mot · GT02U339 · 2005-10-05 00:00:00 — Kommissionens tjänstemannabyråkrati med sin extraordinära maktbefogenhet är en anomali som bör förpassas till historiens soptipp. Regeringen framhåller ofta att den viktigaste uppgiften i EU är att koncentrera sig på sakfrågor som märks i människors vardag för att förståelsen för skall öka bland medborgarna. Visserligen har regeringen inte varit särskilt konkret med att precisera vilka dessa vardagsfrågor är. Men antagligen är en av anledningarna till den utbredda misstron mot EU just alla dessa konkreta frågor som griper in i och tydliggörs i människors vardag på tusen och ett olika sätt. Konkreta direktiv, förordningar och resolutioner om arbetstid, vibrationsproblem på arbetsplatserna, motorcyklar, choklad, hissars utformning, säkerhetsbälten, stöd till biodling och förbättring av binas hälsotillstånd, definition av skosulor, regler för storlek på äpplen och jordgubbar, silikonimplantat, åtgärder mot mobbning på arbetsplatser, införselregler på alkohol, gemensam historieskrivning i skolböckerna, passfrihet med passtvång, bara för att ta några exempel, har kanske främst skapat irritation bland befolkningen och upprätthållit den stora misstron mot hela . Det här var några exempel på de många motsättningar som råder i EU, motsättningar som sannolikt kommer att bli fler och fördjupas. Bara det faktum att EU har valt att nämna en religiös riktning i sin konstitution skapar skilda tolkningar och farhågor om vad som komma skall. Detta visar det olämpliga med att skriva in religiösa, ekonomiska och politiska doktriner i en grundlag. En grundlag bör vara sekulär. En fråga som mot bakgrund av detta inte är orimlig att ställa är om EU kommer att kunna överleva i sin nuvarande form. Vid varje fördragsändring har medlemsländerna fått lämna över åtskilligt med makt till EU-systemet. Det är möjligt eller ganska troligt att EU överlever också nuvarande kriser och fortsätter på den inslagna vägen. Men det kan lika gärna gå åt andra hållet. Från sida har vi emellertid vår uppfattning klar: utvecklingen mot en allt tätare union är inte längre hållbar, och en process som går i motsatt riktning måste ta sin början. Vi uppmanar därför regeringen att i EU ta initiativ till en diskussion om hur ett alleuropeiskt samarbete på helt annan grund än dagens EU skulle kunna se ut. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7Ett nytt politiskt samarbete på demokratisk grund Medlemsavgifterna till det här projektet går i stigande riktning. betalar för att delta. Pengar som till stor del går till en gigantisk misshushållande byråkrati som erbjuder makteliten och alla tusentals tjänstemän och politiker svindlande löner, resor, traktamenten och orimliga pensionsvillkor som varar livet ut. befinner sig i djup kris och kan inte komma över den med en eller annan begränsad reform inom systemets ramar. Unionen, som är en hybrid mellan en internationell, mellanstatlig organisation och en statsbildning, måste välja väg. En fullbordad EU-stat är inte önskvärd eller efterfrågad av medborgare. Av ren självbevarelsedrift borde EU-etablissemanget inse att de statsmässiga inslag som finns inom nuvarande organisation måste avlägsnas om unionen ska kunna ha en rimlig chans att överleva. Efter folkomröstningarna i och är tiden inne för att påbörja en omfattande diskussion om hur ett alleuropeiskt samarbete på annan grund en dagens EU skulle kunna se ut. Det rimligaste är att starta en sådan diskussion från början på ett blankt papper. Här ger vi uttryck för vad anser skulle kunna vara grundläggande i ett sådant nytt samarbete utan att vi för den skull låser fast våra ställningstaganden. 7.1Radikal omläggning av det politiska samarbetet Målet för EU-politik är att EU upplöses i sin nuvarande form så att ett nytt alleuropeiskt samarbete på demokratisk grund kan byggas upp från grunden. Det går inte att bygga vidare på de EU-strukturer där nyliberal högerpolitik och alltmera överstatlighet är bärande principer. anser att ett formaliserat mellanstatligt samarbete behövs på många olika nivåer, inte bara inom det geografiska område som utgörs av EU utan på många politiska områden. Därför bör den lagstiftningsmakt som i fördraget delegerats till EU återföras till de nationella parlamenten så att ett nytt, strikt internationellt alleuropeiskt samarbete kan ta form. Alla europeiska länder som uppfyller kraven på demokrati och mänskliga rättigheter ska vara välkomna att delta. Även länder som gränsar till eller av andra skäl har nära relationer till vår kontinent ska ges möjlighet till organiserad samverkan på jämlika grunder. Det skall inte finnas något övergripande fördrag som i förväg slår fast den politiska kursen vare sig i nyliberal eller i någon annan riktning. Detta är de europeiska folkens och parlamentens ansvar. För vår del vill vi se ett samarbete som skyddar och stärker välfärden och förhindrar socialt dumpning. Skattebaser och skattenivåer behöver skyddas. En ekologiskt och socialt hållbar utveckling ska främjas. Miljöpolitiken kräver internationell reglering, som inget land hindras att gå före med sin lagstiftning. Fackliga rättigheter ska skyddas. Människors fria rörlighet när det gäller studier, arbete, fackligt och politiskt samarbete, turism osv. behöver garanteras och utvidgas. Kapitalets tilltagande övernationella makt måste mötas av samordnad demokratisk kontroll. Vilket samarbete som blir verklighet och vilken riktning det får kan dock inte avgöras på förhand. De politiska och sociala styrkeförhållandena i de olika länderna är som alltid avgörande. Grundläggande är att folken ska kunna utkräva ansvar av sina parlament och regeringar. menar att man i stor utsträckning bör kunna anpassa samarbetsformerna till frågornas art och de länder som väljer att delta. Även den juridiska grunden fördrag, avtal, konventioner, osv. kan komma att variera, precis som är fallet. Avgörande är dock den demokratiska grunden, öppenheten och möjligheten till insyn i alla delar av samarbetet. Samarbetet ska inte bygga på överstatlig lagstiftning. Även när avsikten med samarbetet är en harmonisering av lagstiftningen måste det vara de nationella parlamenten som har sista ordet och tar ansvar för lagstiftningens utformning i respektive land. 7.2En helt ny samarbetsstruktur Om de överstatliga lagstiftningsbefogenheterna försvinner blir det logiskt att också fullständigt bryta upp EU:s organisatoriska struktur. I ett mellanstatligt europeiskt samarbete av den typ vi här skisserar finns det inget behov av en kommission av den typ som finns i EU-systemet. Makten över samarbetet måste ligga hos de deltagande nationerna, och det finns inget behov av ett pådrivande tjänstemannaorgan med politiska befogenheter. Även i bör kunna avvecklas, åtminstone i sin nuvarande form. EU har en domstol därför att EU sysslar med lagstiftning på grundval av ett fördrag. Domstolens uppgift är att tolka lagarna och fördragen så att de förra är förenliga med de . Fördragen och domstolens beslut har företräde före medlemsländernas lagar, även deras grundlagar. Under hela sin existens har domstolen fattat en mängd politiska beslut utifrån den övergripande principen om att ständigt verka för en allt tätare union. Ett nytt Europasamarbete behöver varken domstol, konstitution eller fördrag. bör alltså skrotas i sin nuvarande form liksom dess lagstiftningsmekanism. Det är inte förenligt med våra grundläggande demokratiska principer att jurister fattar politiska beslut. Det är viktigt att högerkrafternas trend mot utökad juristmakt på bekostnad av demokratiskt valda församlingar bryts. Självfallet bör också de nästan osynliga och obetydliga organen och Ekonomiska och sociala kommittén avvecklas. Det kan däremot finnas behov av en typ av samarbete. Även stats- och regeringscheferna kan behöva träffas under formaliserade former. Alla länder ska vara välkomna att delta så länge grundläggande demokratiska fri- och rättigheter respekteras. 7.2.1Ett alleuropeiskt parlamentariskt samarbete Ett omfattande alleuropeiskt samarbete, vilket vi ser som nödvändigt på en mängd politiska områden, kan inte överlåtas till regeringarna. De nationella parlamenten och folkvalda parlamentarikerna måste ges en roll även på det internationella planet. Olika, flexibla samarbetsformer kan utvecklas på skilda politiska områden, men någon färdig modell är vare sig möjlig eller önskvärd att slå fast på förhand. Erfarenhets- och faktautbyte, gemensam problemformulering, utredningsarbete osv. organiseras och samordnas på olika nivåer. Full insyn garanteras i alla skeden av processen. De nationella parlamenten skall ha initiativmöjlighet och ges möjlighet att delta i processen på ett tidigt stadium. Man skulle till exempel kunna tänka sig en ny europeisk parlamentarisk församling som är rådgivande i i förhållande till regeringarna och de nationella parlamenten. Även om vi här relativt förutsättningslöst skisserar ett framtida Europasamarbete är det uppenbart att detta måste utgå från och samordnas med det samarbete som finns i framför allt och () och även i regionala organisationer som och Oberoende staters samvälde (OSS). Dessa organisationer har utfört ett betydelsefullt arbete, i första hand kring frågor om fred och säkerhet, mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatliga principer, men även på många andra områden som kultur, utbildning och på miljöområdet. Den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna utgör en ovärderlig grund för det europeiska samarbetet. Detta arbete måste fortsätta, utvecklas och ges tillräckliga resurser. Dubbelarbete, överlappning och organisationskonkurrens måste undvikas. är naturligtvis medvetet om att denna linje inte kommer att få direkt och genomslag inom EU. Motståndet torde vara kompakt från EU-etablissemanget. Men det bör likväl vara den linje driver som överordnat och långsiktigt mål. Denna linje anknyter faktiskt också till omtalade linjetal vid Humboldtuniversitetet . Valresultaten i och har gett tydliga signaler om att konstitutionens föreslag till hur EU ska utvecklas inte har folkens stöd. Det är viktigt att ledare nu visar respekt för folkviljan. Ett viktigt skäl till folkomröstningsresultaten var att folken motsatte sig de nyliberala delarna i konstitutionen. Trots detta uppmanade kommissionens ordförande på kommissionens möte senast EU:s medlemsländer att genomföra nödvändiga liberaliseringar. Han gav som exempel det omstridda tjänstedirektivet. hållning i frågan fram till att konstitutionsförslaget behandlas igen är tvärtom att det är rimligt att samtliga beslut och beslutsstrukturer som går i nyliberal riktning ska dras tillbaka eftersom denna politiska inriktning tydligt inte har folkets mandat. Det gäller i synnerhet förslaget till EU:s tjänstedirektiv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vidare bör regeringen som en konsekvens av detta bristande mandat agera för att EU i WTO-förhandlingarna om tjänstehandelsavtalet stoppar alla delar som hotar välfärden och den offentliga sektorn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. De enorma problem och motsättningar som EU:s jordbrukspolitik och strukturfondspolitik brottas med har tidigare beskrivits i motionen. Det är med anledning av dessa tidigare beskrivna problem och med hänsyn till folkomröstningsresultaten nu av stor vikt att båda dessa politikområden förändras i grunden. Regeringen bör därför agera i EU för att jordbrukspolitiken till största delen ska återföras till medlemsländerna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen bör även agera i EU för att större delen av EU:s regional- och strukturfondspolitik avvecklas och att kompetensen återförs till den nationella nivån. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.1Rimligt med undantag från EMU Med respekt för folkviljan finns också anledning att se över resultaten efter den svenska folkomröstningen om EMU. När väljare sade ja till medlemskap i den Europeiska unionen fanns inget formellt undantag i det framförhandlade avtalet när det gällde medlemskap i valutaunionen. De partier som pläderade för ett ja deklarerade att skulle ta ställning till detta vid senare tillfälle. Detta antecknades ensidigt av i ett protokoll till avtalet. Folkomröstningen om att byta kronan mot euron gav ett entydigt resultat, väljarna sade nej. Enligt publicerade undersökningar har motståndet mot EMU förstärkts. Alla partier har lovat att respektera folkomröstningens resultat och har därmed ett gemensamt ansvar att förvalta resultatet på bästa sätt. Folkomröstningen handlade formellt om medlemskap i tredje steg. Nejresultatet bör innebära att fördragsmässigt och formellt inte ska vara fortsatt bundet av EMU:s olika steg. Att ta ansvar för folkomröstningen och förvalta det på ett sätt som gagnar måste också innebära den formella rätten att fortsätta den framgångsrika politik drivit under en rörlig växelkursregim. Då bör inte vara bundet av ett avtal som säger att den svenska kronan ska låsas inom ramen för ERM-systemet gentemot euron, dvs. EMU:s steg två. Att knyta värdet av kronan till euron skulle riskera att leda till en situation som riskerar att bli mycket ogynnsam för den svenska ekonomin. Det bör ligga i EU:s och medlemsstaternas intresse att formalisera ett undantag som stämmer överens med utfallet av folkomröstningen. Ingen part har att vinna på ett oklart läge och återkommande tvister om huruvida folkomröstningsresultatet är förenligt med fördragsmässiga åtaganden eller inte. Med ett undantag undanröjs alla sådana diskussioner, och det innebär också att folkomröstningsresultatet respekteras formellt både av EU och av regering och riksdag. Det står därför klart att regeringen bör ta initiativ till ett formellt undantag från EMU:s tredje steg. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.2Riksbankens ställning och styrning En viktig del av förklaringen till nejsidans seger i folkomröstningen var den odemokratiska styrningen av ekonomin inom EMU. Även den svenska har en del av de drag som den har. Alla räntebeslut tas av en tjänstemannaledning som inte är demokratiskt utsedd. gick också emot beslutet att ersätta den av valda ledningen som tidigare fattade de formella räntebesluten mot en av regeringen utsedd direktion av tjänstemän. Vi menar att det behövs en fortlöpande diskussion om ställning, funktion och arbetssätt efter folkomröstningen. Enligt mening finns det principiella skäl som talar för att ska ha en vald ledning. står därför fast vid det principiella ställningstagandet att ställning och ledningsorganisation borde återställas till vad som gällde före . Det finns också skäl att komplettera nuvarande och enda mål om prisstabilitet med ett mål som syftar till full sysselsättning. Den amerikanska har t.ex. ett sådant mål. Även om inte i detta läge tar beslut om att fullt ut återställa ledning och organisation till tidigare ordning finns det skäl att vidta andra åtgärder som syftar till att stärka det parlamentariska inflytandet över och sambandet mellan och . Vi menar att frågan om ställning och ledningsorganisation borde bli föremål för en samlad översyn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.3Demokratisk hantering av EU-frågan inför riksdagsvalet Det är av stor vikt att svenska folket får en rimlig chans att påverka hållning i en sådan avgörande fråga som den framtida inriktningen av det europeiska samarbetet. Inför den svenska hanteringen av konstitutionsförslaget, som fallit, har mer än 125000 namn med krav på en folkomröstning samlats in. Enligt juridiska experter var konstitutionen inte förenlig med de svenska grundlagarna. Men fem av sju riksdagspartier tog ställning för konstitutionsförslaget. I en demokrati värd namnet ska väljarna ha möjlighet att säga vad de tycker om EU:s utveckling antingen i val eller genom folkomröstning. Det är i valrörelserna som väljarna får möjlighet att skaffa sig en uppfattning om riksdagskandidaternas åsikter i frågan. Nästa riksdag kommer att få ta ställning till konstitutionen vare sig det handlar om att dödförklara den, utlysa folkomröstning, ta ställning till en omförhandling och ett nytt förslag. Därför måste partiernas och ledamöternas uppfattning om hur de ställer sig till dessa olika alternativ klargöras innan valet. I annat fall kommer inte heller nästa riksdag ha väljarnas mandat att fatta beslut i den här frågan. Omröstningen om EMU visar att den politiska eliten är betydligt mer EU-vänlig än majoriteten av befolkningen. Vill man lyssna på befolkningen är det naturligt med en folkomröstning. I grundlagen står att makten utgår från folket, därmed är det också riktigt att fråga väljarna om lov innan självbestämmanderätt överförs till EU i stor omfattning. Väljarna överlåter genom riksdagsvalet endast makten att fatta beslut i . De ger inte mandat att flytta makt till en annan nivå. Ett beslut som tagits med folkomröstning har en helt annan legitimitet bland väljarna än ett snabbt riksdagsbeslut. Att hanterar kommande fråga om EU:s framtida konstitution utan debatt riskerar att öka politikerföraktet och misstron mot EU-politik. Folkomröstningen om EMU visade styrkan i den svenska demokratin. Debatten var intensiv och valdeltagandet var högre än i riksdagsvalet. Trots att jasidan hade uppemot tio gånger mer pengar för propaganda, regeringens resurser och de flesta ledarsidor på sin sida så vann nejsidan. Omröstningen visade att väljarna vill och kan ta självständig ställning till avgörande frågor om EU:s framtid. hävdas det att konstitutionen är för komplicerad för att sändas till folkomröstning. Men det är att både underskatta och nedvärdera väljarna. Huvuddragen i konstitutionen är tydliga frågor som de flesta har eller kan bilda sig en uppfattning om. EMU-frågan var knappast så mycket mindre komplicerad än frågan om . Efter de franska och holländska folkomröstningarna är ett minimikrav att konstitutionen omförhandlas. Regeringen bör i EU deklarera att den fallna konstitutionen aldrig kan läggas upp på bordet igen. Ett nytt förslag måste sedan ställas till folkets avgörande i en folkomröstning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Sermin Özürküt (v)