mot · GT02Ju514 · 2005-10-05 00:00:00 — 4 000 nya poliser utbildas, men det är färre poliser6 Polisen styrs demokratiskt av regeringen7 Långsiktigt hållbar finansiering av polisen10 Kräv resultat utvärdera på riktigt11 En nationell, men lokalt förankrad, polis11 Ledarskap på alla nivåer13 Svensk polis måste bli bättre på ledarskap13 Rätt kunskap och kompetens14 Samordna utbildningen av de brottsbekämpande myndigheterna14 Arbetssättet är A och O samverkan med andra15 Nolltolerans eller lågtolerans mot alla brott16 Fler poliser på riktigt19 Poliser ska göra rätt saker20 Polisen måste ha den bästa tekniken21 Poliser ska inte utreda varandra22 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av tydligare politisk styrning av de brottsbekämpande myndigheterna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av strukturella förändringar inom polisen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tillsättandet av en parlamentarisk polisutredning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en långsiktig hållbar finansiering av polisen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att sjukkostnader och statliga pensioner inte skall få påverka polisens operativa arbete. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om adekvata mätbara metoder för att utvärdera polisens arbete och kvalitetssäker redovisning av detsamma. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en nationell men lokalt förankrad polis. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en samordnad operativ och taktisk ledning inom polisen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör redovisa kriterierna för utnämnandet av de högsta cheferna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de regionala polisstyrelserna skall garanteras inflytande över tillsättandet av regionala och lokala chefer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en grundläggande polischefsutbildning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om samordning av utbildningen av anställda inom de brottsbekämpande myndigheterna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om underrättelsestyrd verksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om inrättandet av ett nationellt underrättelsecentrum. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utvärdera polisens arbetstidsavtal. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att prioritera s.k. mängdbrottslighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att reformera polisutbildningen och öka akademiseringen av densamma. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inrätta en fjärde polishögskola. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kvalitetssäkra polisutbildningen och utöka samarbetet mellan polisutbildningarna och polismyndigheterna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om fler specialister inom polisen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att öka mångfalden inom poliskåren. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att intensifiera arbetet för att få fler kvinnor inom polisen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en sammanhållen strategi för att rekrytera poliser av annan härkomst än svensk. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att öka antalet poliser i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en mer flexibel stationering för polisen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att renodla polisens arbetsuppgifter så att polisen kan fokusera på kärnverksamheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om upprättandet av fungerande medborgarkontor i kommunerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommersiella arrangemang som kräver stora polisinsatser och bevakningen vid statsbesök. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att effektivisera och minska det administrativa arbetet som följer efter ett ingripande, utan att kraven på rättssäkerhet sänks. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av modern teknik som hjälpmedel i polisens arbete. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förbättra polisens utrustning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att polisen förfogar över ett modernt kommunikationssystem över hela . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inrätta en fristående utredningsenhet för att utreda brott där poliser är misstänkta gärningsmän. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att samordna samtliga svenska underrättelsetjänster. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om livvaktsskyddet för centrala politiska företrädare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av utvidgade tvångsmedel och övriga processuella frågor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att öka insynen i Säpos arbete genom en parlamentarisk insynsgrupp. Alla tycker om polisen, dessa viktiga socialarbetare med våldsmonopol. Jag brukar ibland bli illa berörd när jag hör folk generellt tala nedsättande om polisen. Men hur många av dessa personer har upplevt polisens vardag med ofattbara krav som ska uppnås trots bristande politiskt ledarskap, ekonomiska tvångströjor och en otillräcklig verktygslåda. Inte ens polisen kan trolla på Socialdemokraternas befallning. ordförande, , vid i . Polisen är en av de största statliga verksamheterna med drygt 23 600 anställda varav knappt 17 100 poliser (RPS Årsredovisning 2005). Det säger sig självt att trots att det endast är en nationell myndighet så är det en koloss. Befogenheten att utöva polismakt är enligt regeringsformen delegerad till och de 21 polismyndigheterna. Ansvaret för polisens arbete, utveckling och resultat åvilar dock enligt grundlagen och demokratins principer främst regeringen. Polisens verksamhet och organisation regleras av vanliga förvaltningslagar och förordningar samt specifikt av polislagen. Den senare kompletteras med polisförordningen och regleringsbrev för polisorganisationen. är det återkommande beslutet av regeringen om resurstilldelning och om prioritering av polisens arbete. Polisens effektivitet bestäms således av flera faktorer. Det handlar om ekonomiska ramar, planeringsförutsättning, lagstiftning, regleringsbrev, utnämningsmakten, den informella styrningen samt inte minst det politiska ledarskapet. Dessa verktyg gör självklart politiska avdelning och övriga regeringen till ansvariga för polisen. Det man inte kontrollerar från är självklart hur andra eftersatta politikområden påverkar polisarbetet. Det kan gälla det växande utanförskapet, eller missbrukarvården. Dessutom finns det omfattande omvärldsförändringar som påverkar polisens förutsättningar inte minst brottslighetens utveckling. Brottsligheten är en social orättvisa hur man än vänder på det; hårdast drabbas människor som redan är socialt utsatta. Vid varje brott minskar rättstryggheten och tilltron till demokratins förmåga att säkra personlig och ekonomisk trygghet rubbas. I brottslighetens spår följer alltid lidande för brottsoffret och i förlängningen också för gärningsmannen. Misär och utanförskap är drivhus för brottsligheten, därför måste krafttag mot brottslighet alltid förenas med en insikt om och målmedvetenhet att bekämpa dess sociala orsaker ingen människa föds ju kriminell. Ett starkt brottsförebyggande arbete är grunden för ökad trygghet. Våra gemensamma normer kring vad som är rätt och fel, tillsammans med ett väl fungerande rättsväsende, utgör själva pulsådern i en rättsstat. Men i samma takt som grundläggande värderingar i samhället om eget ansvar och att göra rätt för sig har urvattnats, har det svenska rättsväsendet under elva års socialdemokratiskt styre stadigt tömts på kraft. Människors tilltro till att faktiskt få hjälp om man utsätts för ett brott är i gungning. liberalerna redovisar i denna motion den verklighetsbild vi ser, våra politiska riktlinjer och krav för att öka tryggheten samt förbättra kvaliteten i polisens arbete. Beskrivningen och förslagen på förändringar ska läsas som kritik av regeringens politik på polisområdet . Fokus är framför allt på den styrning som regeringen utövar i sin budgetproposition för . anmäldes 1,25 miljoner brott i . Detta är en relativt stabil siffra över . Det gäller dock att komma ihåg att mörkertalet bedöms vara enormt samt att det för enskilda brottstyper skett stora förändringar. De anmälda våldsbrotten ökade den senaste tioårsperioden. Brottsutvecklingen är sorglig: Stöld ur/från fordon Källa: (). Brott upp till en oacceptabelt låg nivå och polisens möjligheter att hjälpa människor är begränsade inte minst utanför storstäderna. Självklart kan inte alla brott upp. Men den bristande effektiviteten spänner över hela fältet av brottslighet. Att t.ex. endast en tredjedel av alla värdetransportrån upp är oacceptabelt. Det kan möjligen accepteras att endast en tredjedel av cykelstölderna upp. Den verkliga personuppklaringsprocenten har legat på ungefär 16procent hos polisen. Av dessa är det färre anmälda brott som går till åklagare. Än färre som går till domstol eller prövas på annat sätt. Slutligen är det ännu färre brott som leder till att en gärningsman verkligen fälls till ansvar för det aktuella brottet. Om vi lägger till det faktum att bara en bråkdel av alla brott polisanmäls blir det en liten procent av alla brott som leder till att någon döms och att brottsoffret får upprättelse. Brottslighet kan leda till våldsam död, kränker integritet och minskar många människors chanser till ett bra liv. Trygghet ersätts av rädsla. Tron på demokratins förmåga att säkra individers fysiska och ekonomiska situation minskar därmed. Trygghet och säkerhet är i sig också centrala element för att marknadsekonomin ska fungera och ett samhälle ska ha tillväxt. Polisen ska stå som en yttersta garant för denna trygghet och säkerhet. 4 000 nya poliser utbildas, men det är färre poliser Utmaningarna 2005 är fortsatt stora. med en svag politisk ledning har gjort det svårt att prioritera och fokusera på kvalitets- och effektivitetsökningar. Omvärlden har förändrats i nästan lika snabb takt som man inom polisen behövt ägna sig åt ogenomtänkta och kortsiktiga omorganiseringar. Den närpolisreform som fortfarande tas upp i högtidstalen är i praktiken redan avskaffad som organisationsform. På papperet finns dock begreppet kvar inte minst i regeringens dokument. Närpolisverksamhet är ett arbetssätt som sammansmälts med problemorientering och underrättelse. Det bygger mer på insatser mot känd kriminalitet i stället för att i grunden förebygga dess existens. Denna inriktning beror på behovet av att få ut maximal kraft i den direkta brottsbekämpningen efter budgetanslag. Det har visat sig vara för ineffektivt att med begränsade ekonomiska resurser hålla sig med mindre närpolisområden, många polisstationer och poliser väl synliga i gatubilden. Effekten är dock att det viktiga långsiktiga och förebyggande arbetet försvåras avsevärt. Regeringens mantra om att 4 000 nya poliser utbildas börjar ge visst resultat i numerären. 1994, när tillträdde, fanns det totalt drygt 18 100 poliser (RPS personalbyrå). finns det knappt 17 100 poliser (enligt RPS årsredovisning 2004, 17 300 enligt regeringen i budgetpropositionen ). Antalet poliser 2006 beräknas vara knappt 17 400 (enligt RPS årsredovisning). Trots evigt tal om att det blir fler poliser i så kan Socialdemokraternas snart tolvåriga maktinnehav konstateras ha lett till något färre poliser. framhåller diplomatiskt i sitt budgetunderlag för 20062008 att fixeringen vid ett visst antal poliser inte är helt oproblematisk. Antalet anställda kan aldrig vara ett mål i sig utan bara ett medel för att nå verkliga mål för verksamheten. Det är lätt att hålla med. Det är förödande för verksamheten att enda mål för perioden 20022006 är 4000 nya poliser. Vi behöver poliser för att förebygga, utreda och senare lagföra för de brott som begåtts. Uppgifterna som ligger på svensk polis är omfattande. Deras främsta uppgift är enligt polislagen att: 1) förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten, 2) övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat, 3) bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal, 4) lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp, när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen, 5) fullgöra den verksamhet som ankommer på polisen enligt särskilda bestämmelser. Alltmer talar för att polisen har svårt att i tillräcklig omfattning klara av sina tre främsta uppgifter. Huvudansvaret för verksamheten inom svensk polis vilar på regeringen. Det finns allvarliga brister i styrningen av polisen från regeringens sida. Att medborgarna inte är nöjda med utvecklingen och tryggheten kan läsas av den tilltagande privatiseringen av polisens uppgifter. Bevakningsbranschen har fler än 250 företag och 16 000 väktare. Men även bevakningsbranschen har problem med utvecklingen och understryker själv att man inte vill ta på sig rollen som ersättare i form av B-poliser. Ett särskilt problem för bevakningsbranschen är att polisen strypt utbildningen av ordningsvakter. Detta sköttes tidigare av branschen själv och de som utbildades godkändes senare av polisen. vill polisen själv sköta utbildningen efter vad man tycker är lämpliga numerärer och utefter egna behov snarare än branschens. Signaler om att utländska bevakningsföretag alltmer proaktivt är beredda att aktivt gripa eventuella gärningsmän, innebär ytterligare att förtroendet för t.ex. polisen riskerar att minska. Att detta förekommer kan endast rimligen bero på att polisen inte på ett acceptabelt sätt klarar av sin uppgift. Polisen styrs demokratiskt av regeringen Bristen på politisk ledning av de brottsbekämpande myndigheterna i allmänhet, men kanske polisen i synnerhet, är den största bristen i arbetet för ett tryggare . Det krävs mer än friska pengar för att få ordning på brottsbekämpningen i . Utan genomtänkt politisk ledning och strukturellt arbete riskerar nya pengar vare sig öka effektiviteten eller produktiviteten. För att modernisera svensk polis krävs, utöver anslagsförstärkningar, även strukturella förändringar. Det visar inte minst den s.k. betänkande (SOU 2002:122). De nödvändiga förändringarna bör förankras och genomföras i bredast möjliga politiska samförstånd. Regeringen måste på allvar prioritera vilka av polisens arbetsuppgifter som är viktigast. Detta gäller inte minst när anslagsramarna är snäva och provocerande kortsiktiga. Av Strukturella brister inom polisen (Ds 2004:34) framgår att flera av de saker som pekade på är fortsatt verkliga problem. Ansvaret placeras på för svag styrning, men regeringen är den som styr . För engagerade ansvariga på kan inte kritiken som framförs i både och skriften Strukturella brister inom polisen vara någon större nyhet. Den nu pågående har i ett första betänkande (SOU 2003:123) redan visat på klara strukturella brister i samhällets organisation i allmänhet, och detta gäller kanske den samlade brottsbekämpningen i synnerhet: Det går heller inte att urskilja någon sammanhållen statlig styrningsstrategi. Det gör det svårt för medborgaren att överblicka samhällsorganisationen och veta hur man skall utkräva ansvar. Man kan även se framväxten av politiska samordningsinitiativ som en indikator på att den hittillsvarande sektors- och ansvarsfördelningen behöver förändras. En central fråga för kommittén är således att överväga om denna flernivåstyrning är motiverad eller om det går att renodla roller och ansvarsfördelning (s.1314). I första hand är kommitténs uppdrag att diskutera en tydligare ansvarsfördelning som en avgörande faktor för att utveckla de offentliga verksamheterna och göra dem mer överskådliga för medborgarna. Som en andra avgörande förutsättning diskuterar kommittén vikten av att motverka den starka sektoriseringen inom den svenska samhällsorganisationen. Det försvårar samverkan mellan olika nivåer och sektorer och försvårar en helhetssyn på medborgarnas och den enskildes behov (s. 17). Redovisningen och analysen av brister och förtjänster med den nuvarande ordningen kantrar över på grund av brister i flera delar när det gäller de brottsbekämpande myndigheterna. menar i en rapport (Organiserad kriminalitet, grov narkotikabrottslighet, ) att just beträffande bekämpningen av organiserad brottslighet går det inte att urskilja någon sammanhållen styrningsstrategi, och sektoriseringen är högst påtaglig. Att regeringen genom sina separata regleringsbrev för de sex brottsbekämpande myndigheterna splittrar kraften i brottsbekämpningen är svårt att förstå. Dessa brister i nuvarande styrning måste regeringen ta på allvar. Många menar att polisen egentligen inte omorganiserats då polisen förstatligades. Det som man nu kallat omorganisation har enligt detta synsätt varit förändringar på papperet. Närpolisverksamhet är därför inte en organisationsform utan mer ett sätt att arbeta. Detta arbetssätt genomfördes dock främst som ett stort organisatoriskt projekt under svåra förutsättningar med många små polisstationer som kostade pengar och skulle bemannas. Utvecklingen av det som kallas En nationell polis driver fram nya spänningar mellan dagens polismyndigheter. Begreppet låter kraftfullt, men kvar finns fortfarande 21 fristående myndigheter. En del av retoriken i detta arbete riskerar att avslöjas som kejsarens nya kläder. Bara det faktum att vissa myndigheter har något hundratal anställda och andra ska ha uppåt 5 000 personer anställda är ett strukturproblem. I årsredovisning sägs: Arbetet utgår från en nationell helhetssyn på verksamheten och ett effektivare utnyttjande av Polisens samlade resurser. Det är verksamhetens krav och inte organisationens utseende som ska vara avgörande för hur verksamheten ska bedrivas. (s. 64) Det är dock en självklarhet att det faktum att vi talar om 21 helt självständiga myndigheter komplicerar en effektiv utveckling och påverkar naturligtvis verksamhetens utformning. Regeringen stoppar själv huvudet i sanden i sin budgetproposition : Förutsättningarna för att skapa förändring som leder till en effektivare verksamhet är goda då , till skillnad från många andra länder, har en samlad polisorganisation. Om regeringen avser att vi endast har en nationell polisnivå och ingen regional/lokal så har ju detta varit ett faktum. Effektiviteten har inte direkt ökat. När man granskar s.k. vardagsbrott som t.ex. bilstölder och bostadsinbrott, så upptäcker man att polisen har halverat uppklaringsprocenten bara . har budgetanslaget ökat . Med en sådan verklighet måste den s-politiska styrningen starkt ifrågasättas. När polisen i , och upptäckt att det finns mycket brottsbenägna personer som vistas eller bor i gränstrakterna, så har man behövt teckna ett särskilt samverkansavtal för att kunna göra kraftfulla gemensamma insatser. Detta är talande för problematiken med 21 olika länsmyndigheter inom svensk polis. Det finns många länsgränser i och i många olika konstellationer. Att arbetet med en nationell polis nu drivs vidare med full kraft så att kommunikationscentralerna ska kunna slås samman mellan fler myndigheter, innebär nya förlamande spänningar. Vi kommer då att se länspolismästare som inte själva har kontroll över den minutoperativa verksamheten utan mer får vara administratörer. Det gillar sannolikt inte många, och därmed har vi ett nytt strukturellt ledarskapsproblem om inte ansvariga politiker tar tag i detta från grunden. Regeringen har inte visat någon vilja att själv styra utvecklingen av en nationell polis, detta trots att det endast är just regeringen som styr myndigheterna. i sin tur väljer att låta lite av låt-gå-mentalitet prägla utvecklingen. Ett exempel är hur polismyndigheterna, i den regionalisering vi ser, till stor del själva får slåss om de gemensamma enheter som växer fram. Det gäller t.ex. kommunikationscentraler, samordningsansvaret för KUT-enheter och lyssningsenheter när det gäller hemliga tvångsmedel. Det framstår som om man är ointresserad av att leda någon utveckling utan i stället väljer att låta det bli som det blir. Ansvaret för detta är regeringens. Alla brottsbekämpande myndigheter i utom polisen är enmyndighetsorganisationer. Gällande de f.d. sex regionala åklagarmyndigheterna fattade beslut om att ombilda myndigheterna till en ny myndighet (prop. 2004/05:26 En ny åklagarorganisation). Många utredningar och analyser pekar på att även polisverksamheten bör samordnas inom en myndighet, bl.a. för att underlätta arbetet tillsammans med övriga brottsbekämpande myndigheter. Detta kräver dock ett antal viktiga överväganden, inte minst när det gäller demokratiaspekter. liberalerna anser att de strukturella problemen inom polisen måste lösas i grunden. Detta kräver dock en mer omfattande sammanhållen analys än vad vi kan redovisa i en motion till . Vi förordar därför att en ny parlamentarisk polisutredning tillsätts, detta för att bl.a. komma med konkreta förslag på hur dagens strukturella problem kan lösas samt de problem vi kan se vänta bakom hörnet. Ett annat alternativ är att tillsätta en polisberedning för att med en bred parlamentarisk förankring gå till botten med polisen strukturproblem. Långsiktigt hållbar finansiering av polisen 2004 föreslog regeringen en marginell ökning av anslaget till polisen. Därefter, när fattat beslut om polisens budget, beslutade regeringen i regleringsbrevet om generella indragningar, uppsagda anslagskrediter och tvångsindragning av nästan allt anslagssparande. Detta slog sönder mycket av myndigheternas planering och förde ner det politiska ledarskapet nära nollpunkten. Polisens strukturella underfinansiering måste upphöra. Beslut om sjukkostnadsansvar och statliga pensioners ryckighet ska inte få effekter på den operativa verksamheten på kort sikt. Pris- och löneomräkningsmodellen lämpar sig synnerligen dåligt för statens kärnuppgifter. Den aviserade nivåhöjningen av anslagen till polisorganisationen avseende riskerar att i praktiken till stor del täcka upp befintliga löpande underskott. Få som arbetar med polisens ekonomistyrning kan hålla med regeringen som menar att satsningarna på polisen har lett till att polisorganisationen har en ekonomi i balans (prop. 2005/06:1 UO 4 s. 133). Det finns mycket som talar för att endast delar av de planerade satsningarna är finansierade. Stora förtidspensioneringar av såväl polis som civilanställd personal bekräftar detta. Likaså att RPS planerar att dra ner på polisutbildningen. De ur ledarskaps- och styrningsperspektiv obegripliga besluten av gällande indragningarna av pengar från rättsväsendet och polisen , innebär att den långsiktiga ekonomiska hushållningen och planeringen inom polisen nu försvåras. Ingen myndighet vågar längre spara på sina anslag eftersom det som sparas för framtida satsningar kan komma att dras in av . Trots denna verklighet förfäktas att Polisen skall ges möjlighet att utveckla verksamheten så att den kännetecknas av ett långsiktigt perspektiv (prop. 2005/06:1 UO 4 s. 134). Det socialdemokratiska retorikgapet börja därmed att nå avgrundsnivåer. Nyckeltalen, som används av RPS för fördelningen av anslaget om gentemot polismyndigheterna, är svåra att förstå. Frågetecknen ute hos myndigheterna är många.