mot · GT02Ju410 · 2005-10-03 00:00:00 — 3Ett rättsväsende på reträtt3 3.1Utgångspunkten för moderat kriminalpolitik4 3.3Polisen i medborgarnas tjänst7 3.3.1Ett polisväsende på reträtt7 3.3.3Ansvar, arbetsledning och effektivitet8 3.5Rimliga och proportionella straff11 3.5.2Bättre påföljder för unga lagöverträdare13 3.5.3Effektivare hantering av utländska brottslingar15 3.6En kriminalvård värd namnet16 3.6.1En kriminalvård i förfall16 3.6.2Nya idéer för kriminalvården16 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kriminalpolitiken: Svensk lag skall gälla; brott skall beivras och straffskalorna skall utnyttjas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för att bekämpa ungdomsbrottsligheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att poliskåren skall utökas till 20000 poliser . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om polisväsendets organisation, utrustning, teknik, utbildning och samverkan med berörda myndigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om självständiga domstolar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att komplettera 29 kap. med en föreskrift om att hela straffskalan skall utnyttjas vid straffmätning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att huvudpåföljderna skall vara böter och fängelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om villkorligt fängelse, samhällstjänst och bötesbelopp. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett reformerat påföljdssystem för unga brottslingar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om överflyttande av ansvaret för sluten ungdomsvård till kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en effektivare hantering av utländska brottslingar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en förbättrad kriminalvård. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av fler entreprenörer inom kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om polisens möjligheter att samarbeta med militären. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en nationell strategi mot gränsöverskridande brottslighet och nationella regler för samarbete mellan polis, militär och räddningstjänst. 3Ett rättsväsende på reträtt Kriminalpolitiken har tappat fokus på de mest utsatta: Människorna som drabbas av den alltmer utbredda brottsligheten. Under socialdemokratisk kriminalpolitik har rättsväsendet tvingats till en reträtt som inneburit ökad otrygghet bland medborgarna, en minskning av antalet poliser i yttre tjänst och ekonomisk katastrof för de rättsvårdande myndigheterna. Socialdemokratin har trots sina löften att skydda de svaga och utsatta grupperna svikit statens mest grundläggande uppgift: att sörja för medborgarnas trygghet och frihet från angrepp i form av våld och brott. medborgare är inte trygga. Våldsbrotten har ökat jämfört med , vilket innebär att en lång och obruten ökningsperiod fortsätter. Bland våldsbrotten märks främst antalet våldtäkter, som ökat hela 23 procent.1 anmäldes totalt 30 fullbordade utomhusvåldtäkter bara i . Siffran var 21. Även i övriga landet ökade antalet anmälda våldtäkter: Endast i fem län noterades ingen ökning. Brottslighet straffar sig sällan. av anmälda brott upp. När det gäller misshandel av fallen upp, medan kvinnomisshandel och våldtäkter endast till . Vardagsbrotten, de brott som drabbar de flesta av oss, ligger samtliga under 5procents uppklarande.2 Anmälningarna minskar, vilket inte skall tolkas såsom att brotten minskar. Snarare struntar människor i att anmäla, eftersom sannolikheten att brotten skall upp är mycket liten. I de fall ett brott upp och når domstol blir straffet ofta lågt i förhållande till den kränkning som brottet inneburit för offret. Fängelserna är överfulla, vården fungerar inte och många som lämnar anstalterna återkommer alltför snart, efter att ha begått nya brott. I takt med att brottsligheten ökar stiger också människors känsla av otrygghet. Enligt en trygghetsundersökning undviker av samtliga tillfrågade att gå ut ensamma och nätter.3 Bland kvinnorna är siffran . En annan undersökning visar att mer än var fjärde kvinna ofta eller ibland är rädd för att gå ute i sitt eget bostadsområde när det är mörkt.4 Effekterna av det otrygga samhället leder till frustration bland människorna. Oron inför den allmänna normupplösningen är stor. När en ung man kan bli ihjälsparkad i en port på i har våldet passerat alla gränser. Vem vågar stå upp för vad som är rätt och fel när brottsligheten tagit över och rättsväsendet inte längre hinner med? Trots dessa siffror och trots mediernas dagliga rapporter om frustrerade och förtvivlade människor som utsatts för brott är det svårt att få den socialdemokratiska regeringen att tala om sitt ansvar för människors trygghet. Det är också svårt att få dem att tala om brottslingarnas ansvar för sina handlingar. Deras utgångspunkt är att traditionell fördelningspolitik skall lösa problemen: Rättsväsendet är en restpost, inte en prioritering. De hoppas att grannsamverkan och nattvandringar skall lösa problemen med brottsligheten. Det är dock svårt att ha förtroende för en politik som utgår ifrån att skatte- och bidragspolitik skall avhålla berusade ungdomar från att sparka ihjäl en ung pojke och stjäla hans dunjacka, eller hindra organiserade ligor från att bryta sig in i hus och hem eller råna människor på deras bilar på öppen gata. 3.1Utgångspunkten för moderat kriminalpolitik Kärnan i moderat ideologi är tanken om alla människors rätt till frihet. Bara fria människor kan realisera sina livsprojekt efter sina egna val. Få saker inskränker människors makt över det egna livet som konsekvenserna av våld, droger och kriminalitet i samhället. Den som inte för en politik för att bekämpa brott genom att upprätthålla lagar och regler över hela landet accepterar att människors frihet beskärs. sätter människan före systemen. Vår utgångspunkt är att lita på människors förmåga och vilja att leva ett självständigt liv med ansvar för sina handlingar. När människan ges frihet att utveckla sin speciella begåvning och ges utrymme att växa skapas ett öppet och tolerant samhälle. Detta leder till två grundläggande förhållningssätt i synen på en fungerande rättsstat. För det första: Att bekämpa brott får inte bli en ursäkt för att misstänkliggöra hederliga medborgare och inskränka deras frihet. För det andra: Att inte bekämpa brott innebär att frihetsinskränkningar för och förnedring av brottsoffer tolereras. Vi betraktar aldrig en människa som förlorad. Insatser för att få människor att växa och ta ansvar kan aldrig helt avbrytas. Varje människa är dock ytterst ansvarig för sina handlingar och skall ställas till svars för begångna lagöverträdelser. Att tillmäta människor ett ansvar för sina handlingar är att tillerkänna dem ett värde.5 Att flytta ansvaret för illgärningar från den som begår dem är kontraproduktivt och arrogant, både mot brottslingen och mot brottsoffret. Alltför ofta skylls felaktiga handlingar på en persons uppväxt. Vi vill i stället ta fasta på individens ansvar och därigenom också individens möjligheter till bot och bättring. Det individuella ansvaret understryks av straffet: Den som inte följer lagar och regler kan straffas genom att hans eller hennes frihet beskärs. Straffet syftar till att ändra på kriminella beteenden, som brottsoffer och övriga samhället skyddas från fortsatt brottslighet. Våld och brott orsakar stort personligt lidande för enskilda brottsoffer. Förutom detta åsamkas samhället stora kostnader i form av skador på människor och egendom, förlorad arbetstid och inkomster samt uteblivna investeringar och anställningar. I ett rättssamhälle kan brottslighet aldrig tolereras, därför att brottsligheten raserar tryggheten och därmed förutsättningarna för människornas och samhällets utveckling. Det är statens ansvar att sätta rättsliga gränser för hur vi får bete oss mot varandra. Dessa gränser framgår av regler. Med ansvaret för att sätta gränser följer också ansvaret för att se till att dessa gränser respekteras. Detta förutsätter ett starkt, tydligt och effektivt rättsväsende. Om upptäcktsrisken är låg och de utdömda straffen inte framstår som avskräckande, kommer brottsligheten att breda ut sig på bekostnad av trygghet, enskildas strävanden, företagande och tillväxt. Om människor inte upplever att straff står i proportion till brott undergrävs rättsväsendets legitimitet och kan därtill vara direkt kränkande mot brottens offer. De regler som sätts upp måste också följas upp, för att medborgarna skall känna respekt och förtroende för rättsstat och rättsväsende. Vår syn på rättsväsendet bygger på idén om en fungerande rättsstat. Det kan ses som ett medborgerligt kontrakt med staten. Medborgarna följer demokratiskt beslutade lagar och regler, eftersom dessa skapar ett tryggt, förutsägbart, fritt och öppet samhälle. Medborgarna betalar skatt mot att staten tillrättaför det mindre antal medborgare som inte respekterar lagar och regler. Vi kan inte lova ett samhälle helt utan brottslighet. Vi lovar dock att rusta ett rättsväsende som inte tolererar brottslighet och som reagerar snabbt, effektivt och rättvist. Vi utlovar en politik för nolltolerans mot våld och brott. Våra löften kan sammanfattas i tre huvudsatser: För det första: Svensk lag skall gälla. regler skall följas, oavsett vem man är eller var man kommer ifrån. Alla är lika inför lagen. Detta förutsätter en tydlig, förutsebar och rättvis lagstiftning. För det andra: Brott skall beivras. När ett brott begås skall rättskedjan ha möjligheter att följa upp det. Inga brott skall tolereras. Detta förutsätter en stark, välorganiserad och effektiv rättskedja från den första polisen som kommer till platsen, till den domare som dömer. De rättsvårdande myndigheterna skall fokusera på sina kärnuppgifter. För det tredje: Straffskalorna skall utnyttjas. De straffsatser som finns skall användas i hela sin bredd. Normalbrottet skall bestraffas från mitten på straffskalan. Grova brott och återfall skall straffas i övre delen, lindrigare brott i den lägre. Staten skall sända signalen att brott inte tolereras. Att bli utsatt för ett brott innebär en djup kränkning. Självförtroende och trygghet trasas sönder. Brottsoffer kan utveckla starka hat- och hämndkänslor mot gärningsmannen. De kan också bli rasande på personer som bevittnat händelsen men inte ingripit. Risken finns att människor mister tilltron till polisen, rättsväsendet och samhället i stort. Brottsofferperspektivet är därför viktigt både för den som drabbats av brott och för samhället i ett längre perspektiv. Den bästa brottsofferpolitiken är att brott som begås utreds och, i så många fall som möjligt, lagförs. Det bästa en rättsstat kan göra för brottsoffren är att rusta rättsväsendet att beivra och förebygga brott. Det skall finnas en brottsofferhandläggare inom varje polisdistrikt eller -myndighet. Denna person skall kunna ge relevant information till brottsoffer dygnet runt och samordna de insatser som lagen garanterar brottsoffer. Handläggaren skall vara i kontinuerlig kontakt med polis, åklagare, målsägandebiträde, domstol och andra berörda myndigheter för att kunna erbjuda konkret och tydlig hjälp till brottsoffret. Den som utsätts för ett brott måste bemötas med kunskap, empati och konkret hjälp. Brottsoffret måste få stöd genom hela rättskedjan: från anmälan till rättsprocess. Den som inte får se sin anmälan nå domstol måste ges en tydlig förklaring. Stödet till brottsoffren kan ges av olika aktörer i rättskedjan, men det bör finnas en samordnande funktion. Under processen skall brottsoffret få det biträde som behövs för att han eller hon skall förstå processen och orka genomgå den. Poliser och åklagare har här en viktig roll men har inte alltid tid och möjlighet att ge all den hjälp som krävs. Därför måste brottsoffer få utökade möjligheter till hjälp under processens gång. Målsägandebiträde skall alltid förordnas för den som blivit utsatt för ett våldsbrott. Brottsoffret bör ges tydlig information om målsägandebiträdets funktion. Kraven för att tjänstgöra som målsägandebiträde skall höjas och kvaliteten på uppdraget säkras. Våldet mot kvinnor ställer särskilda krav på rättsapparatens bemötande. De kränkningar kvinnorna har utsatts för får inte fortsätta under processen i form av kränkande kommentarer och frågor från inblandade parter. Barn som brottsoffer måste ges en särskild status i rättssamhället. Barn är särskilt utsatta, både på grund av sin ålder och ofta på grund av att brottet förövats av någon de litar på och är beroende av. Därför har barn stora behov av särskilda insatser från rättsväsendet. Barn skall juridiskt sett även anses som brottsoffer då de bevittnat eller varit i närheten av misshandel riktad mot mycket nära anhörig, t.ex. förälder. Poliser, åklagare och domare som handlägger mål där barn är inblandade skall ha särskild kompetens. De skall kontinuerligt erhålla ut- och fortbildning om hur barn reagerar i traumatiska situationer och om barns vittnesmål. Under rättegången skall brottsoffren kunna känna sig trygga i domstolsmiljön. Brottsoffren är ofta en viktig del av åklagarens bevisning och inga hinder får finnas för att hon eller han skall kunna lämna en beskrivning av det som skett. Brottsoffer skall inte behöva känna rädsla för att närvara vid rättegången. Brottsoffer och vittnen bör hållas åtskilda från gärningsmännen i domstolen. Föräldrar till unga brottsoffer och vittnen skall ges ersättning för sin närvaro vid rättegången. Denna rätt skall stadfästas i lag. Efter rättegången skall brottsoffrets behov av att få veta vad som hänt respekteras och bemötas. Domen skall alltid sändas till målsäganden. Målsäganden skall också få information om vad domen betyder och vad straffet egentligen innebär. Informationen om gärningsmäns permissioner och frigivning skall förbättras. Huvudregeln skall vara att informationen skall gå till målsäganden, om han eller hon inte uttryckligen undanber sig den. är överens om att brottens offer måste tas om hand. Detta är särskilt viktigt då det gäller unga brottsoffer vilka, om de lämnas åt sitt öde, själva riskerar att bli förövare. Den borgerliga alliansens rättsgrupp vill därför att polisen alltid skall utreda våldsbrott med endast fängelse i straffskalan i de fall brottsoffer och brottsling är gamla, för att underlätta för brottsoffret att få ut sin ersättning. Vi vill också att unga brottsoffer skall få kvalificerat stöd för att bearbeta sina reaktioner efter brott. Därför bör det finnas socialsekreterare till hands på alla polisstationer. 3.3Polisen i medborgarnas tjänst 3.3.1Ett polisväsende på reträtt Polisen utför viktigt brottsbekämpande arbete. Grova våldsbrott har framgångsrikt kunnat lösas och lyckade insatser vid rymningar har genomförts. Men har bilden av en polis som inte finns till hands när hjälpen behövs blivit allt tydligare. Den polisiära närvaron har minskat i takt med att polisstationer har lagts ned och de kvarvarande poliserna har flyttat inomhus och satt sig bakom skrivborden. Antalet anställda poliser har ökat från 15403 år 1980 till 16292 . har antalet poliser i yttre tjänst halverats. har andelen administrativa tjänster fördubblats, från 15 till 30procent. Landsbygden har drabbats mycket hårt av indragningarna och på många håll upplever invånarna att det lämnar efter sig laglösa områden i vårt land. Vi kan inte acceptera denna utveckling utan anser att den polisiära närvaron måste öka i hela landet. Den vanlige medborgarens otrygghet är oftast inte direkt knuten till de grövsta våldsbrotten. Det är tvärtom vardagsbrottslighet, såsom stölder, inbrott och klotter, som gör medborgarnas vardag otrygg. När polisen lämnar stora delar av denna brottslighet utan åtgärd eller reaktion, fyller privata aktörer och kommuner igen tomrummet med stora investeringar i larmanläggningar och ordningsvakter. Denna påtvingade privatisering riskerar att leda till att de svagaste grupperna i samhället drabbas hårdast, eftersom de inte har råd att köpa dyra larm- och bevakningstjänster. Regeringens politik leder således till en ökad segregering av tryggheten. Den socialdemokratiska regeringens politik för polisväsendet har präglats av kortsiktighet och brandkårsutryckningar när allmänhetens krav blivit alltför uppenbara. Vi vill bryta denna negativa trend och med långsiktighet bygga upp en polis som kan öka tryggheten för alla. Det behövs fler poliser och fler civilanställda. Många problem bottnar i brist på personal. Den socialdemokratiska regeringens mål om 4000 nya poliser har framställts som en politik för fler poliser, men fungerar mest för att förbereda poliskåren för ett större generationsskifte. Förtida pensioneringar och brist på resurser i de olika myndigheterna förvärrar förutsättningarna. Vissa polismyndigheter löser resursproblematiken genom att avskeda civilanställda, vilket naturligtvis inte ger fler poliser ute bland allmänheten. Vi moderater vill öka antalet poliser till 20000 under nästkommande mandatperiod. En ökning av antalet poliser i kombination med effektivare användande av befintliga polisresurser lägger grund för den nolltoleranspolitik mot brottsligheten som vi vill föra. Då polisen inte förmår att synas nära medborgarna har röster börjat höjas för att återinföra polis. Kommuninvånarna har tröttnat på att polisstationer läggs ned, att polisen inte kommer när det skett ett inbrott och att utredningarna läggs ned på ett tidigt stadium utan begriplig motivering. En mer splittrad organisation, med upp till 290 poliskårer, löser dock inte problemen utan ökar svårigheterna att samordna polisens insatser när det behövs. Utmaningen ligger i att både klara avancerat polisarbete för att bekämpa grov, ofta gränsöverskridande brottslighet och att åstadkomma en bättre polis med lokal förankring som kan bekämpa vardagsbrottsligheten. Polisen behöver en modern ledning. () har ett betydande ansvar för det arbete som bedrivs inom de 21 olika polismyndigheterna. RPS klarar dock inte sin ledningsroll. Det saknas exempelvis en övergripande strategi för det kriminaltekniska arbetet, kvalitetssäkringen är bristfällig, arbetsfördelningen är oklar och uppföljningen av polisens tekniska rotlar uppvisar påtagliga brister. Samordningen av polisens resurser måste ske på ett rationellt sätt. Länsgränserna utgör ofta en oöverstiglig mur avseende samverkan. Detta är inte acceptabelt. Vi föreslår att polisen organiseras i en myndighet med ett antal polisområden. Därmed kan administrationen effektiviseras och resurser för egentligt polisarbete frigöras. Målet är att få en mindre men skarpare ledningsfunktion. Den centrala ledningen skall formulera tydliga mål med realistiska prioriteringar för polisverksamheten och ta ansvar för försörjningen av specialkompetens som inte kan ordnas överallt. Verksamheten skall följas upp och utvärderas löpande med vetenskapligt beprövade metoder. En ny organisation skall präglas av modernt ledarskap på alla nivåer. Chefsrekrytering bör ske utifrån konstaterade ledaregenskaper varvid genomgången chefsutbildning skall premieras. Det är viktigt att polisverksamheten lokalt kan anpassas efter lokala förhållanden och i samverkan med andra myndigheter som har betydelse för brottsbekämpningen. 3.3.3Ansvar, arbetsledning och effektivitet Det skall löna sig att vara en bra polis. Dagens poliser utsätts för stora prövningar om de vill uträtta ett bra arbete. Med chefer som vågar ta ansvar och dessutom ges möjligheter att påverka den enskilde polismannens lön och arbetssituation kommer det att löna sig att vara en bra polis. Vid utvärderingen av den enskilde polismannen måste chefens kunskap och kompetens kompletteras med bra och vetenskaplig statistik. Bra chefer kommer också att kunna ta de obehagliga samtalen med de kolleger som inte når upp till vad som förväntas. Polisen behöver tydliga strategier för att öka effektiviteten. Begränsade ekonomiska och personella resurser tvingar fram prioriteringar inom alla verksamheter, även polisens. Av de redovisningar som gjorts bl.a. av framgår att narkotika- och våldsbrottsbekämpning tar alltmer tid, medan insatser mot mängdbrottsligheten får stå tillbaka. Vi menar att det utöver prioriteringar behövs mer uttalade strategier för att öka polisens effektivitet. Vissa insatser är mer framgångsrika än andra. Dessvärre saknas ofta underlag för att bedöma vad som fungerar väl när det gäller polisens arbete. Dokumentation och utvärdering är ett eftersatt område som måste utvecklas. En viktig del i den enskilde polismannens arbete är att få återkoppling. är det ovanligt att den polis som kom först till en brottsplats får veta resultatet av den fortsatta rättsprocessen. Återkoppling är viktigt och nödvändigt för motivationen. Polisutbildningen behöver ses över från antagning till vidareutbildning. De personer som skall arbeta inom polisväsendet måste spegla befolkningen för att kunna vara verksamma i alla miljöer. Det behövs poliser på fältet och poliser som kan leda. Det behövs poliser som kan vidareutveckla arbetsmetoder men också civilanställda med skiftande kompetenser. Antagningen till skall präglas av öppenhet och spegla polisens men framför allt medborgarnas behov. Utveckling av olika utbildningsprofiler på polishögskolorna bör uppmuntras. Polisen bör dra nytta av att utbildningen ges på olika orter genom att uppmuntra skolornas skiftande utbildningsprofiler. Det nuvarande samarbetet med högskolor och universitet kan innebära bättre utbildning i vissa ämnen, som det öppnar fler möjligheter för påbyggnadsutbildningar och specialisering av poliser. Den grundläggande utbildningen skall dock riktas mot den verklighet studenterna kommer att möta och ha en klar yrkesförankring. Praktik skall vara en integrerad del av utbildningen. Det bör även övervägas om den grundläggande obligatoriska delen av polisutbildningen kan kortas, i syfte att medge tid och resurser för specialisering och vidareutbildning. Möjligheten till befordran skall dock vara knuten till genomgången vidare utbildning. Ledarskapsutbildning skall finnas inom polisväsendet. Många polischefer gör ett bra arbete, men ledarskapsutbildning är nödvändig för att få en bättre organisation. Vid chefstillsättning skall stor vikt läggas vid ledaregenskaper och genomgången chefsutbildning. bör chefer på alla nivåer ha genomgått ledarskapsutbildning. Utbildningen kan planeras i samverkan med andra myndigheter. Framför allt bör Försvarsmaktens kompetens tillvaratas och ett nära samarbete med Försvarshögskolan bör utvecklas. Polisen måste tillföras fler verktyg för att förbättra brottsbekämpningen. Vi moderater menar att hemlig avlyssning (s.k. buggning) bör tillåtas. har polisen möjlighet att telefon- och kameraövervaka misstänkta personer efter domstolsbeslut. Vi menar att man även skall kunna tillåta avlyssning i hemmet, i lokaler eller utomhus för att komma åt grov brottslighet. Buggning bör omgärdas av samma höga krav på rättssäkerhet som vid hemlig teleavlyssning, bl.a. för att säkerställa att respekten för den enskildes integritet upprätthålls. Polisens operativa metoder bör förtydligas och regleras i lag. Hit hör bl.a. möjligheten att arbeta under alternativ identitet samt bevis- och brottsprovokation. anses bevisprovokation vara acceptabelt under vissa förutsättningar men gränserna mot brottsprovokation är emellanåt svåra att dra. Det är inte rimligt att polisen skall arbeta under oklara regler. Alternativa operativa arbetsformer bör därför formaliseras och gränserna bör regleras i lag. Polisens tekniska stöd måste förbättras.