mot · GT02Ub283 · 2005-09-28 00:00:00 — Ett av de största problemen i dagens gymnasieskola är att så få avslutar sina studier inom avsedd tid. Många elever upplever för lite frihet, att det är för mycket stress, att undervisningen är för styrd och att för mycket är obligatoriskt. Utvärderingar talar om bristande helhetssyn som generaliseringar prioriteras framför specialisering och djup. Utgångspunkten för Moderata samlingspartiets förslag till reformering av gymnasieskolan är att stärka kvaliteten i utbildningen, att det skall finnas frihet för eleven att påverka utbildningens inriktning och att fördjupning av kunskaper skall löna sig. Vi tror på ungdomarnas inneboende kraft. De ensamma vet vad de vill med sina liv. Gymnasieskolan skall inte vara en förlängd grundskola. Det är en frivillig utbildning, som bygger vidare på kunskaper. Eleverna skall därför ha rätt att styra sina studier, vilket kräver stort utrymme för egna val. Elever som väljer en yrkesutbildning skall gå kurser som leder till anställningsbarhet inom yrket, inte tvingas till att läsa in behörighet för högskolan. Vår utgångspunkt är att egna självständiga val ökar ansvarstagandet och motivationen. I kombination med tydliga signaler om vilka kursval som krävs för att klara framtida högskolestudier eller bli anställningsbar i ett yrke bör detta stoppa den stora utslagningen av elever från gymnasieskolan och leda till såväl bättre resultat som nöjdare elever. 4.1Fler och fler klarar inte gymnasieskolan inom avsedd tid4 4.2Dåliga förkunskaper från grundskolan5 4.3Högskolans behörighets- och antagningsregler skickar fel signaler5 5Utgångspunkter för den moderata politiken5 5.1Ingen radikal omläggning av gymnasiets struktur5 5.2Gymnasieskolan måste upplevas som något nytt5 5.3Valfrihet och ökad individualisering6 5.6Rätt signaler till gymnasieeleverna7 6.1Ändra behörighetsreglerna till gymnasiet7 6.2Betyg och prov som grund för urval8 6.3Låt även friskolor driva individuella programmet (IV)9 6.5Färre kärnämnen fler karaktärsämnen10 6.6Alternativa kurser i kärnämnen på de yrkesinriktade programmen10 6.9Inrätta en modern lärlingsutbildning12 6.11Stärk och professionalisera studie- och yrkesvägledningen i och gymnasiet13 6.12Behåll kursbetygen, inför inte ämnesbetyg13 6.13Fler steg i betygssystemet14 6.14Möjlighet att höja betyg under gymnasietidens gång genom särskild prövning15 6.15Examinationen delas i två15 6.16Viktning av betyg vid intagning till högskolan16 6.17Rätt till studier för högskolebehörighet inom komvux16 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att eleverna har erforderliga kunskaper med sig från . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bristerna i dagens gymnasieskola som leder till att en av tre gymnasieelever inte får slutbetyg inom de tänka tre åren. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ändra behörighetsreglerna och stegvis införa en meritvärdesgräns för behörighet till gymnasiet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att endast betyg och prov skall utgöra grund för urval till gymnasiet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att friskolor skall tillåtas driva det individuella programmet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökad individualisering. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om möjligheter att läsa högskolekurser i gymnasieskolan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att gymnasieelever bör få välja huvuddelen av sin utbildnings utformning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en tydligare kursutformning av gymnasiet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om antalet kärnämnen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om alternativa kärnämneskurser i svenska, matematik, engelska och historia på de yrkesinriktade programmen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en garanti att alla elever skall kunna läsa dagens kärnämnen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om entreprenader. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en modern lärlingsutbildning med andra mål än den skolförlagda utbildningen och utan krav på kärnämnen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om lärarfortbildning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stärka studie- och yrkesvägledningen. beslutar att upphäva beslutet att återinföra ämnesbetyg i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa fler steg i betygsskalan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ge elever möjlighet att tentera upp sina betyg under gymnasietidens gång. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att två examina införs en akademisk som ger grundläggande högskolebehörighet och en yrkesexamen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om viktning av betyg vid antagning till högskola. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rätt till studier på komvux för att få högskolebehörighet. Inledningsvis vill vi slå fast att gymnasieskolan i många stycken är bra. Många kan vittna om hängivna lärare och studier som verkligen bidrar till ett lustfyllt lärande och personlig utveckling. När detta är sagt måste man ändå konstatera att gymnasiet brottas med flera bekymmer. 2000 redovisar en mängd erfarenheter av dagens gymnasieskola. Det negativa som lyfts fram är att många elever upplever stress, att det brister i helhetssynen i utbildningen, att det individuella programmet svällt samt att övergången mellan grundskola och gymnasiet upplevs som svår av vissa elever. Lite rapsodiskt noteras också att många elever inte får slutbetyg. Många elever anser också att studierna är för styrda och att för mycket är obligatoriskt. Eleverna på de yrkesinriktade programmen ser för svag koppling mellan kärnämnena och den utbildning de går på. I yttrandena över betänkande framhåller flera remissinstanser behovet av större fokus på djup i såväl baskunskaper som spetskunskaper och yrkeskunskaper. menar att det för deras medlemsföretags framtid är nödvändigt att yrkeskunskaperna, både de praktiska och de teoretiska, måste vara det viktigaste i yrkesutbildningen. 4.1Fler och fler klarar inte gymnasieskolan inom avsedd tid Det är allvarligt att det mest uppenbara av alla kvalitetsproblem, att en så stor del av eleverna inte slutför studierna inom avsedd tid, inte uppmärksammas mer av regeringen. Det måste betecknas som helt oacceptabelt att endast två av tre elever slutför en treårig utbildning på tänkta och endast tre av fyra . Det är gymnasieskolans allra största misslyckande och problem. Det innebär ett resursslöseri med både humankapital och skattepengar och bidrar till att svenska ungdomar inträder på arbetsmarknaden senare . /94 i det gamla linjegymnasiet fullföljde av eleverna utbildningen . Ett annat grundläggande problem är att så många börjar gymnasiet utan att ha de nödvändiga förkunskaperna. Det är förvisso brister i som förorsakar detta, men ändå påverkar det gymnasieskolans funktionalitet och effektiviteten i hela utbildningssystemet. Det är ett problem att det individuella programmet blivit ett av de största programmen och att eleverna vistas där allt . Det kan aldrig vara vare sig mänskligt eller ekonomiskt försvarbart att skjuta problem framför sig på det sätt som sker . 4.3Högskolans behörighets- och antagningsregler skickar fel signaler Högskolans behörighets- och antagningsregler skapar fel incitament för gymnasieeleverna. Många ungdomar läser om kurser de redan fått ett godkänt betyg i på komvux för att få bättre betyg, s.k. konkurrenskomplettering. Därmed får de bättre förutsättningar att komma in på den högskoleutbildning de önskar. Den s.k. (SOU 2004:29) beräknar kostnaderna för detta till per årskull. Dessutom läser många lätta kurser på gymnasiet för att få bra betyg i stället för att läsa kurser de har nytta av. Det leder till utarmning av bl.a. språkkunskaperna och att kurser som uppfattas som svårare väljs bort. Fördjupning i ämneskunskaper gynnas över huvud taget inte. 5Utgångspunkter för den moderata politiken 5.1Ingen radikal omläggning av gymnasiets struktur Gymnasieskolan har genomgått flera omvälvande förändringar . behöver skolan arbetsro för att kunna koncentrera sig på det interna kvalitetsarbetet. En utgångspunkt måste därför vara att endast genomföra de förändringar som är verkligt nödvändiga. Den grundläggande strukturen med kurser fungerar i stort sett bra och är uppskattad och skall därför bestå. Ungdomarna skulle inte gynnas av en radikal omläggning av hela gymnasiets struktur. 5.2Gymnasieskolan måste upplevas som något nytt Efter en nioårig grundskola behöver eleverna nya utmaningar. De måste känna att de betraktas som mer vuxna och kapabla individer genom att de få vara mer delaktiga i sin egen utbildning. Det måste innebära större valfrihet och större ansvarstagande. En del av den kritik som riktats mot gymnasieskolan handlar om att den håller på att grundskolefieras. En orsak kan vara den ökande teoretiseringen, som hänger ihop med den stora basen av kärnämnen som alla elever måste läsa. Dessa ligger ofta i början av gymnasietiden, och de elever som valt utpräglade yrkesprogram möter inte de yrkesämnen de vill i tillräcklig omfattning. I stället tvingas de läsa kurser de inte är motiverade för och inte anser sig behöva, vilket leder till avhopp. En annan orsak kan vara den allt större andelen elever som inte är godkända i alla ämnen i . För att de skall hänga med måste gymnasieskolan av naturliga skäl reparera tidigare brister och inledningsvis lägga större fokus på repetition för att eleverna skall kunna följa undervisningen. För de elever som är godkända i alla ämnen uppfattas repetitionen inte som särskilt stimulerande och ny. 5.3Valfrihet och ökad individualisering Det är viktigt att slå vakt om elevernas valfrihet. Egna självständiga val ökar ansvarstagandet och motivationen och bidrar därmed till bättre resultat. Ytterst handlar det om att se varje individ. Ingen människa är den andra lik. Alla elever har egna mål i livet, egna ambitioner att uppnå och förmågor som de vill utveckla. Gymnasieskolan måste vara så flexibel att elevernas olikheter ges utrymme. En av de stora styrkorna i dagens gymnasiestruktur är att den verkligen möjliggör en anpassning till varje individ. Därför är det viktigt att slå vakt om valfriheten och öppna upp för eleverna att göra fler egna vägval. Om skolorna skall kunna möta eleverna utifrån deras individuella förutsättningar måste de vara fria att organisera undervisningen så att målen nås bäst. Här lämnar dagsläget mycket övrigt att önska. Den statliga utredningen ledningsstruktur (SOU 2004:116) ger en bild av hur styrningen fungerar generellt. Enligt utredaren är gymnasierektorerna minst fria av alla rektorer. av gymnasierektorerna anser att de har befogenhet att själva utforma sin organisation. Den rådande socialdemokratiska skolkulturen gör dessvärre att akademiska och teoretiska studier värderas högre än yrkesutbildning och praktiskt kunnande. Det märks inte minst på att de teoretiska kärnämnena fått stort utrymme även på yrkesinriktade program. Exempelvis skall all gymnasieutbildning ge grundläggande behörighet till högskolan. Därmed tonas yrkesämnen ned till förmån för mer teori på yrkesutbildningarna. Det är också märkligt att den socialdemokratiska ambitionen att av en årskull skall gå vidare till högskolan paras med en gymnasiestruktur som har som mål att skall göra det. Vi moderater menar att yrkeskunskaper är värdefulla och behövliga. 5.6Rätt signaler till gymnasieeleverna Universitetens och högskolornas behörighets- och urvalsregler skall styra gymnasieeleverna på ett mer medvetet sätt än vad som skett. Det är viktigt att tillträdesbestämmelserna styr på ett sådant sätt att goda och önskvärda beteenden premieras. De skall prognostisera studieframgång, men vara enkla, överblickbara, stabila, rättvisa och rättssäkra. Utifrån ovan beskrivna problemställningar och utgångspunkter föreslår vi här ett antal konkreta förändringar som kan bidra till att höja kvaliteten i gymnasieskolan. 6.1Ändra behörighetsreglerna till gymnasiet Det var bra att behörighetskrav infördes till gymnasieskolan, det markerar att vissa förkunskaper krävs för gymnasiala studier. Däremot är det tragiskt att så många inte är behöriga, trots att kraven är tämligen lågt ställda. Var tionde elev är inte behörig, dvs. har inte nått betyget Godkänd i svenska, engelska och matematik. av eleverna når inte betyget Godkänd i något av de övriga ämnena och kan därför sägas ha sämre förutsättningar att klara gymnasieskolan. Dessa luckor i förkunskaperna är en av de viktigaste orsakerna till omfattande avhopp, byte av program och att så många elever läser på det individuella programmet. Det finns berättigad oro för att utvecklas till en treämnesskola, dvs. att resurserna koncentreras mot att eleverna får betyget Godkänd i de tre behörighetsgivande ämnena. Därmed riskerar andra uppdrag att hamna i skymundan. Det är lätt att ifrågasätta de nuvarande behörighetsreglernas relevans. En behörig elev med endast tre godkända betyg från (meritvärde 30) har exempelvis små förutsättningar att klara ett naturvetenskapligt program. kan kanske en elev som har höga betyg totalt, men betyget Icke godkänd i engelska, på grund av att han/hon kom till sent, klara exempelvis omvårdnadsprogrammet. Kraven är generellt sett för låga och för dåligt anpassade till vilken utbildningsinriktning eleven skall läsa. Grundprincipen bör vara att måste klara av sitt uppdrag, dvs. att förmedla de kunskaper som slås fast i läroplan och kursplaner. Varje nivå i skolsystemet måste klara sitt uppdrag och inte skjuta över det till nästa. Men att i ett slag kräva minst betyget Godkänd i alla ämnen skulle utestänga var fjärde elev från gymnasiet. Det är inte rimligt. Redan nu måste emellertid förändringar i behörighetsreglerna göras, så att de bättre speglar elevernas förutsättningar att klara att gymnasiestudierna och inskärper vikten av kunskapsmål. Vi förordar därför att en meritvärdesgräns införs och att eleverna skall vara godkända i vissa ämnen. Vårt förslag innebär en stegvis breddning och anpassning av intagningskraven. Detta kan åstadkommas med hjälp av en meritvärdesgräns, som stegvis höjs. En gräns vid 150 poäng kan exempelvis innebära att man har betyget Godkänd i 15 av de 17 ämnena och Icke godkänd i två. Med ett sådant antagningssystem finns också möjlighet att anpassa kraven efter olika utbildningar. räcker inte meritvärdesgränsen som ensam behörighetsgivare. Utan tillräckliga kunskaper i svenska och matematik får eleverna närmast omöjligt att klara gymnasiala studier. Oavsett vilket program man söker behövs grundläggande kunskaper i svenska språket och matematik från . För att markera kravet på vilka förkunskaper som krävs förordar vi att Godkänd i svenska och matematik behålls. Sammanfattningsvis utformar vi därför behörigheten som en meritvärdesgräns kombinerat med lägst Godkänd i svenska och matematik. Kraven bör successivt skärpas i takt med att kvalitetshöjningen i ger effekt. De förändringar vi föreslår skulle betona uppdrag och inte minst bättre spegla elevernas förutsättningar att klara gymnasiala studier. 6.2Betyg och prov som grund för urval har fattat beslut om s.k. frisökning, dvs. att alla elever får möjlighet att söka alla gymnasieskolor i hela landet och elevens hemkommun är skyldig att betala om eleven kommer in. Det är bra, men förändringen sätter fingret på ett annat problem. När fler elever söker till en skola än vad skolan kan ta emot, måste nämligen ett urval ske. Friskolorna gör urvalet via betyg eller intagningsprov, exempelvis för estetiska program. För de kommunala skolorna är urvalsreglerna mer komplicerade. Hemkommunens elever har företräde framför elever som bor i andra kommuner, såvida den sökta utbildningen inte saknas i den utsocknes elevens hemkommun då eleverna skall jämställas. Om det ändå behövs ett urval kan det antingen ske via närhet, betyg eller lottning. Detta är inte överblickbart för eleverna och upplevs inte som rättvist. Dessutom är det lätt att manipulera och gynnar elever som kan komma över en bostad i närheten av den skola de vill gå i. Vår utgångspunkt är att eleverna genom egna ansträngningar skall kunna påverka vilken skola de kommer in på. Ansträngningen måste väga tyngre än familjens bostadsadress, avgörande eller allmänt godtycke. Det måste alltid löna sig att prestera lite mer. En sådan princip skapar incitament för goda insatser och stimulerar därmed elever att prestera bra i . Slutsatsen är att urval till gymnasieskolan generellt bör ske utifrån betyg eller prov. Det ger förutsägbarhet och alla elever får samma rätt. Ambitionen bör givetvis vara att skolorna skall ta emot de elever som sökt dit. Om det inte är möjligt att utöka organisationen utifrån elevernas intresse, så blir elevernas andra- och tredjehandsval aktuella. är det tillåtet att göra urval genom användning av prov inom estetiska ämnen och idrott. Vi vill vidga detta och i princip inte förbjuda användning av prov i något ämne om skolan skulle finna det motiverat för att bedöma vilka elever som har bäst förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Det som kan ligga nära till hands är t.ex. språkkrav på internationellt inriktade utbildningar. 6.3Låt även friskolor driva individuella programmet (IV) De fristående gymnasieskolorna har inte rätt att ta emot elever på det individuella programmet. Att på detta sätt utesluta arrangörer som är villiga att ta sig an elever som inte har tillräckliga förkunskaper för gymnasiet är inte motiverat. De fristående skolorna är ofta små och kan erbjuda miljöer som verkar gynnsamt på studietrötta ungdomar. Under förutsättning att eleverna själva väljer den fristående skolan och att skolan uppfyller de sedvanliga kvalitetskraven bör den ha möjlighet att driva det individuella programmet. Nuvarande förbud bör tas bort. Kursutformningen av gymnasieskolan möjliggör en stark individualisering. utgör programstrukturen en begränsning och vissa skolor organiserar undervisningen så att valmöjligheterna minimeras till förmån för färdiga utbildningspaket. I stället för att tvinga eleverna att läsa olika kurser bör utrymmet för individuella val öka. Det innebär inte att eleverna måste välja otraditionellt, de kan såväl följa breda utstakade spår som göra egna avstickare. Elevernas egna ambitioner bör i högre grad styra organisationen. Det behövs en struktur där gymnasieskolans examinationskrav och högskolans tillträdesregler sänder tydliga signaler till eleverna. Eleverna skall veta vad de behöver läsa för att uppnå nödvändiga förkunskaper och därmed öka sina möjligheter att komma in på den utbildning de vill efter gymnasieskolan. Det innebär inte att hela programstrukturen måste göras om, utan att kursutformningens fördelar tas till vara fullt ut och att de individuella valen utökas. För de elever som går studieförberedande program bör en variant av det amerikanska advanced placement systemet prövas. Det innebär att högskolekurser görs valbara för elever redan i gymnasieskolan. Dessa kurser ges av särskilt utbildade lärare och tentamen ordnas tillsammans med ett högre lärosäte. 6.5Färre kärnämnen fler karaktärsämnen Kärnämneskurserna upptar en stor del av utrymmet på samtliga program, 750 poäng av totalt 2500. Detta är för omfattande och en av orsakerna till studieavbrott och dåliga resultat. I huvudsak är det elever på yrkesinriktade program som helt enkelt inte är motiverade för flera av dessa kurser. tar den stora omfattningen av kärnämnen tid från fördjupning. Vår uppfattning är att samtliga gymnasieelever bör läsa svenska, engelska, matematik, samhällskunskap och historia till en omfattning av sammanlagt 600 poäng (200 poäng svenska, 100 vardera av engelska, matematik, samhällskunskap och historia), av gymnasiepoängen. Detta lämnar utrymme för att öka tiden för karaktärsämnen och fördjupning. 6.6Alternativa kurser i kärnämnen på de yrkesinriktade programmen Dagens kursplaner i kärnämnena är desamma för samtliga elever, vilket program man än går. pågår ett arbete med s.k. infärgning, att stoff till kärnämnena hämtas från det program man läser. Exempelvis kan elever på fordonsprogrammet läsa om bilar och motorer i svenska och engelska, elever på naturbruksprogrammet kan ta hästen som utgångspunkt i naturkunskap, matematiska beräkningar, svenska etc. Ämnesövergripande arbetslag som fungerar väl kan åstadkomma mycket. Det är en positiv ambition, som man måste inse att en total infärgning inte är möjlig. Grammatik, litteratur, ordförståelse, algebra, ekvationer sådant går inte alltid att färga in. Flera elever på de yrkesinriktade programmen upplever kärnämneskurserna som svåra och onödiga. Sannolikt hör det ihop med att de inte ser någon tydlig koppling till den utbildning de går. Syftet med den gemensamma kärnan är främst att ge alla elever allmän behörighet till högskolestudier. Det är vällovligt, men inte särskilt verklighetsförankrat. Alla elever vill inte studera vidare på högskolan efter gymnasieskolan, inte ens hälften vill det. Det är inte rimligt att alla elever på bygg- och fordonsprogrammen skall tvingas läsa kurser för att bli högskolebehöriga när endast en procent av dem går vidare till högskolan. skall ge den gemensamma kärna av kunskaper som svenska medborgare behöver. Dessutom är gymnasiet en frivillig utbildning. Vårt förslag är att alternativa kurser i svenska, engelska, matematik och historia införs för elever på yrkesinriktade program. Kurserna skall ha en tydlig inriktning mot det program man går, men inte ge högskolebehörighet. Kunskapsinnehållet blir därför annorlunda i dessa kurser, jämfört med dagens kurser. Alternativa kurser i samhällskunskap bedömer vi däremot inte som nödvändigt eftersom detta ämne lättare går att färga in i respektive program och dessutom innehåller stoff som är programövergripande, exempelvis demokratifrågor, konsumentkunskap och ekonomi. Våra förslag på större valfrihet för eleverna, färre kärnämnen och det faktum att alla program inte längre automatiskt ger grundläggande behörighet till högskolestudier gör att vi även föreslår nya regler om att alla elever skall garanteras möjligheten att läsa vissa kurser, oavsett vilket program de går. Det är viktigt att de elever som har för avsikt att studera vidare på högskolan eller åtminstone vill ha den dörren öppen direkt efter gymnasieskolan ges möjlighet att läsa de kärnämneskurser som ger högskolebehörighet. Dessa garanterade kurser, som skolan måste erbjuda eleven inom ramen för de 2500 poängen eller som utökad studiekurs, skall omfatta dagens kärnämneskurser (svenska A och B, matematik A, engelska A, samhällskunskap A, religionskunskap, estetisk verksamhet, naturkunskap, idrott och hälsa) samt historia A. Med denna lösning har alla elever en möjlighet att kombinera en starkt yrkesinriktad utbildning med kurser som ger grundläggande högskolebehörighet. Även utifrån ett bildningsperspektiv är det motiverat att eleverna skall kunna läsa vissa kurser, oavsett vilket program de går. Med denna modell tvingas ingen elev läsa svåra och högskoleförberedande kurser, men ger dem som så vill en möjlighet. Vi öppnar dörren och låser ingen ute. Kommuner och skolor kan välja att lägga ut vissa kurser/ämnen inom gymnasieskolan på entreprenad. Den möjligheten finns beträffande vissa karaktärsämnen, men inte när det gäller kärnämnena. Som vi ser det saknar detta förbud motiv. Flera kommuner upphandlar regelbundet vuxenutbildningen i konkurrens och där finns inte motsvarande inskränkning.