mot · GT02MJ519 · 2005-10-04 00:00:00 — Den rennäringspolitiska kommittén presenterade sitt betänkande 2001, vilket fortfarande inte lett till någon proposition. Det är angeläget att markfrågan och andra frågor kopplade till rennäringen får en snar lösning. Nuvarande rennäringslag lägger exempelvis hinder för samebyarna att bedriva andra näringar parallellt med renskötseln. Detta bör ges regeringen tillkänna. Det råder ett stort utbildningsbehov inom skogsnäringen. Regeringen borde göra en översyn över den skogliga utbildningen för att säkra och möta framtida behov inom skogsområdet. I översynen bör också problemet att erhålla praktikplatser för gymnasieungdomar belysas. är ett skogsland och skogsforskningen bör med tanke på den betydelse som skogen spelar för vårt land både ekonomiskt, socialt och miljömässigt vara ett prioriterat forskningsområde. Skogsforskningen måste vara stark vad avser både produktions- och miljöfrågor. Det är därför viktigt att stärka de universitetsinstitutioner som bedriver en god skogsforskning. Det har dock skett en ökad efterfrågan på skoglig utbildning . Regeringen borde i översynen också undersöka efterfrågan av lämpliga eftergymnasiala skogliga utbildningar (t.ex. KY-utbildningar). är frågande till att så liten del satsats på kompetensutveckling inom skogssektorn. Den anslagsfinansierade rådgivningen har minskat . De projekt som genomförts är långt ifrån tillräckliga. Det är viktigt att utbildningsinsatser fortgår för att miljökvalitetsmålet Levande skogar skall uppnås. Grönare skog visade sig vara en lyckosam satsning, varför LBU-medel bör kunna disponeras till denna typ av skoglig kompetensutveckling. Detta bör ges regeringen tillkänna. Skogsindustrin är en av viktigaste basindustrier och står för en stor del av samlade export. Ägandet av skog är ojämnt fördelat över landet. I finns framför allt en stor andel privat ägd skog medan norra i huvudsak har statligt ägd skog. Det är i huvudsak via som staten äger stora skogsarealer. Det är vår uppfattning att staten inte skall bedriva kommersiell verksamhet där detta kan göras av det privata näringslivet. Risken för en snedvridning av konkurrenssituationen på marknaden och att statliga medel används för att indirekt stötta verksamheten är alltför stora. Ett statligt ägande ökar risken för att företag genom sitt speciella ägandeförhållande blir mer benägna att ta icke affärsmässiga risker, vilket också leder till en osund marknad. anser att det överväldigande antalet statliga företag bör avyttras. Vi anser t.ex. att staten inte bör ägna sig åt kommersiell skogsnäring utan att skall säljas ut. När detta görs bör försäljningen göras på ett sådant sätt att inte en enda stor privat skogsägare tillkommer utan att det är möjligt för lokala aktörer att delta. Detta kräver dock hänsynstagande till bl.a. marknadssituationen. Fram till dess en försäljning kan ske bör målet för vara att sköta samhällets skogar samt att tillhandahålla ersättningsmark vid reservatsbildningar. bör, i takt med att den egna industrin avvecklas och rådande avtal löper ut, begränsa sin virkesförmedlande roll till att enbart omfatta statens skogar. beslut att sälja ut sågverk har ännu inte effektuerats. Orsaken till detta borde närmare redovisas. Detta bör ges regeringen till känna. Samarbete på olika nivåer är oerhört värdefullt för att nå fram till ett hållbart globalt skogsbruk. vill dock ytterligare understryka vikten av att tredje världens länder tydligare involveras i de globala skogsdiskussionerna. Skogsskövling och svedjebruk bidrar till klimatförändringar och jorderosion, vilket förhindrar utvecklingsländernas odlingsmöjligheter och hungerbekämpning. De svenska bolagen har ett ansvar att följa de regler som gäller för god skogsvård även när avverkning sker utanför vårt lands gränser. Ingen onödig fördröjning bör därför ske vad avser kravet på återplantering. Vattnen är en livskälla och förutsättning för fisket samt delar av transportleder och turism. Vattenvård är därför en central fråga för den framtida utvecklingen. Fiskets överlevnad är viktig för att bevara livskraftiga kustsamhällen. Övergödningen och utfiskningen är särskilt angeläget att komma tillrätta med för att kunna bevara levande hav. Lokal eller regional samförvaltning har förutsättning att på ett hållbart sätt värna kust- och insjöfisket. Det är viktigt att det arbetet får utvecklas och tar sikte på att bevara rikedomen och biologisk mångfald genom god naturvård. Det är nödvändigt att aktivt satsa på att förbättra havsmiljön så att livet på havsbotten och kustvattnen skall kunna fungera som reproduktionsområden för fisken. Grunda områden för reproduktion, fiskens barnkammare, måste skyddas. Detta bör ges regeringen tillkänna. Det svenska fisket har en framtid och får inte slås sönder av oförutsägbara beslut. Vad som istället krävs är långsiktighet i regelverken som ger framförhållning, så att yrkesfisket, med tyngdpunkt på det småskaliga, under ordnade former kan anpassas till ett långsiktigt möjligt fångstuttag. Detta bör ges regeringen tillkänna. Förädlings- och beredningsindustrin har stor betydelse för flera kustsamhällen. Det är viktigt att också denna industri kan ges möjlighet till en långsiktigare planering. Det arbete som pågår med att utveckla lokal och regional förvaltning måste därför stödjas helhjärtat inte minst genom att säkra finansieringen av projektet, vilket är helt avgörande om det skall genomföras med ett bra resultat. Detta bör ges regeringen tillkänna. Genom uthålligt fiske bibehålls den biologiska mångfalden och levande kustsamhällen. Att lokal och regional samförvaltning utvecklas är enligt en av grundbultarna för att möjliggöra detta. En förutsättning för att detta skall vara möjligt och för att målet om att kust- och insjöfisket, vattenbruket och fritidsfisket skall bidra till en ekonomiskt och socialt hållbar utveckling av landsbygden är att se till att möjligheter ges att överlåta rätten till handredskapsfiske till fiskevårdsområdesföreningar även i skärgården och längs kusten. Ett bättre anpassat kvotsystem och utveckling av selekterade redskap kan bidra till en lösning för att minimera dumpning av fisk. Orättvisan att man inte vid kusten som i insjöarna har möjlighet att bilda fiskevårdsområdesföreningar, förädla fisket, ta betalt för det och övervaka uttaget måste försvinna om den utveckling vi vill se även i skärgården och kustområdet skall kunna ta fart. Slutar vi det eviga utredandet av kust- och insjöfisket, ger likadana grundförutsättningar och begreppet lokal/regional samförvaltning ett påtagligt innehåll där det verkligen blir delat ansvar mellan stat och olika nyttjandegrupper kommer vi att få se en utveckling även i skärgården. Oerhört viktigt är att dessa grupper då verkligen delar kontrollen över utvecklingsinitiativ och de beslut och resurser som påverkar dem. har bl.a. föreslagit att det skall bli möjligt att överlåta rätten till handredskapsfiske till fiskevårdsområdesföreningar såväl vid kust som i inland. För att möjliggöra detta krävs en lagändring i lagen om det fria handredskapsfisket. Detta bör ges regeringen tillkänna, vilket vi yrkade på i motion 2004/05:MJ508. föreslår också att satsning görs för att utvecklas fisketurismen. Det kan ses som ytterligare en insats för att åstadkomma en levande skärgård och en landsbygdsutveckling. Detta bör ges regeringen tillkänna. Äldre teknik medförde att vissa områden inte kunde utnyttjas för fiske. De blev naturliga skyddsområden för fisk. är många bestånd som inte fiskades intensivt utnyttjade, då ny teknik gjort detta möjligt. bör i likhet med flertalet länder på allvar börja avsätta skyddade områden i kustzonen. Detta för att skydda den miljön och förstärka fiskbestånden. , och länsstyrelserna tillsammans med regionala och lokala intressenter spelar här en viktig roll. Fredade områden i havet, vars storlek får variera i takt med fiskbeståndens variation, kan vara ett effektivt instrument i fiskeriförvaltningen. Det mest uppenbara problemet i dagens havsfiske är att mer fisk tas ur haven än vad som är biologiskt försvarbart. Överfiske är dock inte bara ett biologiskt problem, utan också ett allvarligt ekonomiskt problem. Sviktande fiskbestånd och överkapacitet i fångstsektorn gör att det överskott som havsfisket skulle kunna ge (resursräntan) inte tas till vara. Kostnaderna för fisket blir helt enkelt för höga i förhållande till värdet av fångsterna. Det faktum att äganderätter saknas och att fisken alltså är en gemensam resurs gör att det blir kapplöpning om fiske. För varje enskild fiskare blir det rationellt att kortsiktigt fånga så mycket fisk som möjligt. Även om det ligger i fiskets gemensamma intresse att bevara och vårda fiskeresurserna långsiktigt, finns det inga företagsekonomiska skäl för en enskild fiskare att väga in beståndens framtida utveckling i sitt agerande. För att det skall vara företagsekonomiskt försvarbart för fiskarena att väga in de långsiktiga aspekterna, behöver de äga rätten till sitt eget fiske. Det skulle ge dem större frihet att planera när och hur de skall fiska. Det skulle även göra att fiskarena kan räkna med att det är de själva som kommer att dra nytta av ett långsiktigt agerande, t.ex. att få ett bestånd att återhämta sig. Då skulle överensstämmelsen mellan samhällets och enskilda fiskares intressen bli bättre. Det finns olika metoder att indirekt skapa äganderätter (eller fångsträtter) till fisket. Territoriella användarrätter, andelssystem och lokal förvaltning är tre modeller. Statens roll i dessa system är att skapa institutioner eller spelregler som gör det möjligt för fisket att bli mer självreglerande. Alternativet är att staten styr och kontrollerar fisket i detalj. Erfarenheterna från EU och övriga världen visar emellertid att ett regleringssystem har mycket svårt att organisera fisket på ett hållbart och produktivt sätt. Äganderätter löser dock inte alla frågor i fisket, t.ex. tillgången på kollektiva nyttigheter (t.ex. bevarandet av den miljön, biologisk mångfald, en viss art etc.). Andra åtgärder, som exempelvis reservat och miljömärkning, behövs för att se till att kollektiva värden förknippade med de resurserna tas till vara. I ett andelssystem skulle ett lands del av TAC (total allowed catch) fördelas bland fiskarena (s.k. individuella fångstkvoter ITQ) enligt en förutbestämd fördelningsnyckel. I detta system får varje fiskare en rättighet att fånga en viss procent av varje TAC och får en indirekt äganderätt i fisket. Ett andelssystem förbättrar effektiviteten i fisket på två sätt. Först, genom att ha rätten till en viss fångst, kan fiskaren utnyttja sin yrkeskunskap för att fånga sin andel när och hur han vill. Eftersom varje fiskares andel är säkerställd finns det litet eller inget behov av att tävla med andra fiskare om fångster och därmed överinvestera i fartyg och redskap. Han får istället ett egenintresse i att anpassa sin kapitalstock och ansträngningsnivå till den nivå som ger de bästa ekonomiska resultaten. För det andra, eftersom varje andel blir en värdehandling eller tillgång, kommer det att uppstå ett egenintresse att förvalta dess värde på lång sikt. För att ett ITQ-system skall kunna ge så stora ekonomiska fördelar som möjligt måste det uppfylla villkoren för väldefinierade äganderätter (fullständigt specificerade, exklusiva, överlåtbara, permanenta och skyddade). Dessutom måste en likvärdig EU-kontroll av individuella fångster fungera. Konsekvenserna av ett ITQ-system måste dock noga utredas. Areella näringar och miljöpolitiken Miljöfrågorna och jordbruksfrågorna är intimt förknippade med varandra. Såväl miljöfrågorna som jordbruksfrågorna handlar om att skydda människans livsmiljö och förvalta den för framtida generationer. Den liberala jordbruks- och miljöpolitiken tar sin utgångspunkt i det personliga engagemanget och syftar till att uppmuntra näringarnas miljösatsningar där man i öppen dialog, kunskapsinhämtande, överenskommelser och samförstånd söker lösningar på många miljöproblem. Ett miljömässigt hållbart jordbruk inbegriper liberala grundtankar med stark betoning på biologisk mångfald, kulturvärden, landsbygdsutveckling samt principen att förorenaren betalar. Jordbrukets påverkan på vattenmiljön är viktig att ta på allvar. Sommarens algblomning i aktualiserar övergödningsproblematiken. Övergödningen har lett till att kraftiga algblomningar blivit allt vanligare. Den ökade mängden kväve och fosfor från mänskliga aktiviteter tillförs naturen genom bl.a. avloppsvatten, läckage från jordbruksmark och utsläpp från industrier. I kombination med värme och mycket näring tillväxer växtplankton väldigt snabbt och förvandlar vattnet till en gulgrön soppa. har tillförseln minskat tack vare olika åtgärder inom jordbruk, industri och avloppsrening. Halterna av kväve och fosfor är dock fortfarande höga i många vatten och det kan ta innan nivåerna är normala igen. ända steg näringshalterna markant i både och egentliga . I tillrinningsområde finns ca varav ca 3miljoner hektar i . Svenska åtgärder har dock stor betydelse eftersom intensiva jordbruk har känsliga vatten som avrinningsområde. Det är viktigt att klargöra fosforns respektive kvävets påverkan för att med beslutsamhet kunna samlas kring rätt framtida åtgärder. Det är också viktigt att se resultatet av halvtidsöversynen av EU:s jordbrukspolitik (MTR) vad gäller påverkan på övergödningsproblematiken. Med en 10-procentig minskning av spannmålsarealen samt en motsvarande ökning av vall torde läckaget ha minskat. Detta bör dock analyseras ordentligt samt ligga till underlag för åtgärder. Detta bör ges regeringen tillkänna. Stormen effekter för inte minst bör uppmärksammas då stora skogsområden avskogats och som avvattnas i , och . Detta bör ges regeringen tillkänna. anser det vara av stor vikt att påbörjade satsningar inom nätverk som of environment samt Sidaprojekt tillsammans med och uppmuntras att fortsätta. Den breda informationssatsningen Greppa näringen samt pilotgårdarnas dokumenterade fältförsök inom Odling i Balans har alla till syfte att minska övergödningen samt få ett långsiktigt hållbart jordbruk. Det är av stor vikt att tillvarata den kraft och kunskap som finns i många organisationer och nätverk. anslår i sin budget stöd till NGO:ers (frivilligorganisationers) arbete med landsbygdens miljöfrågor. Detta bör ges regeringen tillkänna. anser att ekologisk odling drivit utvecklingen framåt i en mer miljövänlig riktning. Detta har tillsammans med konsumenternas krav och en bonderörelse Världens renaste jordbruk gjort de konventionella brukarna angelägna att bruka på ett miljömässigt hållbart sätt. Greppa Näringen och Odling i Balans har exempelvis haft stor kunskapsförmedlande roll, något vi vill förstärka. Enligt SLI:s årsrapport konstaterar man däremot att stödet till ekoodlarna är ineffektivt i bemärkelsen att det är fel fördelat över landet. Analysen tyder också på att stödet är för högt. Ekoodlarna står för av landets brukare. Med anledning av detta bör man granska var de miljömässigt mest effektiva insatserna skall sättas in, där en ökad satsning att ytterligare höja ribban för den konventionella odlingen möjligen skulle få större samlad effekt. har jordbrukare använt handelsgödsel med höga halter kadmium i fosfaterna. Det finns kadmiumfria fosfater, men dessa är mycket dyra. har lyckats förlänga tillstånd i EU att ligga på lägre nivåkrav på kadmium än övriga EU. Målet för oss liberaler är att få med hela EU på denna strikta linje. Många av vårt lands viktigaste rekreationsområden och mest attraktiva miljöer finns i mellanbygder, små gårdar, småskuren sjörik skogsmiljö i och . erbjuder en stor variation av jordbruk, skogsbruk och renbetesområden samt med sitt storslagna fjällandskap. anser att det är viktigt att resurser styrs över till miljöinsatser för att slå vakt om den biologiska mångfalden och förhindra en utarmning av vårt kulturhistoriska arv. anser att det är viktigt att man tillvaratar de naturliga förutsättningar som finns vad gäller odlingsbetingelser i . Våra unika naturtillgångar måste tillförsäkras kommande generationer. Det gäller både produktions- och miljövärden men också sociala och kulturella värden för människan. Vi har en skyldighet att tillse att den biologiska mångfalden bevaras avseende både växter och djur. Ett långsiktigt hållbart brukande måste därför vara vägledande inom skogsbruk, jordbruk och fiske. För att garantera den biologiska mångfalden krävs att områden skyddas. har därför värnat om både nationalparker och naturreservat. Vid naturreservatsbildningar vill vi påtala vikten av att skötselplaner upprättas. I saknar exempelvis en stor del av naturreservaten skötselplaner. Detta riskerar att undergräva förståelsen och acceptansen för nyinrättning av naturreservat. Ofta är det marker som skötts och vårdats i generationer som är mest intressanta ur skyddssynpunkt. Det är därför av stor vikt att skötselplaner inrättas som ett naturreservat bildas. Länsstyrelserna bör uppmanas att utveckla nya metoder att genom avtal med lokalintressen stärka och förbättra vården av naturreservat. Det är också av stor vikt att skälig ersättning utgår till markägaren. Naturvårdsavtal är ett frivilligt instrument där staten genom () ingår ett civilrättsligt avtal med skogsägaren. Det är väsentligt att skogs- och jordägare tillsammans med frivilligorganisationer och berörda myndigheter utvecklar det frivilliga skyddet av värdefull natur. Vi anser att civilrättsliga avtal med markägarna är en bra metod för att skapa utrymme att kombinera dessa olika värden och intressen. SVS har en stor efterfrågan på pengar för ersättning till markägare och tvingas säga nej medan länsstyrelserna har svårigheter att använda sina anslag. Medel skulle därför i större omfattning kunna omfördelas till biotopskydd och civilrättsliga avtal. För att säkra hotade nyckelbiotoper det handlar ofta om mindre områden på 57 ha krävs ett statligt ekonomiskt ansvar. Enskilda markägare drabbas av moment 22 då man varken får ersättning eller kan sälja till virkesuppköpare. Många skogsägare har certifierat sina skogar genom FSC eller PEFC. Som en del i certifieringen ingår att av en fastighetsareal skall avsättas för naturvården. Detta är en positiv utveckling som bör uppmuntras och utvecklas ytterligare genom information från skogsvårdsmyndigheterna. De bör dessutom kunna inräknas som en viktig andel i avsättningsmålet. Biotopskydd kan också vara viktigt för att bevara viktiga delar av det öppna landskapet. EU:s nya jordbrukspolitik kan riskera en minskning av antalet betande djur och därmed hota rödlistade arter i jordbrukslandskapet. Här ser att ökade skyddsinsatser behövs. Detta bör ges regeringen tillkänna. Areella näringar och klimat/energipolitiken I diskussionen om jordbrukets framtid framkommer alltmer jordens och skogens potential även ur energisynpunkt. Spannmål, oljeväxter, energigrödor och skogsråvara har utprovats och kommer att få en ökande betydelse framgent. För att kunna leva upp till EG-direktivet 2001/77/EG om ökad användning av förnybar energi och förnybara drivmedel behövs ytterligare forskningsinsatser. Dessutom måste stimulanserna för förnybara drivmedel behållas. Det är dessutom angeläget att det garanteras hållbara villkor för framtagande och försäljning av förnyelsebara drivmedel så att dessa blir konkurrenskraftiga. Framställningen av drivmedlet måste ske på ett sådant sätt att den totala negativa miljöbelastningen minskar. Hälften av etanol och en fjärdedel av världens etanol produceras ur eten, som i sin tur produceras från fossil olja. Etanol bör framställas på ett miljömässigt sätt ur växande gröda. Ett certifieringssystem bör införas för att säkerställa den totala miljönyttan. Jordbrukssektorn står för en tämligen stor andel av växthusgaserna. Detta dels genom utsläpp av koldioxid från sina maskiner, dels genom utsläpp av metan. anser att jordbruket också måste bidra till sänkningen av växthusgaserna, ser vi stora möjligheter för jordbruket att t.ex. bli leverantörer av biobränsle. Konkret vill vi bl.a. att ett av målen för de svenska landsbygdsutvecklingsprogrammen (LBU-programmen) skall vara att minska jordbrukets negativa klimatpåverkan. vill också påpeka att en viktig utveckling inom svenskt jordbruk kan vara utveckling av industrigrödor. Där skulle jordbruket genom en medveten satsning på forskning och utveckling kunna vara en viktig producent av s.k. gröna material och därmed minska beroendet av t.ex. olja och naturgas som bas i den kemiska industrin. Genom ett enat miljö- och jordbruksutskott har gett regeringen i uppdrag att undersöka förutsättningarna för odling av hampa för energiändamål. Det är angeläget att på ett sakligt sätt belysa energinyttan samt undersöka möjligheten att förhindra illegal odling och användning av hampan. Forskning inom de areella näringarna Den liberala forskningspolitiken på jordbruks-, skogsbruks- och livsmedelsområdet skiljer sig inte i grunden från den politik vi har på andra forskningsområden. Vi anser att det är av stor vikt att stärka den enskilda forskarens fria ställning. Det är endast då man vågar komma med obehagliga sanningar. Detta är ett av skälen till att vi vill öka fakultetsanslagen till SLU. För att möta framtiden med dess ekonomiska och ekologiska utmaningar krävs stora satsningar på forskning, både grundforskning och forskning knuten till näringslivet. Som exempel kan nämnas behovet av fördjupad kunskap inom livsmedelsområdet, alternativ användning av jord- och skogsråvaror t.ex. energi och gröna material samt förädling av exempelvis skogsråvara. är det enda universitet vars verksamhet inte sorterar under utan istället direkt under . specialstatus har diskuterats men om verksamheten också i fortsättningen skall ligga kvar under bör regeringen klarlägga i vilka frågor har ett speciellt nationellt ansvar gentemot sina näringar. Detta borde också tydliggöras genom att i budgeten öronmärka pengar till sektorsansvaret, d.v.s. samverkan med näringen och myndigheter. Det senare är ett sätt att tydliggöra i vilken omfattning staten anser att universitet skall ägna sig åt den s.k. tredjeuppgiften eller sektorsansvaret och en signal till universitet om att ta hänsyn till detta i sin interna verksamhet. Ett sådant förfarande är inte möjligt i årets budget men regeringen borde få i uppdrag att se över frågan . Detta bör ges regeringen tillkänna. Vad gäller den forskning som stöds av bidrag från Formas anser vi att det är viktigt att den återspeglar vår syn på att hela området från jord till bord skall vara täckt. täcker dock inte Formas området längre än till råvaruproduktionen, förädlingen av livsmedel till färdig produkt finns inte med. Vi anser att detta är fel och att Formas även skall ta ett ansvar för den livsmedelstekniska forskningen. borde man dock se över hur och var rådsforskningen vad avser livsmedelsproduktion bör ligga. Detta speciellt med hänsyn till uppfattning att jordbruks- och livsmedelsfrågor inte bör vara ett separat politikområde, utan inkluderas i den allmänna konsument- och näringslivspolitiken. Det är nu läge att utvärdera Formas ställning inom forskningsfinansieringen. anser att man bör överväga att lägga ner Formas och i stället flytta delar av livsmedelsforskningen till under ett eget forskningsområde. Vidare bör delar av Formas anslag kunna användas för att öka den direkta fakultetsfinansieringen av högskolor och universitet t.ex. via forskarskolor inom livsmedels- och jordbruksområdet. Detta bör ges regeringen tillkänna. , förädling och genteknik inom de areella näringarna Modern genteknik inom jord- och skogsbruk är en relativt ny företeelse som väckt mycket debatt. I och med den nya lagstiftningen kring märkning av livsmedel som innehåller genmodifierade organismer (GMO) bör konsumentintresset av möjligheten att välja bort genmodifierade livsmedel vara tillgodosett. bör därför arbeta för att de facto-moratoriet vad avser GMO inom EU försvinner.