mot · GT02A420 · 2005-10-05 00:00:00 — Ett exempel är att man inte kan få arbetslöshetsersättning för en period mellan två uppdrag för ett och samma bemanningsföretag. Denna regel gör det praktiskt omöjligt för en arbetslös att ta vissa jobb, trots att det kanske vore det allra bästa för såväl personen som företaget och samhället. Det är inte rimligt att AMS regelverk gör att arbetslösa personer tvingas tacka nej till erbjudanden om arbete på grund av att man då kan mista sin arbetslöshetsersättning. Å andra sidan får inte bemanningsföretag utnyttja arbetslöshetsförsäkringen för att delfinansiera sina kostnader för sin personal. Men den dynamik på arbetsmarknaden som bemanningsföretagen skapar får inte heller begränsas av otidsenliga regelverk. Bemanningsföretagen sänker trösklarna för grupper som har svårt att få fäste på arbetsmarknaden, till exempel ungdomar, invandrare och äldre arbetskraft som fastnat i långtidsarbetslöshet. Det är särskilt viktigt att de regelverk som här diskuteras ses över så att inte arbetslösa tvingas att tacka nej till jobb i bemanningsföretag på grund av risken att mista sin arbetslöshetsersättning. Nya anställningsformer uppstår och egenföretagandet blir i allt högre utsträckning ett komplement till en anställning. Reglerna för arbetslöshetsförsäkringen är i sin nuvarande form främst inriktade på arbetstagare. När regeringens proposition En rättvisare och tydligare arbetslöshetsförsäkring (1999/2000:139) kom på bord saknades förslag om den problematik som finns för småföretagare beträffande a-kasseregler. Detta trots att det i Kontrakt för arbete (Ds 1999:58 avsnitt 11.9.1) konstaterats att Det bör därför övervägas om inte en särskild lag eller reglering bör utformas enbart för företagares behov av ersättning vid arbetslöshet. Frågan om företagares ställning i arbetslöshetsförsäkringen är komplicerad och måste snabbt ses över i syfte att ge grundtrygghet också till egenföretagare. Inte minst måste jordbrukares situation beaktas då många ägare och brukare av jordbruksfastigheter har hel- eller deltidsarbete utanför den egna gårdens verksamhet. Viljan att bedriva en mindre rörelse för att behålla det öppna landskapet tillintetgörs med dagens regler. Grundregeln bör vara att den inkomst av tjänst som löntagaren haft under sin anställning också ska ligga till grund för a-kassa. För att en egenföretagare ska betraktas som arbetslös ska han enligt lagens krav ha upphört med sin verksamhet mer än tillfälligt. Endast kan företagaren ha sitt företag vilande och vara berättigad till a-kassa. Nuvarande arbetslöshetsförsäkring är dåligt anpassad till de enskilda näringsidkarnas ekonomiska situation och bidrar till att försvåra ett upprätthållande av rörelsen i samband med arbetslöshet. Dagens regler med krav på avregistrering av firma och varaktigt avbrytande av verksamheten för att äga rätt till ersättning från försäkringen, motverkar arbetslinjen. Det måste också vara möjligt att låta ett företag, med relativt långa tidsintervall, vara vilande mer än en gång. Företagare kan, liksom anställda, hamna i situationer som tvingar dem att vara frånvarande . Allt talar för att vi måste forma regler som möjliggör större rörlighet mellan olika anställningsformer, varav egenföretagande är en. Tillämpningen av nuvarande a-kasseregler för småföretagare skiljer sig mycket åt mellan de olika kassorna. Problemet är störst vad gäller bedömning av nivån på ersättningen. AMS har inte heller givit några tydliga tillämpningsföreskrifter på området. Även avgörandena från domstolarna skiljer sig åt. Ovan nämnda problematik kommer av att den generalklausul som ligger till grund för bedömningen av a-kassa för småföretagare har mycket knapphändiga förarbeten. Småföretagare lever därmed utan rättstrygghet på området. Detta måste betecknas som utomordentligt allvarligt. Ett klart regelverk är nödvändigt. Den utredning som efterlyst måste skyndsamt tillsättas för att komma med förslag till nytt tydligt regelverk för småföretagares a-kassa. Om man är delägare i ett kooperativ och anställd får man inte med självklarhet rätt till a-kassa. Vid vissa arbetsförmedlingar betraktas man som ägare och inte som anställd om man ingår i styrelsen. Tio fall har prövats av Arbetsdomstolen. Prövningarna har lett till olika domslut. Lagen bör förtydligas även på detta område. En riksdagsmajoritet har mot Socialdemokraternas önskan drivit igenom att en utredning ska tillsättas för att utreda egenföretagarnas villkor. Regeringens handlingskraft att effektuera detta beslut är dock inte imponerande, varför ånyo bör göra ett tillkännagivande. Familjehemmen efterfrågas allt mer för familjevårdande uppgifter. Kommunerna har stora svårigheter att kunna rekrytera familjehem. Uppdraget som familjehem måste godkännas som ett arbete med rätt till arbetsrättslig trygghet. En familjehemsförälder har som regel inte rätt att vara ansluten till arbetslöshetsförsäkringen i sin egenskap av familjehemsförälder. Ersättning från a-kassan utgår inte trots gjorda inbetalningar. Arbetsdomstolen har slagit fast att familjehemmet inte presterar arbete för någon annans räkning, vilket är en generell utgångspunkt för ett anställningsförhållande. Kammarrätten fastslog 1999 att den praxis som kommit till vid tillämpningen av arbetslöshetsförsäkringen fortfarande gäller. anser att arbetstagarbegreppet måste gälla även för familjehem och därmed möjliggöra ersättning från a-kassan. 9.4Personal från enskilda organisationer När utredningen personkrets presenterades saknades det aviserade lagförslag som innebär att personal från enskilda organisationer, exempelvis biståndsarbetare och missionärer, ej ska ha rätt att vara anslutna till a-kassa om deras utlandsvistelse överstiger . finns möjligheten för denna yrkesgrupp att vara ansluten till a-kassa. Det är viktigt att denna rätt finns kvar även fortsättningsvis. 9.5Minskade kostnader för arbetslöshetsförsäkringen I Ds 1999:58, Kontrakt för arbete rättvisa och tydliga regler i arbetslöshetsförsäkringen, betonas värdet av en strukturerad sökprocess. Arbetsgruppen som presenterat utredningen menar att de krav som ställs på en arbetssökande måste bli tydligare och mer strukturerade . Målet är att söktiderna förkortas och därmed också den totala omfattningen av antalet ersatta dagar. som söktiden kan förkortas minskar såväl den enskildes arbetslöshetsperiod som statens utgifter. stöder de förslag som läggs fram i utredningen i detta avseende. 10.1Jämställdhet mellan män och kvinnor på arbetsmarknaden Svenska kvinnors förvärvsfrekvens ligger bland de högsta i världen. Arbetslösheten är något högre för män än för kvinnor. Trots detta har vi en rad brister ur jämställdhetssynpunkt på den svenska arbetsmarknaden. Kvinnor tjänar i genomsnitt av männens löner. Det är en skillnad som varit relativt . Det finns i huvudsak tre förklaringar till detta: Kvinnor och män är uppdelade i olika sektorer och yrkesområden i arbetslivet. Exempelvis arbetar betydligt fler kvinnor i sektorer som exempelvis vård och omsorg, som traditionellt är lägre avlönade än sektorer som tillverkningsindustrin där män i högre grad arbetar. Fler kvinnor arbetar också deltid. Väger man in faktorer som yrke, ålder, arbetstid, utbildning och inom vilken del av arbetsmarknaden som arbetet utförs så minskar skillnaderna, enligt , till av männens löner. Detta är således den största förklaringsfaktorn. Kvinnor har i genomsnitt lägre befattningar än män. Kvinnor har bara på grund av att de är kvinnor lägre lön än män med samma arbetsuppgifter, utbildning och ansvar. Här kan man tala om direkt lönediskriminering i jämställdhetslagens mening. En fruktbar kamp mot lönediskriminering och orättvisor mellan män och kvinnor måste därför angripa dessa tre problemområden. I har vi i ett europeiskt perspektiv en mycket könssegregerad arbetsmarknad. Kommuner och landsting har i huvudsak varit kvinnornas arbetsmarknad och många kvinnor gör ovärderliga insatser inom vård, skola och omsorg. Den offentliga sektorn har dock blivit något av en kvinnofälla. Kvinnors möjligheter till karriär och löneutveckling har begränsats, eftersom det inte funnits flera arbetsgivare att välja mellan. Bemanningsföretagens inträde på arbetsmarknaden samt en ökad mångfald bland dem som tillhandahåller offentligt finansierad service har möjliggjort för bland annat sjuksköterskor att kunna välja mellan flera arbetsgivare och därmed höja sin lön. av bemanningsföretagens anställda är kvinnor. Mångfalden har många fördelar, såväl ur brukarens som ur arbetstagarens synvinkel. Ökad konkurrensutsättning av verksamheter inom offentlig sektor, till exempel äldreomsorg och sjukvård, skulle utveckla den traditionellt kvinnliga arbetsmarknaden. Detta försöker regeringen stoppa genom att förbjuda att sjukhus drivs av olika huvudmän. Maktfullkomligheten över kvinnors arbetsmarknad manifesteras ytterligare genom detta förhållningssätt. Det faktum att färre kvinnor än män har arbetsledande ställning, och vill ta på sig sådana uppgifter, beror på könsroller och att kvinnor av tradition tar ett betydligt större ansvar för barn och hem. Att arbeta i hemmet är också en betydelsefull och ansvarsfull uppgift, men om fler kvinnor ska orka och kunna göra karriär i yrkeslivet måste jämställdhetspolitiken inriktas på att påverka könsrollerna så att män i högre grad tar ansvar för hem och barn, men också på att underlätta för föräldrar att kombinera föräldraskap och arbete. För det sistnämnda krävs både åtgärder som sänkt skatt på hushållstjänster och en flexibel familjepolitik. Varje familj måste ges praktiska och ekonomiska möjligheter att ordna den barnomsorgslösning som de anser passar deras barn och dem själva. I sammanhanget är det viktigt att påpeka att enligt kristdemokratiskt synsätt så är det föräldrarnas egna val, utan tvingande könsroller och strukturer, som ska uppmuntras, så att familjerna finner den lösning som passar dem bäst. Politikens uppgift är att undanröja hinder och stödja kvinnor och män att finna den lösning som passar deras barn och dem själva på ett bra sätt. Men löneskillnaderna har också sin grund i att kvinnor utsätts för direkt diskriminering i arbetslivet. Därför krävs det också skärpt lagstiftning, ökad medvetenhet hos arbetsmarknadens parter och att den offentliga sektorn är ett föredöme. Jämställdhetslagen 5 § stadgar att arbetsgivare ska uppmuntra föräldraledighet och underlätta den. Detta är en generell bestämmelse och sanktionsmöjlighet finns ej. Prejudicerande domar saknas, varför lagen blir tämligen uddlös. Ett enda fall har drivits av JämO, där en kvinna ansåg sig ha blivit av med utlovat jobb då hon berättade att hon var gravid. Domen blev ej fällande då inget skriftligt dokument kunde styrka att kvinnan verkligen varit lovad anställning. menar att lagen måste skärpas så att den blir ett användbart skydd för kvinnor och män som under föräldraledighet blir diskriminerade i något avseende. I utredningen arbetsrätt för ett föränderligt arbetsliv (SOU 2002:56) föreslås två konkreta åtgärder; dels att ett särskilt förbud mot diskriminering av föräldralediga införs i föräldraledighetslagen, dels att uppsägningstiden vid uppsägning på grund av arbetsbrist av anställd som är helt föräldraledig börjar löpa först när arbetstagaren helt eller delvis återupptar sitt arbete. Vi kristdemokrater bedömer att dessa förslag är viktiga och rimliga för att motverka den diskriminering som finns mot föräldralediga. Regeringen har aviserat en proposition på dessa områden, men ännu har inget hänt. Regeringen måste återkomma till med de konkreta lagförslagen. menar vidare att den extra kostnad en arbetsgivare har för anställd som är föräldraledig i form av semesterersättning såväl till den föräldralediga som till vikarien motverkar anställning av människor i åldrar där föräldraskap är troligt, och då främst kvinnor. Därför bör ersättning för semesterersättning till föräldraledig betalas via via arbetsgivaravgiften och inte belasta enskild arbetsgivare. Kvinnor arbetar deltid i betydligt högre utsträckning än män. Flest deltidstjänster finns inom offentlig sektor, hotell och restaurang samt handel. var det av de sysselsatta männen som arbetade deltid och av de sysselsatta kvinnorna som arbetade deltid. Deltidsarbetandet har legat relativt och trots att det i vissa branscher råder arbetskraftsbrist kvarstår problemet med de deltidsarbetande som vill ha högre sysselsättningsgrad. Det är mycket viktigt att de som så önskar får möjlighet att gå upp i anställningsgrad och att nya tjänster som inrättas blir heltidstjänster. menar att offentlig sektor, det vill säga politiker, har ett stort ansvar för att tillskapa heltidstjänster. Däremot är vi tveksamma till att lagstifta om en sådan åtgärd eftersom en sådan lagstiftning lätt blir fyrkantig och inte tar hänsyn till den lokala situationen. som det är mycket viktigt att deltidsarbetande som vill arbeta heltid ges den möjligheten, är det lika viktigt, att den som vill gå ner i tjänstgöringsgrad av olika skäl bereds möjlighet till detta. Önskemålen ser olika ut i olika skeden av livet och bör tillgodoses i största möjliga utsträckning för att människor ska ha fungerande liv. Problemet är inte att många småbarnsmammor arbetar deltid när barnen är små, utan att inte fler pappor också gör det. Men det måste alltid vara familjen själv som bestämmer över sin egen situation och hur de vill fördela föräldraledigheten är emot att kvotera föräldraledigheten. Skatteregler, bidragsregler, familjepolitik med mera bör utformas så att det är möjligt att gå ned i arbetstid när barnen är små, både för mamma och pappa. jämställdhetspolitik beskrivs ingående i en särskild motion (A370). grundläggande syn är att alla människor har ett lika och unikt värde. Även om detta verkar självklart, så är det likväl viktigt att påpeka i dagens samhälle, där man mäter människovärde i förmåga och funktion. Myten om den friska, starka och lyckliga människan riskerar att bli ett hot mot våra egna liv och mot våra värden och värderingar. Tränger vi igenom samhällets fasad och konventionella idealbilder, upptäcker vi att det som skulle vara en samhällsgemenskap med plats för alla, till stora delar fungerar som en utsorterande kamp för tillvaron. Vi kristdemokrater vill bygga ett samhälle som istället för den personliga kampen för tillvaron betonar arbetet för vårt gemensamma bästa. har alltid värnat de mest utsatta grupperna i samhället, vars intressen ofta åsidosätts. Därför tycker vi att det är en självklarhet att människor med nedsatt arbetsförmåga ska äga samma rätt och skydd som övriga i samhället. Vår målsättning är att alla ska kunna delta i samhällslivet på lika villkor. Trots en bred politisk samstämmighet om att alla människor ska ha samma rättigheter och möjligheter till delaktighet, så ser verkligheten annorlunda ut. Den öppna arbetslösheten bland funktionshindrade är ungefär dubbelt så hög som för övriga arbetskraften. Dessutom är sysselsättningsandelen för personer med arbetshandikapp betydligt lägre. Kunskapen om funktionshindrade och deras arbetskapacitet är bristfällig såväl inom näringslivet som inom det offentliga. För att diskriminering inte ska förekomma behöver man arbeta på olika nivåer i samhället. Förskolan och skolan har här en avgörande betydelse för formandet av attityder, och det är därför viktigt att man där diskuterar respekten för människovärdet. Opinionsbildning genom till exempel massmedier kan också skapa förståelse för funktionshindrades situation och dagliga liv. Attitydförändringar är viktiga men tyvärr ett ganska långsiktigt projekt. Det måste även skapas en rättslig grund för åtgärder som leder till att alla funktionshindrade kan delta i samhällslivet på ett fullvärdigt sätt. Lagstiftningen som förbjuder diskriminering av funktionshindrade i arbetslivet är ett viktigt framsteg, eftersom den är ett starkt uttryck för samhällets attityder och därmed normgivande. Funktionshindrade har inte kommit in på arbetsmarknaden på ett sådant sätt som man borde kunna förvänta sig. Det är därför önskvärt att se över hur arbetsförmedlingarna arbetar med att stödja funktionshindrade för att de ska komma ut i arbetslivet. anser att det är viktigt att man ser till personliga behov när det gäller personer med funktionshinder. Många funktionshindrade ungdomar anser att de är extra missgynnade och att de i första hand betraktas som funktionshindrade, inte som ungdomar. Problem som funktionshindrade möter tolkas alltid utifrån deras funktionshinder, medan många i själva verket upplever det som ett generationsproblem. Detta visar att funktionshinder måste betraktas utifrån ett människoperspektiv. Det är också viktigt att de olika handikapporganisationerna får komma till tals när stora förändringar ska göras, till exempel inom arbetsmarknadspolitiken. Därmed har man redan på ett tidigt stadium möjlighet att påverka beslut som i förlängningen kan leda till diskriminering. En viktig aktör för att skapa meningsfulla och utvecklande arbeten åt personer med arbetshandikapp är . har inte nått upp till det avtal man har med staten om antalet sysselsatta, övergångar till reguljärt arbete samt rekrytering från de prioriterade grupperna. Dessutom har haft lönsamhetsproblem. En omfattande omstrukturering pågår inom , från industriverksamhet till tjänsteproduktion. Denna process tar stora resurser i anspråk. ser det inte som självklart att ska ha den stora volym som de har . För att hjälpa dem med nedsatt arbetsförmåga kan dels det traditionella lönebidragssystemet byggas ut, dels fler aktörer ges möjlighet att hjälpa dessa människor. Från många håll kommer också kritik som hävdar att dumpar priserna på marknader så att framför allt många småföretagare drabbas. Det finns exempel där gått in med betydligt lägre anbud än konkurrenter trots att materialkostnaderna stått för den största delen av priset. Till de två arbetsmarknadspolitiska stödformerna till funktionshindrade som beskrivs ovan, lönebidrag och , avsätter svenska staten . Enligt en rapport från är de inte tillräckligt effektiva. Det arbetsmarknadspolitiska stödet till funktionshindrade behöver därför reformeras. Två utredningar har analyserat lönebidragen (SOU 2003:95) och (SOU 2003:56). Inte minst i skisseras en politik där resurserna används mer effektivt och fler aktörer ges möjlighet att hjälpa personer med nedsatt arbetsförmåga in på arbetsmarknaden. Utredaren hävdar att den modell som han föreslår skulle ge betydande effektiviseringar. Mycket talar för att inriktning bör bli verklighet, bland annat för att den öppnar för fler aktörer. Regeringen lägger nu fram sina förslag med anledning av utredningarna. Till dels går den utredningarna till mötes, men inte fullt ut. välkomnar att taket för lönebidrag höjs till . Av de slutsatser och förslag med anledning av utredningarna som regeringen redovisar i budgetpropositionen vill betona följande: Vi anser att alla som vill arbeta och som innehar lönebidrag ska kunna göra det utan särskild prövning. Alla ska ha rätt att om de så önskar kunna arbeta till . Detta bör ges regeringen till känna. Det bör finnas en möjlighet, efter särskild prövning, för en person som under pågående anställning drabbas av ett funktionshinder som medför avsevärd permanent/långsiktig nedsatt arbetsförmåga att kunna erhålla lönebidrag. Tanken i att stödet till personer med funktionshinder ska kopplas till den enskilde och att och andra aktörer på arbetsmarknaden ska erhålla likvärdigt anordnarbidrag bör fullföljas fullt ut. Det innebär bland annat att anordnarbidraget till inte ska vara per person och dag medan motsvarande bidrag för andra aktörer skulle vara per dag. Trots nya lagar och vackra tal av statsråd förekommer etnisk diskriminering i vårt samhälle. Diskriminering utgör ett allvarligt problem för den enskilde människan vars naturliga rättigheter förtrampas, men också för samhället i stort eftersom den innebär ett skrämmande dåligt resursutnyttjande och tillvaratagande av redan färdigutbildad arbetskraft. Kända exempel från vardagen är civilingenjörer som kör taxi och läkare som arbetar som sjukvårdsbiträden. I sammanfattar man forskning om diskriminering av personer med utländsk bakgrund på den svenska arbetsmarknaden. Diskrimineringen grundar sig ofta i subjektiva och otydliga kompetensbegrepp, nätverksrekrytering och informella rekryteringskanaler, samt frånvaro av konkreta strategier för att motverka diskriminering. Diskrimineringen utförs av enskilda personer. Flertalet av dessa människor är emellertid sällan medvetna om att de diskriminerar i sin verksamhet. Bankens kredithandläggare tänker således knappast på diskriminering när han avslår Karims ansökan om billån på grund av bedömda för låga inkomster hos och dennes borgensmän, även om han har beviljat lån åt som har samma förutsättningar som . Personalchefen har knappast diskriminering i åtanke när han lägger civilingenjören ansökan åt sidan eftersom han inte har tid att bedöma meritvärdet av utbildning. Bankchefens tankegångar är sannolikt mer inriktade på att undvika eventuella inbillade eller verkliga spänningar på arbetsplatsen än att erövra nya kundkategorier, när han väljer bort civilekonomen jobbansökan. Problemet är snarare att utgångspunkten i är att allt som avviker från anses vara mer eller mindre suspekt och måhända besvärligt. Det är mer sällan som en avvikelse anses vara något positivt. Detta tankesätt har sin grund i att under närmare har utgjort en geografisk utpost, bortanför turbulensen på kontinenten. Under en del av var dessutom ett fattigt utvandrarland. Då smälte tidigare invandrares tillskott till den svenska kulturen samman med det som betraktas som svenskt. Svedjefinnar, tyska handelsmän, valloner, romer, med flera grupper hade tidigare starkt påverkat det vi uppfattar som svenskt. Men den långa utvandringsperioden medförde att medvetenheten om denna förändring av det svenska glömdes bort. Variationen hade blivit till det som upplevdes som en stark enhetskultur. Tankesättet har sannolikt också sin grund i att under har styrts av en socialdemokrati som haft kollektiva lösningar som rättesnöre. Kollektiva lösningar förutsätter mer eller mindre att nyttjarna har samma behov. Den som avviker för mycket från utgör ett hinder och är en potentiell bråkmakare samt i förlängningen ett orosmoment som kan hota systemet. De kollektiva lösningarnas samhälle ser också människor som objekt för omhändertagande istället för som resurser. Med andra ord har socialdemokratin medverkat till att skapa ett samhälle där avvikelse anses som onormalt och där den avvikande ska omhändertas på olika sätt. Det säger sig självt att det är svårt för en invandrare att slå sig fram i ett samhälle där hela strukturen genomsyras av avoghet mot avvikelse och omhändertagandementalitet. Det är förvånande att , som marknadsfört sig som ett land där människors lika värde, solidaritet, jämställdhet och mänskliga rättigheter är de främsta honnörsorden, inte klarar av att på ett effektivt sätt motverka sin egen diskriminering. En förklaring till detta fenomen kan vara att den maktbärande socialdemokratin, som har sin maktbas hos offentliganställda och hos mottagare av transfereringar, saknar incitament för att arbeta för en verklig förändring. Staten har tagit på sig huvudansvaret genom tillsättandet av olika ombudsmän. Visserligen finns möjligheter för enskilda att föra sin talan genom straffrättsligt förfarande. Men detta förutsätter i praktiken att polis och åklagare agerar, ett förfarande som har sina brister. Tyvärr kan man ibland se en närmast upprörande passivitet hos polis och åklagare som inte bara beror på resursbrist. Enskilda kan också föra civilrättslig talan för diskriminering i främst arbetslivet, men lagstiftningens utformning har i praktiken gjort det mycket svårt. Om inte staten, genom , väljer att föra talan, har den enskilda mycket små möjligheter att själv föra sin talan.