mot · GT02Kr233 · 2005-09-21 00:00:00 — Det lär aldrig ha funnits så mycket kultur i som . Alltfler går på teater och konserter, köper böcker, ser på film, besöker bibliotek, museer, konstutställningar, går kurser och lyssnar på musik. Kulturen hjälper oss att ställa frågor och kanske ge svar om livet och vad det är att vara människa. Kulturen måste få utvecklas mer på sina egna villkor för att kunna vara en fri och utmanande kraft i samhället. Större delen av vårt kulturliv lever vi och lever gott på marknadens villkor. Men viktiga delar av kulturen behöver också omfattande stöd från det allmänna. Bibliotek, opera, konstnärlig dans, symfoniorkestrar och bildkonst är exempel på kulturverksamheter som skulle ha svårt att överleva på marknadsmässiga villkor. Våra nationella scener och museer behöver också extra stöd. Samverkan mellan de stora nationella och regionala institutionerna och de fria grupperna är stimulerande i båda riktningarna och skulle kunna utvecklas än mer. Kvalificerade utbildningar inom konstnärliga yrken är en självklar uppgift för staten att garantera. Att ge kulturskapare goda möjligheter att verka är också en offentlig uppgift. De förslag som vi presenterar i denna motion syftar till att förena det enskilda skapandet, sökandet och upplevelsen av kulturen, i ett samhälle som ger förutsättningar för ett fritt kulturliv, utan att använda pekpinnar eller göra kulturskapare eller de som upplever kulturen beroende av politiska beslut och prioriteringar. Vår utgångspunkt är att staten skall koncentrera sina kulturpolitiska insatser till i princip tre områden. 1) vårt gemensamma kulturarv. 2) Ge landets kulturskapare goda förutsättningar för sitt konstnärsarbete. 3) Främja barn- och ungdomskultur. Funktionshindrades självklara rätt till tillgång på ett rikt och varierat kulturliv betonas också. 4(S)tillastående kultur5 15Ge kulturskaparna verktyg att överleva18 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utgångspunkten för kulturpolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om stöd till , opera och musikteater, länsmusiken, Kungl. Operan och Kungl. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om villkoren för kulturskapare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om stöd till de nationella museerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kultursatsning i grundskolorna.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att minska hyreskostnaden för kulturinstitutioner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kulturarvet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kulturmiljön. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om museipolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om hyreskostnader för de statliga museerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om fria entréer för vuxna på de statliga museerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om litteraturens betydelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bibliotekslagen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om teatern. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om stödet till de fria grupperna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att fler föreställningar på landets statliga teatrar bör sändas via public service. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om dansen och stödet till de fria dansgrupperna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om musiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om folkmusiken och visan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om filmen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett nytt filmavtal. beslutar att avskaffa filmcensuren för vuxna i enlighet med vad som anförs i motionen.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om form och design. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om mötesplatser för design och formgivning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om entreprenörskap inom kultursektorn.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om funktionshindrade och kulturen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rollen för public service i det nya medielandskapet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om finansieringen av public service. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om digitaliseringen av marknätet.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om Utbildningsradion. 1 Yrkandena 5 och 25 hänvisade till UbU. 2 Yrkandena 22 och 29 hänvisade till KU. 4(S)tillastående kultur Det är uppenbart att även Kultursverige tvingats vänja sig vid en maktfullkomlig socialdemokrati. Önskan efter något nytt är stor. Den socialdemokratiska regeringen ser till att framför allt egna partivänner placeras i kulturinstitutionernas styrelser och nämnder. Den undersökning som moderata kulturkommittén gjorde visar att den socialdemokratiska dominansen är förkrossande. Stora delar av Kultursverige har fått känna av ett allt snålare klimat, vad den socialdemokratiska regeringen än försöker hävda. På vissa områden har man satsat, det skall erkännas. Det har handlat om dyra museiflytter, fria entréer för vuxna och vidlyftiga projekt som markbunden digital-tv. Men grundläggande statliga ansvarsområden som vården av vårt kulturarv och känsliga kulturmiljöer, resurser till forskning inom kultur och humaniora, översyn av trygghetssystemen och pensionsåtaganden har i stället mött en initiativlös och oförstående socialdemokrati. Till problembilden hör också en stillastående arbetsmarknad, där många inte vågar lämna fasta anställningar och därmed blockerar för andra som fastnar i eviga och osäkra projektanställningar. som kulturpolitiken stått och stampat har Socialdemokraterna däremot sörjt för att det egna partifolket fått centrala poster inom olika kulturinstitutioner. En genomgång av Statskalendern 2004 ger en tydlig bild av detta. Totalt handlar det om 59 uppdrag, där Socialdemokraterna tagit hand om 40 uppdrag (). har nio (), fyra (), tre (), två () och Vänstern ett uppdrag (). Av 16 ordförandeposter i kulturinstitutioner har 13 gått till utpräglade politiker, varav den socialdemokratiska dominansen är total. Skulle posterna i stället ha fördelats proportionellt, enligt valresultatet, hade Socialdemokraterna haft 23 styrelseplatser och sex ordförandeposter i stället för de 40 platser och 13 ordförandeposter som man lagt beslag på . , som inte har en enda ordförande, skulle ha haft minst två sådana uppdrag. En mycket viktig uppgift för en kommande borgerlig regering blir, mot bakgrund av det närmast enpartistatsmässiga beteende som kännetecknar socialdemokratin i , att se över reglerna för utnämningar av ordförande och styrelseledamöter och på vilka meriter detta sker. Vi ser med stor oro på den ökade politiseringen som vi tror hämmar ett fritt och självständigt kulturliv. Kultur handlar om kreativitet, upplevelser, tankeutbyte, bildning, engagemang. Kultur handlar alltid om människor och deras liv: om att uppleva, om att bli berörd, om att värna och om att skapa. Kulturen betonar andra värden än vad vi vanligen betraktar som strikt materiella och har därför stor betydelse för ett humanistiskt och demokratiskt samhälle. Ett rikt kulturliv har en vitaliserande effekt på samhället som helhet: på vetenskap och forskning, på näringsliv, hälsa och ekonomi. Ett vitalt kulturliv bidrar också till att människor väljer att stanna kvar eller att bosätta sig i en region. Ett rikt och vitalt kulturliv är också tecken på ett samhälle som är humant och som tar hänsyn till att alla människor är olika och har olika önskemål, smak, intressen och åsikter. Kulturens betydelse kräver därför att vi bevakar att kulturen får goda betingelser. Detta ansvar åligger det allmänna om inte kulturen kan göras tillgänglig på annat sätt. Förnyelse inom kulturområdet är nödvändig för att inte arbetsformerna skall stelna och visionerna glömmas bort. Stiftelsen har bl.a. i sin slutrapport är möjligt granskat kulturinstitutionerna och lyft fram flera intressanta förslag till förnyelse. Ett sådant är projektfaddrar, som skulle kunna fungera som länkar mellan konstutövare och institutioner, ett annat förslag gäller pilotprojekt där kulturinstitutioner skulle kunna samarbeta mer intimt med frivilliga krafter och lokal amatörkultur och en utredning om hur kulturarvsinstitutioner kan öka sina sponsorintäkter. Det är här idéer från Stiftelsen som vi tycker är värda att utveckla. Kulturarvet i dess många former är ett samhälles gemensamma minne. Därför har staten ett extra ansvar på detta område. Det är viktigt att arvet brukas och vävs ihop med det nya som skapas. Museernas uppgift är att samla, vårda och visa. Det kräver satsningar på god pedagogik och att även de väl inarbetade institutionerna öppnar sig för den nya teknikens landvinningar. Ett kultursamhälle vårdar sina bibliotek, arkiv och andra dokumentations- och föremålssamlingar. De är nödvändiga för såväl forskning, utbildning som folkbildning. Kulturen kan sägas bestå av två delar: att ta del av och att ta del i kulturverksamhet. Professionella utövare är viktiga för att publiken skall kunna njuta av ett utbud av hög klass men också för att erbjuda goda förebilder. Skolan är en av de viktigaste kulturinstitutionerna, och barn och ungdomar är också flitiga kulturkonsumenter. I skolan kan alla nås på lika villkor oavsett hemförhållanden och bakgrund. Ordinarie undervisning skall ge grundläggande kunskaper i musik, historia, litteratur, bild och slöjd. I skolan kan eleverna bibringas kunskaper om den egna och andras kulturer. Traditioner och händelser i vardagssamhället får därmed en förklaring. är det viktigt att eleverna tränas i kritisk granskning, även av kultur. Det är därför man också kan hävda att besök på museer och arkiv bör vara kostnadsfria t o m gymnasieåldern och att alla elever bör få ta del av utställningar, konst, musik, teater och dans , utan att brist på ekonomiska resurser skall utgöra ett hinder. Vuxna har å sin sida förmåga att göra egna val när det gäller kulturaktiviteter. Det är inte det offentligas uppgift att styra kulturvalen, men däremot att stödja delar av kulturverksamheten. Förvaltandet av kulturarvet betalas gemensamt, men bruket av kulturutbudet måste vara vars och ens eget beslut och prioritering. I samband med vårpropositionen presenterade vi konkreta förslag inom kulturen som innebär rejäla satsningar på områden, som vi anser har förfördelats . 1) Vi har föreslagit extra statligt stöd till och Malmöoperan och länsmusiken, institutioner som har stor regional betydelse men också stora ekonomiska svårigheter. Vi föreslår nu också att våra nationella scener, bl.a. och Kungliga Dramatiska Teatern ges extra anslag. Båda dessa institutioner har ett nationellt uppdrag att framföra såväl klassiska verk som nyskriven svensk och utländsk opera, balett och drama. Men också opera, balett och drama för barn och ungdom. De ekonomiska problemen för våra nationalscener har blivit alltmer akuta. Inte minst hyreskostnaderna tär på institutionernas ekonomi. Den publika verksamheten måste komma i första hand. De medel som vi vill tillföra institutionerna skall därför användas till produktioner. Den satsning vi föreslår på de nationella scenerna kompletteras också med en satsning på landets regionorkestrar. Vår tidigare satsning på de fria dans- och teatergrupperna kvarstår självfallet. Sammantaget innebär de moderata förslagen att svenskt kulturliv skulle kunna stå väl rustat att möta ett allt större intresse för kultur och kulturyttringar. Satsningen innebär ett tillskott till och Kungliga Dramatiska Teatern på som skall fördelas proportionellt mellan de båda institutionerna. Det innebär att Operan erhåller ett extra stöd på och erhåller ett tillskott på , utöver det ordinarie statliga stödet. 2) För larmade teaterfolk och museianställda om hoten mot de historiskt värdefulla museiföremålen vid . Världsunika teaterföremål ruttnar mer eller mindre bort framför våra ögon. är tyvärr bara ett av många exempel på bristande resurser och oklara ansvarsförhållanden som leder till att många av våra kulturskatter riskerar att skadas eller för alltid försvinna. Brandrisken är överhängande även på många av våra stora nationella museer. Vårt nationella arv kan bokstavligt talat lätt försvinna upp i rök. Många museer saknar också goda och ändamålsenliga arkiv- och lagringsmöjligheter, vilket innebär risk för att föremål förstörs och kunskaper försvinner för alltid. Trots många larmrapporter har den socialdemokratiska regeringen valt att blunda för de allt större problemen. Vi föreslår därför att tillförs de nationella museerna att fördelas dem emellan efter ansökan. Pengarna skall användas till att säkra vårt kulturarv och de unika skatter som landets nationella museer hyser. Det kan handla om att brandsäkra lokaler, att förbättra arkiven eller på annat sätt tillse att museets samlingar förvaras och visas på säkrast tänkbara sätt. 3) Landets kulturskapare lever i många fall under ekonomiskt svåra förhållanden. Kulturskapare är i högsta grad en del av den så kallade nya ekonomin, med sporadiska och ojämna inkomster och varierande arbetsgivare/uppdragsgivare. Det socialdemokratiskt uppbyggda socialförsäkringssystemet är däremot anpassat till då de flesta arbetade nio till fem och på samma plats hela livet. Samma förhållande gäller skattesystemet och regler kring småföretagare faktum är ju att många kulturskapare i ordets egentliga mening är småföretagare. Vi moderater har därför en lång rad förslag som skulle förbättra villkoren. Det handlar om förändrade skatteregler, anpassning av ersättningsregler och ett större hänsynstagande till den mycket speciella situation som många kulturskapare lever i. Det handlar om att kunna leva på sitt skapande och inte bara vara hänvisad till stipendier eller politikers nyckfullhet. Detaljer kring våra förslag återfinns i motion 2005/06:Kr252 Kulturskaparnas villkor av m.fl. (m). 4) Den fjärde stora satsningen handlar om mer kultur för barn och ungdomar. Tillgången på kultur varierar kraftigt mellan kommunerna och även inom kommunerna. Ofta är det just kulturen som får maka på sig när sparkvoten skall fyllas. Vi föreslår därför en kultursatsning på landets grundskolor i form av ett statligt stöd, som skolor runt om i landet får söka, till olika kulturella aktiviteter för skolbarn. Denna kulturella skolsatsning syftar till att grundskoleelever med god pedagogik skall få ta del av professionell kultur i form av teater, dans, konst, museiverksamhet etc. Satsningen, som är permanent, skall göra kulturen till en naturlig och viktig del i barns vardag. Vi har i budgeten satt av för denna kulturella satsning. 5) Hyreskostnaderna är ett stort problem för kulturinstitutionerna och går inte sällan ut över verksamheterna. Frågan om hyressättning för s.k. ändamålsfastigheter måste få en lösning, där berörda institutioner får större möjligheter att påverka sina lokalkostnader. De ökande hyreskostnaderna har inneburit eftersatt underhåll och/eller inskränkt kärnverksamhet även för våra ansvarsmuseer. Vi anser inte att överytor, som finns i gamla byggnader av kulturella och historiska skäl, bör belasta hyran. En översyn bör tillsättas för att kartlägga vilka ytor respektive institution behöver och vilka man ej har användning för i sin verksamhet. Denna översyn bör vara klar . tillför vi för att minska hyreskostnaderna som en början innan utredningen är klar. Dessa fem satsningar innebär en tydlig injektion i det svenska kulturlivet som vi vet är behövliga och dessutom efterlängtade av såväl dem som arbetar inom kulturen som de som vill njuta av den. Vi vill också påpeka att vi moderater i flera kommittémotioner beskriver ett antal områden där vi presenterar våra förslag. Det gäller bl.a. sponsring av kultur, ungdomsfrågor, kulturskaparnas villkor, idrott, folkbildning, medier samt form och design. Kulturarvet är grunden vi står på, våra minnesnycklar. Genom kunskap om våra rötter kan vi bygga upp trygghet och identitet, veta var vi kommer ifrån och bättre förstå vart vi är på väg. Kunskapen om det förflutna ger också perspektiv på vår egen tid och respekt för gångna och kommande generationers liv och arbete. Kunskapen skapar också tolerans och förståelse för andras kulturarv. Kulturarv inbjuder till spännande upptäcktsfärder och rum. Den lokala historien, kulturarvet i den egna hembygden, är den första kontakten varje människa får med det vi kallar kulturarv. Det lokala kulturarvet brukar också skapa det största intresset och engagemanget. Det breda intresset för kulturmiljöfrågor manifesteras genom det livliga arbete och engagemang som sker bl.a. inom ramen för alla landets frivilliga hembygdsföreningar. Där vårdas och förvaltas också en stor kunskap. Det lokala perspektivet skall vara vägledande t.ex. när man väljer de kulturmiljöer som bör vårdas och/eller skyddas. Inget kan ersätta det folkliga och frivilliga engagemanget. Men staten har ett stort ansvar för att , länsstyrelserna och länsmuseerna får goda ekonomiska förutsättningar att värna vårt kulturarv. Vi vill också understryka det enskilda ägandets betydelse för bevarandet av kulturarvet. Även enskilda ägare skall därför kunna få bidrag. Vid en kulturmiljöförklaring skall ägaren tillförsäkras ekonomisk ersättning, efter en rimlighetsbedömning. Privata fastighetsägare skall kunna få renoveringsstöd för att kunna bevara byggnader som är värdefulla för vår kulturmiljö. Även kommuner skall kunna ge bidrag till insatser för kulturmiljön. Nedsättning av taxeringsvärden skall kunna göras för att möjliggöra att insatserna inte blir orimligt betungande. Ägaransvaret utgör en positiv kraft i kulturvårdsarbetet, men kan ibland behöva förstärkas. Pedagogiska upplysningsinsatser är då att föredra framför myndighetspåbud. Länsmuseernas kompetens bör kunna användas i detta sammanhang. Ansvaret för kulturmiljöfrågorna ligger hos många olika instanser. När det gäller arkeologi är såväl länsstyrelser, länsmuseer och som kommuner och enskilda byggherrar och markägare inblandade. Vi anser att revisorers förslag 2002/03:RR11 Arkeologi på uppdrag är, även om den presenterades , lika aktuell och en god utgångspunkt för en genomgripande utredning om hur den arkeologiska verksamheten skall organiseras och finansieras . () roll skall renodlas till att vara central sektorsmyndighet, utan egna genomföranderesurser. RAÄ skall inte ägna sig åt arkeologiska undersökningar i egen regi. Lagen om offentlig upphandling () skall tillämpas vid upphandling av arkeologiska undersökningar. Privata alternativ, som kan bidra till metodutveckling och rationaliseringar, skall uppmuntras, förenat med starka krav på vetenskaplighet. Arbetsföretagets kostnader för undersökningen skall kunna vägas mot dess omfattning. Kostnaden för undersökningar som krävs för att privata fastigheter skall kunna exploateras skall stå i rimlig proportion till exploateringens lönsamhet. Överkostnader skall täckas med statliga eller andra bidrag. Vi vill också än en gång peka på det stora behovet av hantverkare, inte minst för att värna vården av vår kulturmiljö. Inom fältet kulturhantverk/kulturvård saknas bildhuggare, glasblåsare, förgyllare, tapetserare, kakelugnsmakare, tenngjutare, träbildshuggare, glasmästare, stuckatörer, handvävare, konstbrodörer, murare och möbelrenoverare. Listan kan de facto göras betydligt längre. Därtill är medelåldern inom många hantverksyrken hög, runt 100 000 hantverkare beräknas gå i pension . Risken är nu stor att deras kunnande inte hinner föras över till en ny generation. Det är en angelägen uppgift för , i samarbete med och näringslivets organisationer, att säkra utbildningar inom hantverksområdena. Från kan hämtas goda exempel på hur utbildningen organiseras för hantverksyrkena. Avslutningsvis vill vi konstatera att flytten av är olycklig och ogenomtänkt. Inte för att myndigheten skall flytta just till , utan för att flytten i sig riskerar att utarma myndigheten, vilket i sin tur riskerar att menligt påverka RAÄ:s uppgifter att värna vårt kulturarv. Våra stora nationella museer som , , , och har liksom stort ansvar för bevarandet av vårt svenska kulturarv. På det regionala planet fyller de 21 länsmuseerna uppgiften som regionala resurs- och kunskapscentra för kulturarvsområdet. För att kunna fullgöra sitt uppdrag förutsätts ett länsmuseum ha bred kompetens inom arkeologi, etnologi, historia, byggnadshistoria, konsthistoria, kulturlandskap, föremål, kulturhistoriskt foto och arkiv samt i kulturhistorisk kunskapsuppbyggnad och dokumentation. En diger uppgift som kräver såväl ämneskompetens som specialistkunskap på alla berörda områden. präglas museernas verksamhet av ekonomisk osäkerhet, vilket i hög grad påverkar vården av föremålen. Stora delar av verksamheterna är dessutom beroende av arbetsmarknadsmedel genom enskilda projekt som ofta startas av sysselsättningsskäl. , Kulturarvs-IT samt skog och historia är exempel på detta. Dessa projekt är tidsbestämda och direkt kopplade till arbetsmarknadspolitiken, och verksamheterna upphör ofta innan själva projekten till sitt innehåll är avslutade. Det är ett slöseri både med mänskliga resurser och med arbetsmarknadspolitiska medel. Den ekonomiska neddragningen på kulturarvsområdet och arbetsmarknadspolitiken har också inneburit att de fasta anställningarna inom stora delar av kultursektorn blir allt färre. Den grupp som går på projektanställningar ökar däremot. De senaste årens indragningar har också lett till att forskningen har minskat. Det får i sin tur allvarliga konsekvenser för utställningsverksamheten, kompetensen riskerar att gå förlorad. När det gäller är det viktigt att ta hänsyn till den stora omvandling som försvaret nu genomgår och vid avveckling av förband också avsätta medel till det som skall bevaras av kulturhistoriska skäl. Museerna är en av våra viktigaste förvaltare av det gemensamma arvet, av våra minnesnycklar. Sektorn präglas av en bred folklig uppslutning. Många frivilliga krafter ägnas åt hembygdsföreningarna, men också åt specialmuseer av olika slag. Det kan noteras att den vedertagna definitionen av museum utestänger merparten av dessa från att delta i exempelvis gemensamma marknadsföringsprojekt. Deras framtid är osäker. Möjligheter för dem som gör en arbetsinsats för kulturarvet, t.ex. genom att få göra avdrag för sina kostnader på samma sätt som idrottsengagerade, skulle kunna fungera som ett verkningsfullt kulturstöd. Museer, som inte kan räkna med bidrag från stat eller kommun, skulle på så sätt få hjälp att utveckla sin verksamhet. Vi moderater anser att den statliga museisektorn behöver en tydligare struktur. Ansvaret för museerna är spritt över kommuner, landsting, och . Därtill finns en rad privata museer. Begreppet nationella uppdrag behöver utvecklas på museiområdet, samarbetet mellan museerna öka och den statliga finansieringen regleras i fleråriga avtal. En stor del av den s.k. museikrisen har troligen sina rötter i de ettåriga anslagen anslag, som dessutom borde analyseras och stämmas av mot uppdragen, åtminstone en gång . Myndighetsfunktionerna kan samordnas, som den utåtriktade verksamheten präglas av decentralisering och fördelat ansvar. Behovet av stödfunktioner, som administration och lönehantering, kan i många fall lösas genom upphandling. Gemensamma magasin skulle kunna erbjuda rationella förvaringsmöjligheter för känsliga föremål. Vi vill poängtera museernas betydelse för forskningen.