handlingsförlamat. Dagens splittrade myndighetsstruktur är dyr, ineffektiv och drar fokus från statens grundläggande uppgifter som rättsskydd och infrastruktur. En analys, kartläggning och bedömning bör påbörjas där varje myndighet eller myndighetsliknande organisation blir föremål för en nyttobedömning. Denna bedömning skall strikt utgå från en princip om att avveckling skall ske om uppmätt nytta är lägre än den orsakade samhällskostnaden. Nyttan med att ha ett eget verk för landsbygden, , ställer vi oss frågande till. Det är väl mer naturligt att samtliga svenska myndigheter, i sin instruktion, tydligt skall verka i och för hela landet. Vad som ovan anförts om att ge samtliga myndigheter i sin instruktion ett tydligt uppdrag att arbeta för hela landet bör ges regeringen till känna. är ett typexempel på en myndighet som bör upphöra i sin nuvarande form och vars utredande verksamhet i stället bör samordnas med () och relevanta delar av Verket för näringsutveckling () i ett verk som tillför kunskap genom utredningar, forskning och analys för regionernas utveckling och regional tillväxt. Denna myndighet bör också få ansvar för att hantera samtliga EU-program, oavsett om de finansieras av social- eller regionalfonden. Ett särskilt glesbygdsverk riskerar att fungera som ett alibi för andra myndigheter att i sin verksamhet bortse från landsbygdens förutsättningar och behov. Alla myndigheter måste i sin instruktion ges ett tydligt uppdrag att arbeta för hela landet. Vad som ovan anförts om att avveckla i dess nuvarande form och istället samordna dess utredande verksamhet med () och relevanta delar av Verket för näringsutveckling () i ett verk bör ges regeringen till känna. För att ta till vara de möjligheter som finns i att vidareutveckla och förädla varor och tjänster som produceras på den svenska landsbygden behövs ytterligare forsknings- och utvecklingsarbete. Det handlar dels om att öka den rena kunskapen om landsbygdens utveckling och vilka som är de tillväxtdrivande faktorerna, dels om att skapa ny kunskap inom de näringar som är viktiga. I en kunskapsöversikt från Nordregio konstateras att landsbygdsforskningen ställer sig ganska lite vid sidan av de dagsaktuella frågorna. Man har lyckats visa att det råder stora, och i stor utsträckning, oförklarade skillnader också mellan till synes likartade regioner. Det behövs således betydligt mer och djupare forskning för att studera tillväxtfaktorer. Också skillnader inom regioner behöver uppmärksammas i större utsträckning. Landsbygds- och stadsregioner tenderar att bli allt mindre homogena. Ett tydligt exempel är de olika förutsättningarna för stadsnära landsbygd och mer perifera områden. Just det senare, samverkan mellan stads- och landsbygdsregioner, förtjänar större uppmärksamhet i forskningen. Det finns ett flertal olika studier av klusterdynamik, regionstorlekens betydelse, avstånd till offentlig service etc., men få sammanhållna studier av hur den inom- och mellanregionala dynamiken egentligen ser ut. Ett självklart led i utvecklingen av en ny landsbygdspolitik bör därför vara en mer omfattande och sammanhållen forskningsstrategi. Regeringen bör återkomma till med ett förslag om hur detta skall åstadkommas. Detta bör ges regeringen till känna. 5.2.4En förnyad strategi för landsbygdsutveckling Som framgått på flera håll i motionen görs redan på många håll stora insatser för att utveckla landsbygden. Det handlar om många olika aktörer som var för sig, och ofta tillsammans, genomför projekt, ger rådgivning och marknadsför landsbygden, både i och utomlands. Detta engagemang inom ramen för det civila samhället och näringslivet förefaller dock inte vara en viktig fråga för regeringen. Direktiven till saknar helt ett sådant perspektiv, och förefaller istället sätta en mycket stor tilltro till rent politiska åtgärder. önskar en annan utveckling av den svenska landsbygden, där människor får möjlighet att ta till vara sina egna möjligheter och där landsbygden får växa av egen kraft. Det förutsätter också att man bjuder in organisationer och företag att vara delaktiga i utformningen av politiken och erbjuder såväl resurser som ansvar för den egna bygdens utveckling. En grundläggande del i en ny statlig strategi bör därför vara att erbjuda organisationer möjlighet att ta på sig uppdrag, enskilt eller tillsammans med andra organisationer eller myndigheter, för specifika delar av landsbygdspolitiken. Målsättningen bör givetvis, som för hela politiken, vara att skapa livskraftiga miljöer och företag som kan stå på egna ben. Det skulle kunna handla om ett särskilt ansvar för studieförbunden att arbeta med ungas kultur, om att LRF och får möjlighet att arbeta mer med landsbygdsturism och småskalig livsmedelsförädling, eller att Bygdegårdsrörelsen kan lägga tid och engagemang på att utveckla möteslokaler så att de fungerar landsbygd, både för unga och för gamla. Det skulle vara ett gott alternativ till att ge nya uppdrag åt statens myndigheter. Regeringen bör därför ge ett tilläggsdirektiv om att finna former för en ökad statlig samverkan med det civila samhället och näringslivet för landsbygdsutveckling. Detta bör ges regeringen till känna.