mot · GT02Ju380 · 2005-09-30 00:00:00 — Den nya bestämmelsen var en angelägen reformering av den svenska brottslagstiftningen för att kunna få fler förövare fällda för gärningar som tidigare hamnade i en juridisk gråzon. Vid BRÅ:s första uppföljning av tillämpningen av lagen har det dock visat sig att en låg andel av alla polisanmälningar, där brotten kan rubriceras som grov kvinnofridskränkning, har lett till åtal. De utdömda påföljderna har också varit relativt låga i förhållande till den tillämpliga straffskalan. Vi menar att lagen borde kunna utgöra ett bättre verktyg för att lagföra de män som kontinuerligt, genom olika grova gärningar, kränker en närstående eller tidigare närstående kvinna. Vi anser därför att straffminimum för brottet grov kvinnofridskränkning, i stället för fängelse i lägst 6 månader, bör vara fängelse i lägst . Vi vill också att regeringen genomför en utvärdering av lagen så att eventuella åtgärder för att kunna få fler åtal vidtas. En betydande del av våldet mot kvinnor har sexuella inslag. liberalerna har länge krävt en skärpning av sexualbrottslagstiftningen. Vi har tidigare (bl.a. motion 2003/04:Ju479) betonat att våldtäktsbegreppet måste utvidgas och att det inte kan ställas samma orimliga krav på våld och hot för att en gärning ska anses som våldtäkt. Vi ville också att lagstiftningen om sexuellt utnyttjande när kvinnan är i ett tillstånd av vanmakt, måste ändras så att rubriceringen blir våldtäkt. I den nya sexualbrottslagen som gäller fr.o.m. , genomfördes äntligen flera sådana ändringar som vi ställde oss bakom. Däremot kvarstår frågetecken kring hur lagändringen gällande våldtäkt och sexuellt utnyttjande kommer att tillämpas i praktiken. Regeringen klargör att kriminaliseringens räckvidd ska vara samma som . gällande praxis ska alltså fortsätta vara vägledande. Högsta domstolens dom i det s.k. Tumbamålet handlade om huruvida kvinnan ansågs vara i sådant hjälplöst tillstånd på grund av berusning som bl.a. krävs för att brottet sexuellt utnyttjande ska uppfyllas. Så länge ribban för att anses vara i hjälplöst tillstånd eller motsvarande kan vara för högt satt spelar det dock ingen roll om brottet i stället ska kallas våldtäkt. Denna fråga fick inte något tydligt svar i regeringens lagförslag vilket vi kritiserade i vår motion (2004/05:Ju25). Detsamma gäller bedömningen om gärningsmannen otillbörligt utnyttjat någons hjälplösa tillstånd. Det kommer även i fortsättningen handla om mycket svåra bevisfrågor. Det är bra att lagen äntligen ändrades men den faktiska tolkningen och tillämpningen måste även förändras. Lagen kommer inte automatiskt att leda till fler fällande domar eller att fler kvinnor får upprättelse. anmäldes 10 419 sexualbrott, varav 2 631 våldtäkter. Av våldtäkterna klarades upp. Om vi vill ändra på denna oacceptabla situation måste polis och åklagare bli bättre på att utreda sexualbrott. Då behövs både ökade resurser och mer utbildning. Fler poliser behöver arbeta med denna typ av brottslighet. Ofta handlar det om komplicerade utredningar som bl.a. förutsätter goda kunskaper i förhörsmetodik och brottsofferpsykologi. Det gäller att den som utsatts för sexualbrott bemöts med respekt och kunskap hela vägen från sjukhus till polis, åklagare och domstol. Insikt i hur brottsoffer för sexualbrott kan reagera efter en chockartad upplevelse är oerhört viktigt vid bedömningen av offrets tillförlitlighet inte minst vid en senare rättegång. Brottsoffer får bara upprättelse genom att förövarna ställs till svars. Om inte tillräckliga resurser ges för att driva utredningar hjälper det inte med en skärpt straffskala eller att man ger brottet dess rätta namn. Ökad kunskap är också en förutsättning för attitydförändring gällande sexualbrott något som behövs på sina håll inom både polis-, åklagar- och domarkåren i . Irrelevanta och kränkande frågor till parterna i en rättegång ska stoppas av rättens ordförande. Vi har en mycket kompetent och engagerad domarkår i men domare är inte ofelbara människor som endast objektivt tillämpar lagen. Deras egna värderingar och attityder spelar också in, liksom nämndemännens. Utan utbildning blir det svårt att genomföra nödvändiga attitydförändringar. Barn som lever i familjer med våld Enligt finns det mellan 100 000 och 200 000 barn i som bevittnar/lever med våld i den egna familjen. Barn som lever i familjer där våld är deras vardag där de bevittnar hur den ena föräldern misshandlar den andra far mycket illa. Vanmakt och rädsla kan prägla dessa barns hela uppväxt. Enligt en rapport från Kommittén mot barnmisshandel blir de psykiska effekterna mer omfattande om hot eller fara kommer från en person som barnet söker kärlek och omsorg av än om hotet kommer från en främling. Vi vill betona att det är mycket viktigt att se till dessa barns rättigheter. Vi menar att det är fel att endast anse barnen som vittnen till våldet och sålunda inte själva direkt drabbade. Barn som har sett och/eller hört den ena föräldern hotas och misshandlas av den andra kan vara offer för psykisk misshandel. Frågan om brottsofferstatus för dessa barn är viktig men också komplicerad rent juridiskt. Lagförändringar som innebär att dessa barn ska kunna vara brottsoffer berör bl.a. straff-, process- och skadeståndsrätt. Vi vill att regeringen presenterar ett konkret lagförslag som innebär att dessa barn kan anses vara brottsoffer. Vi vill också att regeringen vidtar erforderliga åtgärder för att tillse att bestämmelsen i 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948) om maximalt tre månaders handläggningstid vid bl.a. misshandel av barn efterföljs vid samtliga landets polismyndigheter. och polisens rutiner vid kännedom om att ett barn far illa måste skärpas. ska ha tydliga riktlinjer för hur polisens rapportering till ska gå till och inom måste rutinerna för bl.a. dokumentationen i dessa ärenden förbättras. Utbildningsinsatser behövs för all berörd myndighetspersonal. Lagen om besöksförbud (1988:688) tillkom med syftet att ge ett bättre skydd för dem som förföljs och trakasseras och är ett led i strävandena att förbättra skyddet för framför allt kvinnor som utsätts för misshandel och andra övergrepp (proposition 1987/88:137). Ett besöksförbud är ingen straffpåföljd utan är en förebyggande åtgärd för att skydda en person då denna riskeras att utsättas för brott av person som har, eller med stor sannolikhet kommer att utsätta den andra personen för ett brott, förföljelser eller trakasserier. Det är åklagaren som fattar beslut om besöksförbud och tingsrätten som prövar ett överklagande av beslutet. Besöksförbud är tyvärr i realiteten en tämligen verkningslös åtgärd för att hindra fortsatta trakasserier. utfärdades 3 741 besöksförbud. 3 745 överträdelser av besöksförbud! 152 dömdes för brotten och av dessa fick 44 fängelse som påföljd. Det stora antalet överträdelser är mycket allvarligt och visar att de flesta män visar total brist på respekt för besöksförbudet. En rapport från BRÅ (2003:2) visade att tre fjärdedelar av landets polismyndigheter inte vidtar några speciella åtgärder efter utfärdat besöksförbud. Polismyndigheterna måste snabbt ändra på detta och börja arbeta t.ex. enligt den modell med hundförare som används i . I vissa fall menar vi att polis eller vakter skall kunna punktmarkera män som återkommande bryter mot besöksförbud. Bristerna i polisens interna informationsspridning är en anledning till att det förebyggande arbetet inte fungerar. Polismyndigheterna måste införa rutiner för att göra beslut om besöksförbud tillgängligt inom myndigheten. vet ofta inte närpolisen om att det bor en person som skyddas av besöksförbud i deras område. Riksåklagaren är en av instanser som betonar att det på de flesta håll råder en väsentlig brist när det gäller hur information om besöksförbud sprids polisiärt. Riksåklagaren menar att genom införandet av en informationsbas (se ovan under avsnittet Åtgärder inom rättsväsendet) kan även åklagare vid behov få bättre beslutsunderlag, inte bara för besöksförbudsprövning utan även vid prövning av häktningsgrunder. Vi vill att ytterligare skärpningar genomförs gällande lagen om besöksförbud. Straffskalan för överträdelse av besöksförbud bör ändras så att påföljden böter tas bort och att den som bryter mot ett utfärdat besöksförbud i stället i normalfallet skall kunna dömas till fängelse. Vi menar också att det bör övervägas om inte körkortet skall kunna återkallas för gärningsmän som begår våldsbrott mot nära anhöriga och vid överträdelse av besöksförbud. Alla rimliga medel som kan begränsa gärningsmannens rörelsefrihet bör övervägas alldeles för många åtgärder innebär att det är kvinnans liv som inskränks ytterligare. Körkortet kan enligt 5 kap. 3§5 körkortslagen (1998:488) återkallas efter andra brott än trafikbrott. Enligt gällande rättspraxis kan körkort återkallas efter dom med anledning av grova våldsbrott. Vi vill att detta också ska gälla vid kvinnofridsbrott och överträdelse av besöksförbud. Modern teknik kan ge hotade kvinnor skydd Vi anser att det är av yttersta vikt att vidta alla nödvändiga åtgärder för att förhindra att ett utfärdat besöksförbud överträds. I de många fall då en överträdelse sker måste samhället tydligt markera att det är oacceptabelt. Att införa ett system med elektronisk övervakning med fotboja vid överträdelser av besöksförbud är en åtgärd som kan vara viktig. Elektronisk övervakning är ett sätt att öka antalet uppklarade överträdelser av besöksförbud. Om tillförlitlig teknik finns kan bevisningen i mål om överträdelser förenklas. Detta är önskvärt då det alltför ofta blir så att ord står mot ord i ett mål om överträdelse av besöksförbud. Systemet är dock beroende av om det finns polisiära resurser för att skyddet skall ha någon effekt måste polisen snabbt kunna vara på plats. Det är även av vikt att det utgör ett brott i sig i de fall mannen bryter förseglingen på "fotbojan". De tre olika idéskisser som redovisas i departementspromemorian (Ds 2001:73 Ytterligare åtgärder för att motverka våld i nära relationer) utgör en bra grund för att finna en lämplig rättslig lösning. Nödvändigheten av att en försöksverksamhet med elektronisk övervakning av besöksförbud inrättas, framkommer även av utredningen handlingsplan mot våld i nära relationer (SOU 2002:71). Vi anser att den socialdemokratiska regeringen har förhalat frågan . gav regeringen ytterligare ett myndighetsuppdrag att förbereda införandet av ett system med elektronisk övervakning med fotboja vid överträdelser av besöksförbud. hoppas nu att ett sådant system äntligen kan bli verklighet men vi befarar att det kommer att dröja ytterligare. Vi vill att regeringen presenterar ett lagförslag samt kostnaderna för en dylik försöksverksamhet. Det är också av stor vikt att hotade kvinnor har tillgång till trygghetspaket och larm. Även annat skydd som t. ex. hundar och livvakt bör finnas tillgängligt för den som har behov av det. Det är helt oacceptabelt att hotade kvinnor kan få stå i kö för att få trygghetspaket och att utrustningen ofta är omodern. Åter igen är bristen på poliser ett problem de få kvinnor som får trygghetspaket och larm är beroende av att polisen snabbt kan komma. Personal inom har, på samma sätt som inom hälso- och sjukvården, enligt bl.a. 12 kapitlet 10 § socialtjänstlagen hinder att anmäla fall av våld mot kvinnor till polis eller åklagare om det inte står klart att straffsatsen för övergreppen stadgar fängelse. Detta kan innebära svåra gränsdragningsproblem för berörd personal och att få misstänkta fall av våld mot kvinnor anmäls eftersom flera brott som aktualiseras i dessa sammanhang inte stadgar fängelse i straffskalan. Vi menar att reglerna för när personal inom dessa sektorer skall kunna anmäla våldsbrott mot kvinnor därför bör ses över, något som gjordes i betänkandet Ny sekretesslag (SOU 2003:99). Det får nu ankomma på regeringen att återkomma till med ett förslag till ändrad lagstiftning så att berörd personal i fler fall ska kunna anmäla misstänkta våldsbrott mot kvinnor. Många kvinnor som utsätts för våld från en närstående man förföljs också av mannen och kan därför tvingas flytta och skaffa skyddade personuppgifter. finns det tre, i skärpande skala, åtgärder som kan vidtas: markering för särskild sekretessprövning (s.k. spärrmarkering/sekretessmarkering), kvarskrivning och fingerade personuppgifter. Förfarandet med sekretessmarkering är inte lagreglerat men används inom folkbokföringen av skattemyndigheten och skyddet löper ofta . Att det inte är lagreglerat innebär bl. a. att skattemyndighetens beslut om att inte göra en sekretessmarkering inte kan överklagas. Tidsperioden upplevs också som för kort och riskbedömningarna är svåra för att göra. Ett annat problem gäller myndigheternas praktiska hantering av personuppgifter som är spärrmarkerade i praktiken är sekretessen inte särskilt säker. Kvarskrivning är lagreglerad och innebär att en person vid byte av adress fortsätter att vara folkbokförd på den gamla adressen. Kvarskrivning medges om det finns särskilda skäl att anta att en person kan bli utsatt för brott, förföljelser eller allvarliga trakasserier på andra sätt och endast om den enskildes behov av skydd inte kan tillgodoses genom besöksförbud eller på annat sätt. Det måste vidare bl.a. finnas en konkret risk för förföljelse. Kvarskrivning kombineras ofta med sekretessmarkering men skyddet är i praktiken inte tillräckligt. Slutligen kan en folkbokförd person som riskerar att bli utsatt för allvarlig brottslighet som riktar sig mot dennes liv, hälsa eller frihet få fingerade personuppgifter. Tillstånd lämnas av och ansökan om medgivande görs av efter framställning från den som vill använda uppgifterna. Vi tycker att det är hög tid att strama upp rutinerna kring reglerna som ska vara till hjälp för utsatta personer. och andra berörda myndigheter men även banker, skolor och andra som kommer i kontakt med kvinnor som behöver skydd, måste se över sina handläggningsrutiner och bör begränsa antalet personer som har åtkomst till hemliga personuppgifter. I betänkandet Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer (SOU 2002:71) föreslås att ett nytt institut skyddad folkbokföring införs inom skatteverket (att rymmas inom skatteverkets befintliga ekonomiska ram). Vi vill att regeringen återkommer till med ett förslag om detta. Det finns också kvinnor som utsätts för mycket allvarlig förföljelse. Ett exempel är den svenska kvinna som fick asyl i sedan de svenska myndigheterna misslyckats med att skydda henne och hennes barn från den f.d. mannen. Dessa fall av ytterst allvarliga gärningar bör medföra att den hotade kvinnan och hennes familj ska kunna omfattas av ett nationellt personsäkerhetsprogram. I betänkandet Ett nationellt program om personsäkerhet (SOU 2004:1) föreslås ett sådant program samt att den som omfattas av programmet även ska ha rätt till ersättning från staten för de merkostnader som bl. a. flyttning och minskade arbetsinkomster i samband med detta kan innebära. Programmet är inriktat på att omfatta en snäv personkrets av bevispersoner och personal inom rättsväsendet samt deras närstående. I särskilda fall kan det även tillämpas på andra, t.ex. journalister eller politiker. Den snäva personkrets som skall omfattas måste givetvis hållas just snäv men de grova situationer av hot, förföljelser och våld som beskrivs i betänkandet kan även i allra högsta grad gälla kvinnor som utsätts för våld av närstående män. Vi menar därför att även denna personkrets ska kunna omfattas av personsäkerhetsprogrammet och att ett sådant program bör inrättas . De kostnader som detta medför har i betänkandet beräknats till uppskattningsvis och sedan öka med några miljoner i takt med att fler personer tas in i programmet. En del av kostnaderna för programmet motsvaras av utgifter som polisen redan har för personskyddsarbete. Regeringen bör skyndsamt återkomma till med ett lagförslag till inrättande av ett personsäkerhetsprogram. Pengar kan aldrig återställa den smärta som ett brottsoffer har fått utstå men ersättningen är en principiellt viktig kompensation och kan även ge möjligheter att gå vidare i livet med hjälp av behandling. När ett brottsoffer har fått rätt till skadestånd åligger det denne person att själv se till att skadeståndet verkligen betalas ut. Om gärningsmannen inte frivilligt betalar skadeståndet hamnar ärendet hos kronofogdemyndigheten. Ofta kan gärningsmannen inte betala och om kronofogdemyndigheten misslyckas måste brottsoffret söka ersättning ur hemförsäkringen eller i sista hand brottsskadeersättning hos . Det kan dröja länge innan brottsoffret verkligen erhåller skadeståndet. Vi anser att denna ordning är stötande och att det är orimligt att kvinnan ska behöva vänta så länge på att få pengarna. Det är viktigt att kvinnan får ersättningen möjligt för att kunna använda den, t.ex. för behandlingskostnader. Vi vill att regeringen åläggs att återkomma till med förslag på hur reglerna om utbetalning av skadestånd kan förbättras. Våldsbrott mot kvinnor orsakar inte bara psykiska och fysiska skador. Ofta innebär våldet också skador på möbler och andra saker. I särskilt ömmande fall kan brottsoffret få ersättning även för sakskador. Däremot kan kvinnan med dagens regler inte få ersättning för bl.a. byte av lås, installerande av larm, ändring av teleabonnemang, flyttning och andra åtgärder som hon vidtar efter det att hon utsatts för brotten. I betänkandet Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer (SOU 2002:71) framförs att sambandet mellan redan begångna brott och nämnda skyddsåtgärder är så tydligt att det bör berättiga till skadestånd och brottsskadeersättning. Vi delar den uppfattningen. Dagens regler innebär att kvinnan själv måste betala för de skyddsåtgärder som orsakas av mannens brottsliga gärningar och hennes rädsla för fortsatta övergrepp. Detta är inte rimligt. Vi vill därför att regeringen återkommer med ett lagförslag i enlighet med förslagen om ändringar i skadeståndslagen, i första hand gällande ersättning i samband med brotten grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning, som framförs i SOU 2002:71. Inför äktenskapsskillnad görs en bodelning där makarnas tillgångar och skulder läggs samman och delas lika. Ett utdömt skadestånd på grund av brott, t.ex. skadestånd för misshandel av en sambo eller maka, påverkar då bodelningen precis som alla andra skulder. Vi anser att det är oacceptabelt att ett skadestånd av den typen skall räknas med i bodelningen och på så sätt komma gärningsmannen till godo. Resultatet kan bli att offret i praktiken får stå för halva gärningsmannens skadestånd. Här räcker inte heller möjligheten till jämkning enligt 12 kap. 1 § till för att ta tillvara brottsoffrets rättigheter. Vi vill se ett lagförslag där ett utdömt skadestånd på grund av brott inte kan ingå i bodelning mellan makar där den ena maken är gärningsman. I både och finns redan liknande sådana regler. Det är dags att den av åläggs att återkomma med ett lagförslag enligt ovan. En liknande situation uppkommer om kvinnan råkar uppbära försörjningsstöd. Dessa brottsoffer kan nekas socialbidrag med motivering att personen via skadeståndet kan försörja sig med egna medel. Socialtjänstlagen bör därför kompletteras så att det framgår att skadestånd på grund av brott inte alltid skall beaktas vid beräkning av socialbidrag. I liberalernas motion Ändrade regler om makars egendom visar vi på ytterligare behov av nödvändiga förändringar i civilrätten som särskilt kan komma att beröra utsatta kvinnor. Behandling för de utsatta kvinnorna Många kvinnor som har levt med våld i en nära relation har bittra erfarenheter av hur svårt det är att kunna leva ett normalt liv av hot, våld och trakasserier. Det är därför av yttersta vikt att lagstiftningen och de berörda myndigheterna inte sviker kvinnor som har utsatts för våld i nära relationer och för sexuella övergrepp utan erbjuder stöd genom snabb och professionell vård och behandling, anpassad efter individuella behov. liberalerna har bl.a. därför arbetat för att vårdgarantin också ska omfatta psykoterapibehandlingar. Vi vill sätta fokus på gärningsmännen som utsätter kvinnor för brott och trakasserier. Gärningsmännen måste förmås att ta ansvar för sina brott. Det är därför oerhört viktigt att det utvecklas verkningsfulla metoder och fler bra program som dömda män kan genomgå i anstalt och inom ramen för frivården. Utan behandling är risken stor att männen fortsätter misshandeln mot samma kvinna eller mot en annan kvinna i ett nytt förhållande. Det behövs fler samarbetsprojekt som t.ex. i där frivården, socialförvaltningen, polisen, sjukvården, åklagarmyndigheten och kvinnojouren samverkar i ett relationsvåldsprogram omfattande både mannen och kvinnan. Genom regeringens regleringsbrev med tydliga riktlinjer om samverkan skulle fler sådana projekt kunna startas utan att vara beroende av enskilda eldsjälar. Vi delar uppfattningen i betänkandet om en Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer (SOU 2002:71), att behandlingsprogram ska kunna användas som föreskrift i samband med en dom på skyddstillsyn och vid en dom på kontraktsvård. bör, i samverkan med , ha ett övergripande ansvar för detta. Kommunernas stöd till våldsutsatta kvinnor Brister i kommunernas stöd Kommunerna har en nyckelroll när det gäller att bekämpa mäns våld mot kvinnor. I brottsförebyggande syfte är det därför bl.a. viktigt att kommunerna arbetar med översyn av offentliga utrymmen som parker, gångtunnlar, busshållplatser och parkeringsplatser. Målet bör vara att göra dessa platser så trygga som möjligt, exempelvis genom öppnare ytor och tydligare belysning. Vid nya byggnadsprojekt bör planeringar för en tryggare offentlig miljö alltid ingå. En gärningsman som förföljer och trakasserar en kvinna utanför hemmet ska så långt det är möjligt inte kunna ta hjälp av en mörk och dåligt planerad offentlig miljö. Enligt 5 kap. 11 § socialtjänstlagen bör socialnämnden verka för att den som har utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. bör särskilt beakta att kvinnor, som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet, kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Införandet av denna bestämmelse har dock enligt endast i begränsad utsträckning påverkat arbete med våldsutsatta kvinnor. Vi anser att det är oerhört viktigt att alla våldsutsatta kvinnor och deras barn får det stöd som de behöver oavsett vilken kommun de bor i. Det är viktigt att i varje kommun analyserar sitt uppdrag och ansvar i relation till de behov som våldsutsatta kvinnor och deras barn har för att därmed kunna följa syftet med lagstiftningen. Vi anser att alla kommuner bör ha en handlingsplan för arbetet med våldsutsatta kvinnor. Detta kan ske i egen regi eller i samverkan med andra aktörer som t.ex. de ideella kvinnojourerna. Det är ofta svårt att ordna skyddat boende för hjälpsökande kvinnor och deras barn. De ideella kvinnojourerna är hårt belastade och i den mån de över huvud taget kan erbjuda bostad har de ett mycket begränsat antal rum och lägenheter som ofta redan är upptagna. Vi anser att kommunerna måste kunna bistå med skyddat boende i högre grad än . Denna hjälp kan inte vara beroende av ideella organisationer som får ta på sig hela ansvaret för en verksamhet som egentligen åligger kommunen. kan vanligen endast ansöka om social förtur hos bostadsbolagen inom den egna kommunen. Vi vill att våldsutsatta kvinnor skall få möjlighet till social förtur gällande bostad över hela landet. vill dessa kvinnor dessutom komma bort från orten där gärningsmannen bor. måste utnyttja sin tillsynsskyldighet gentemot kommunerna och vite bör kunna utdömas till de kommuner som inte uppfyller socialtjänstlagens bestämmelse om stöd och hjälp till våldsutsatta kvinnor. Förbättra samverkan mellan kommuner och ideella organisationer Socialtjänstlagen klargör att det ankommer på socialnämnden att samverka med ideella organisationer för att förebygga sociala problem. Av landets 289 kommuner saknas dock kvinnojourer i över 100 kommuner.