mot · GT02Kr398 · 2005-09-30 00:00:00 — 4Inkludering och krav på icke-diskriminering5 11Treåriga bidrag och avtal10 12Teater och dans i skolan11 14Mångkultur och språkliga minoriteter12 17.5Gemensam styrgrupp för dansnätverken15 17.6Dans för barn och unga16 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om möjligheten att lagstifta om krav på redovisning av de åtgärder gällande icke-diskriminering som vidtagits och redovisning av hur kraven uppfyllts. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om hyrorna för scener och andra spelplatser i samhällsägda fastigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda möjligheten att även den fria scenkonsten får anslagen uppräknade med pris- och lönekostnadsindex. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om turnéstöd. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om centrumbildningarnas anslag för verksamheten och för de arbetsförmedlande uppdragen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en samordning mellan rådgivande verksamhet och centrumbildningarnas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om juridisk kompetens vid centrumbildningarna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda om motsvarande lösningar som teater- och dansallians även bör byggas ut i flera delar av kultursektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över frågan om en kompletterande ålderspension, Kåpa, för scenkonstarbetarna vid institutionerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över frågan om pensionerna för scenkonstarbetarna inom den fria scenkonsten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över möjligheten att införa treåriga bidrag. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om treåriga avtal. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om teater och dans i skolan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om länskonstnärer/konsulenter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om mångkultur och språkliga minoriteter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om internationellt kulturutbyte. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om terminologin för den fria scenkonsten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en politik för dansen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av anslagen till danskonsten utifrån en feministisk analys. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om dokumentation av den moderna nutida dansen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett nationellt informationscentrum för danskonsten i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett Dansens år. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att följa upp satsningen på Dansnät med en samordning av de olika nätverken för dans, exempelvis genom en gemensam styrgrupp. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att satsningar på dansområdet kommer barn och unga till del. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den konstnärliga mångfalden gällande verksamhetsbidrag och projekbidrag. ser behoven och den verklighet som scenkonsten befinner sig i och vi ser kulturpolitikens ansvar för urholkningen av anslagen. Och vi är beredda att göra något åt det. Vi ser scenkonsten som ett självklart tillväxtområde där samhället ska ta ett brett och fördjupat ansvar genom en stark offentlig finansiering. Vi vill skapa de strukturella förutsättningar som ger scenkonsten möjlighet att utvecklas konstnärligt och expandera. En förutsättning för att kunna expandera och utveckla scenkonsten är nätverk av institutioner för teater, dans och musik, den fria scenkonsten med fria grupper och koreografer nationellt, regionalt och lokalt samt en rad olika arrangörer. Det är viktigt att nationalscenerna lever upp till sina mål att vara en motor i det svenska kulturlivet och breddar sitt utbud med små uppsättningar som kan turnera ute i landet. Det ska inte ställas sådana krav på full beläggning att teatrarna måste anpassa sin repertoar efter kommersiella behov. Väl fungerande institutioner är en förutsättning för det fria skapandet. Vi menar att en målmedveten satsning på den fria scenkonsten är ett nödvändigt komplement till institutionerna. Utifrån detta synsätt finns alltså ingen konkurrenssituation mellan scenkonstinstitutionerna och den fria scenkonsten. Detta gäller också förhållandet mellan våra nationalscener och . Som ett feministiskt parti ställer krav på att kvinnors och mäns villkor måste vara lika inför konsten. Sedan urminnes tider har scenkonsten varit ett av de forum som å ena sidan konserverat invanda traditioner och därmed patriarkala maktstrukturer och förtryckande heteronormer. Å andra sidan är det inom scenkonsten som många modiga konstnärer vågat ifrågasätta dessa förtryckande strukturer i samhället. Det vi vill lyfta fram är vikten av att scenkonsten inte begränsas till att exkludera och osynliggöra. Därför är det viktigt att konsten också speglar samhällets sammansättning och mångfald så att fler än majoritetsbefolkningen känner igen sig. Med olika erfarenheter och olika bakgrund är det långt ifrån alla som alltid känner igen sig i den traditionella, patriarkala heteronormen. Hela samhället och därigenom scenkonstområdet måste inse och agera utifrån att världen inte enbart består av 50-åriga, vita, heterosexuella, icke-funktionshindrade män. Att värna kulturen är således att värna människors rätt att fritt skapa och människors rätt att ta del av det som skapats. värnar de olika konstarternas egenvärde, deras värde som uttrycksform och förmedlare, i kommunikation mellan människor och i olika tidsperspektiv. Ytterst handlar det om att upprätthålla demokratin och värna yttrandefriheten. Det nuvarande anslagssystemet urholkar ekonomin på ett sätt som medför att den scenkonstnärliga verksamheten hotas. Den fria scenkonsten som helt saknar en årlig uppräkning kopplad till priser och lönekostnader har tvingats leva under svåra ekonomiska förhållanden. Detta är oacceptabelt. Vi ser scenkonsten och dess aktörer som en del av samhället och inte som en egen ö. Vi vet att ökade satsningar på scenkonstområdet skapar flera nya jobb men också att dessa jobb genererar ännu flera arbetstillfällen. På så sätt går det inte att se förbi scenkonstens enorma potential i ett större perspektiv än det konstnärliga. I denna motion fokuserar vi kraftigt på danskonsten. Det beror på att just dansen varit extra styvmoderligt behandlad i förhållande till den övriga scenkonsten. finns det, i ännu högre grad än när det gäller teatern, stora ekonomiska och strukturella problem på dansområdet. 4Inkludering och krav på icke-diskriminering Som vi tidigare nämnt anser att scenkonstpolitiken måste vara inkluderande och icke-diskriminerande utifrån kön, sexuell läggning, etnicitet, social bakgrund, funktionshinder etc. på scenkonstområdet har i sitt uppdrag att undersöka bl.a. detta och vid behov föreslå åtgärder. Vi ser väldigt positivt på kommitténs arbete, inte minst för att de tolkat sitt uppdrag brett och inkluderande. har jämfört svensk scenkonstpolitik med andra europeiska länders. Exempelvis ska införa en ordning där i synnerhet institutioner på ett aktivt sätt åtar sig att följa en icke-diskriminerande ordning. Detta ska ske genom att institutionerna redovisar de åtgärder som vidtagits på området samt hur kraven på mångfald uppfyllts. Denna kontroll är en förutsättning för att institutionen ska erhålla allmänna medel. Uppfylls inte kraven på icke-diskriminering och mångfald utgår inget anslag. anser att detta är en intressant form för att uppnå icke-diskriminering och mångfald i alla verksamheter som erhåller statliga anslag inom scenkonstområdet. Detta krav skulle t.ex. kunna omfatta alla verksamheter som erhåller mer än i offentliga anslag. Regeringen bör därför se över möjligheterna att lagstifta om krav på redovisning av de åtgärder gällande icke-diskriminering som vidtagits och redovisning av hur kraven uppfyllts. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. De grundläggande förutsättningarna för scenkonsten kräver en väl utvecklad struktur av scener och andra spelplatser. Skyhöga lokalhyror i samhällsägda fastigheter är oacceptabla. Operan och i är bara två exempel. Dessa byggnader kan knappast nyttjas till något annat än det de är byggda för, varför hyran, om den sattes marknadsmässigt, borde vara noll kronor. Vi vill heller inte se andra än konstnärliga verksamheter i dessa byggnader. Även när det gäller samhällsägda fastigheter som hyser kulturverksamheter i regioner och på lokal nivå bör hyrorna hållas nere. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I budgetpropositionen ökade anslaget för både institutionerna och den fria scenkonsten. Detta skedde bl.a. efter det att presenterat en lägesrapport och en konsekvensanalys av medelsbristen inom konstområdena. gick även en enad scenkonstbransch ut och ställde gemensamma, berättigade krav. menar att den anslagsökning som genomfördes var en bra början för att komma till rätta med underfinansieringen av i synnerhet de till den fria scenkonsten, men att staten fortsättningsvis måste ta det övergripande ansvaret för att scenkonstområdet kompenseras för den ekonomiska urholkning som skett. I årets budgetproposition presenteras åter anslagsökningar på scenkonstområdet. har drivit frågan mycket aktivt då scenkonstområdet är ett prioriterat område för oss. Den nu föreslagna ökningen i budgetpropositionen på bl.a. 20 miljoner till den fria scenkonsten innehåller dessvärre alltför många anslagsposter som ska finansieras. Dessutom är inte hela summan en uppskrivning av anslaget, utan enbart . Av dessa 8 miljoner används till finansiering av permanentningen av Dansnät . För del ser vi svårigheterna med detta förslag då syftet med anslagsökning är att möjliggöra bättre arbetsförhållanden inom det fria scenkonstområdet. Dessa förbättringar kan knappast göras med de dryga som permanentas. Vi ser ett behov på en nivåhöjning till den fria scenkonsten på . Detta är givetvis inte en summa på det totala behovet utan på det akuta behovet för att balansera den urholkning av anslaget som föreligger. kommer att återkomma till frågan om anslagen för den fria scenkonsten vid kommande budgetarbete, inte minst med tanke på behovet av att lösa frågor om drägliga arbetsförhållanden och pensioner för scenkonstarbetarnas sociala trygghet. Det nuvarande anslagssystemet urholkar ekonomin på ett sätt som medför att den scenkonstnärliga verksamheten hotas. Den fria scenkonsten, som helt saknar en årlig uppräkning, har tvingats leva under ekonomiska förhållanden som inte är acceptabla. Scenkonsten som helhet måste kompenseras för den urholkning och den underfinansiering som det offentliga anslagssystemet orsakat. I synnerhet är detta viktigt för oss i då vi vill ha en stark offentlig finansiering på kulturområdet. Anslagen måste räknas upp för såväl institutioner som den fria scenkonsten så att de motsvarar kostnadsutvecklingen. Regeringen bör låta utreda möjligheten att även den fria scenkonsten får anslagen uppräknade med pris- och lönekostnadsindex. Detta bör tillkännage för regeringen som sin mening. Den fria scenkonstens utövare/grupper har en omfattande och mycket viktig turnéverksamhet. tvingas de använda sina verksamhetsmedel till turnékostnader. Detta medför en ökad ekonomisk belastning både för utövare/grupperna och för arrangörerna. Vi menar att det inte är rimligt att de utövare/grupper som för ut sina föreställningar i landet ska ha extra kostnader för det. Det är heller inte rimligt att arrangörer ska få ökade kostnader för att de inte verkar i en storstad med gångavstånd till en teaterscen. Det har i olika sammanhang utgått turnéstöd till viss del, men anser att frågan måste lösas med ett särskilt anslag som täcker extrakostnaderna för turnéverksamheten. Regeringen bör därför ge i uppdrag att tillsammans med centrumbildningarna initiera en försöksverksamhet där samordning sker mellan t.ex. utövarna/grupperna och olika regioner samt arrangörer. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Centrumbildningarna fyller en viktig funktion för det icke-institutionsbundna kulturlivet och de fria teater- och dansgrupperna samt koreograferna. Det gör de som samarbetsorgan, informatörer, opinionsbildare samt uppdrags- och arbetsförmedlare. Det är således ett mångfasetterat och viktigt verksamhetsområde. fördelar resurserna till centrumbildningarna. De arbetsförmedlande pengarna är en omfördelning där arbetsmarknadspolitiska medel omvandlas till riktiga jobb istället för kortvariga arbetsmarknadspolitiska insatser genom att de i slutändan genererar arbetstillfällen för utövarna. Vi värnar dessa centrumbildningar på teater- och dansområdet och ser dem som garanter för kvalitet samt en omistlig tillgång och resurs för de fria grupperna såväl som för frilansarna. Både teater- och bedriver dessutom ett regionalt arbete. Centrumbildningarnas arbetsmarknadspolitiska stöd har utvärderats och befunnits vara en mycket lyckad satsning, varför stödet numera är permanentat. menar att ett fortsatt och ökat arbetsmarknadspolitiskt stöd till denna yrkesgrupp är en åtgärd som är till fördel såväl för teater- och danskonsten som för arbetsmarknadspolitiken. Sammanfattningsvis ser vi vikten av att det ekonomiska stödet från samhällets sida ökar både vad gäller anslagen för verksamheten och för de arbetsförmedlande uppdragen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det har anslagits medel för att ska kunna erbjuda en rådgivningsfunktion. Det är en positiv satsning, och man bör i sammanhanget minnas att det till viss del finns en rådgivningsfunktion även inom centrumbildningarna. bör därför ges i uppdrag att samordna sin rådgivande verksamhet med centrumbildningarnas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Staten har ställt krav på att arbetsmarknadens parter ska sluta kollektivavtal, vilket de också har gjort. Centrumbildningarna har då blivit arbetsgivarparter och måste nu kunna bygga upp och tillhandahålla en juridisk kompetens. Det gäller både i rådgivningen till konstnärerna och som förhandlingspart vid eventuella arbetsrättsliga tvister exempelvis i arbetsmarknadsdomstolen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Nedskärningarna inom kommuner och landsting har fått allvarliga konsekvenser för kulturens livsbetingelser. När skolorna inte har råd att köpa teater- och dansföreställningar, då har skådespelarna och dansarna inte råd att vara kulturarbetare. anser att konstnärernas försörjning i största möjliga mån skall baseras på ersättning i direkt anslutning till utfört arbete. En av de viktigaste insatserna som kan göras för kulturen är därför insatser för att förbättra kommunernas ekonomi. Detta ger möjlighet för skolor, förskolor, äldrevård m.m. att satsa på kultur, vilket är en förutsättning för att de kulturella traditionerna ska leva vidare i kommande generationer. Kultur är en källa till identitet och demokratisk utveckling. Medel inom arbetsmarknadsområdet spelar en väsentlig roll för konstnärernas försörjning. Vi anser att man skall pröva att föra över pengar från arbetsmarknadsåtgärder för att skapa riktiga jobb inom kultursektorn, med kulturmålen som övergripande riktlinje. Vi vill satsa ytterligare på den tredje anställningsformen och ser verksamheten inom t.ex. som mycket lyckad och värdefull. Vi vill att denna anställningsform ska utvecklas och byggas ut. I budgetpropositionen har vi dessutom tillsammans med regeringen och gjort en satsning som ska möjliggöra att även starta en dansallians. Den ska inbegripa dansare och byggas upp utifrån de särskilda behoven som finns inom dansområdet. Det går således inte att kopiera utan att tillvarata de goda erfarenheter som gjorts. Vi anser således att frågan om en utbyggnad av motsvarande lösningar i fler delar av kultursektorn bör utredas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har scenkonstens pensioner varit en prioriterad fråga. För scenkonstinstitutionerna har pensionsfrågans lösning stått högst på dagordningen och har också kommit att dominera de senaste årens diskussioner. Frågan är komplex till sin natur och innehåller många delar varför risken för missförstånd av olika slag är stor. De frågor som diskuterats har handlat såväl om premierna för pensionssystemet, de anställdas pensionsnivåer i förhållande till andra offentligt anställda och hur regelverket ska hantera de problem som uppstår kring pensionen för scenkonstnärer med lägre pensionsålder än den gängse på arbetsmarknaden. När det gäller problemen med premierna sammanhänger dessa med den premieomläggning som gjordes 2001 för att finansiera det statligt reglerade pensionssystemet på området, den s.k. Pisaförordningen. När räknade om dessa resulterade det i dramatiska höjningar och flera institutioner har stått inför konkurshot med anledning av detta. Då nämnda omläggning skulle vara kostnadsneutral lovade regeringen genom det särskilda regeringsbeslutet att merparten av dessa kostnadsökningar skulle hanteras genom anslagsökningar i anslutning till vårpropositionen 2005. Av olika skäl kom sedan frågan att skjutas och tilläggsbudgeten samt budgeten . När det gäller de anställdas pensionsnivåer i förhållande till andra offentligt anställda så hanteras detta både i kollektivavtal och i Pisaförordningen. Kollektivavtalsregleringen tillkom i samband med att staten överlät åt parterna att hantera de avgiftsbestämda delarna av det statliga pensionsavtalet PA-03, som ligger till grund för Pisaförordningen, genom kollektivavtal. För detta ändamål frigjordes medel motsvarande en pensionsavsättning på på lönen och parterna träffade också, helt i enlighet med statens önskemål, ett kollektivavtal på den nivå som då var finansierad. Före det nu träffade kollektivavtalet har emellertid staten haft hela ansvaret för pensionerna för de anställda på teater-, dans- och musikinstitutionerna. En genomgående princip i det statliga regelverket har varit att de scenkonstanställda ska ha samma pensionsvillkor som statsanställda i övrigt. Eftersom den avgiftsbestämda pensionsavsättningen för statligt anställda uppgår till har parterna därför önskat att staten ska ge ekonomisk möjlighet att genomföra en avsättning på motsvarande nivå. Ett första steg i det avseendet togs i förra årets budgetproposition. En anslagshöjning på gjorde det möjligt för parterna att höja den kollektivavtalade avsättningen till . Så blev dock inte fallet. Det har inte träffats något avtal om en ofinansierad pensionsavsättning på . anser att en slutlig lösning måste komma till stånd med en pensionsreglering i paritet med övriga på den statliga arbetsmarknaden. Vad gäller problemen kring scenkonstnärer med lägre pensionsålder har arbetet med att hitta långsiktiga och hållbara lösningar i den delen pågått . Dessvärre har detta inte gett något resultat. Det handlar här framförallt om dansarnas och sångarnas situation. Totalt sett handlar det om att hitta lösningar för ett några hundra personer som i hård konkurrens blivit utvalda för att arbeta inom dessa områden och som drabbas särskilt hårt av reglerna i det nya allmänna pensionssystemet. Dessa problem har accentuerats genom den rätt som tillkom om att stanna i sitt yrke fram till 67-årsdagen. Situationen börjar bli akut på flera institutioner när alltfler anställda på grund av alla osäkerhetsfaktorer kring scenkonstpensionerna väljer att stanna kvar i sin anställning. Institutionerna kan då inte nyrekrytera i den omfattning som är nödvändig. Just på dansens område blir dessa effekter särskilt påtagliga i relation till de satsningar som görs i budgeten med bl.a. ett utökat antal högskoleplatser. Risken är uppenbar att dessa unga dansare utbildas till arbetslöshet om pensionsfrågan inte får sin lösning. Redan i förra årets budgetproposition ville regeringen tillsammans med parterna på området hitta lösningar på detta område. Regeringen bör se över frågan om en kompletterande ålderspension, Kåpa, för scenkonstarbetarna vid institutionerna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I likhet med dansarna vid eller andra dansinstitutioner har de fria dansarna behov av pension och det vid samma åldrar som dessa. Dock har inte heller tidigare något Pisaavtal tillgodosett den fria scenkonstens behov. När nu teater-, dans- och musikinstitutionernas pensioner ses över är det av stor vikt att inte den fria scenkonsten glöms bort. Regeringen bör se över frågan om pensionerna för scenkonstarbetarna inom den fria scenkonsten. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 11Treåriga bidrag och avtal får vissa av utövarna på det fria scenkonstområdet treåriga bidrag och på det sättet sker en överenskommelse och försäkran om bidrag. Detta ser vi som en positiv utveckling då utövarna får bättre framförhållning i sitt arbete. Med denna bakgrund vill att det så långt som möjligt ska utgå treåriga bidrag. Regeringen bör ge i uppdrag att se över möjligheten att införa treåriga bidrag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ytterligare ett sätt att minska på byråkratin kring ansökningar skulle vara att minst treåriga avtal sluts med den fria scenkonstens utövare. Vi menar att konstnärerna ska få ägna sig åt den skapande processen och inte åt tidsödande arbete med att fylla i ansökningshandlingar för att erhålla anslag till den grundläggande verksamheten. För att kontinuitet och kvalitet skall kunna utvecklas krävs att staten, landstingen/regionerna och kommunerna sluter minst treåriga avtal med den fria scenkonstens utövare. Det är uppfattning att både de konstnärliga utövarna och samhället kommer att tjäna på de längre avtalsperioderna. En sådan framförhållning skulle även kunna medföra gynnsammare förutsättningar för att stärka och utveckla kvaliteten. Regeringen bör ge i uppdrag att verka för treåriga avtalsperioder i sin egen bidragsgivning men också i sin dialog med kommuner och landsting/regioner. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 12Teater och dans i skolan Det behövs särskilda insatser inom teater och dans för barn och ungdomar. Tanken att alla har rätt att möta, pröva på och delta i olika kulturella verksamheter måste förverkligas. Först när man fått smaka på och uppleva olika konstarter har man en reell möjlighet att välja. En av de viktigaste insatser som kan göras för att stödja och utveckla barns och ungdomars konstnärliga skapande är att utveckla . Det är en rättvisefråga och en jämlikhetsfråga att alla oberoende av föräldrarnas samhällsklass och utbildningsnivå skall ges möjligheter att delta i kulturlivet. och teater borde vara en självklar del i skolans arbete. Detta kan på olika sätt stärka barns och ungdomars utveckling och möjligheter i bl.a. skolarbetet. Att använda drama och teater som pedagogiska redskap ger långsiktiga resultat, det stärker elevernas förmåga att leva sig in i andra människors situation, att förstå och känna. Det egna skapandet i kombination med det professionella utbudet öppnar vida horisonter och skapar kreativa rum och ett gränslöst tänkande. Samarbetet mellan professionella konstnärer och skolan skapar fruktbara mötespunkter och ger positiva arbetsmarknadspolitiska effekter genom att ge arbete åt konstnärer. Teater-, drama- och danspedagoger får också ett bredare arbetsfält då efterfrågan på deras kunnande ökar. Därför har vi ofta hävdat att läroplaner och skolplaner även bör innehålla kulturpolitiska mål. Att de fria teatergrupperna svarar för över hälften av den teater som spelas för barn och ungdomar är allmänt bekant.