mot · GT02U275 · 2005-10-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skall vara med i den europeiska säkerhetsordningens alla delar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ambitionen för Europapolitiken måste vara att skall kunna göra mer för att bidra till stabilitet och krishantering i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om EU som verktyg för det breda säkerhetsbegreppet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av Natos strukturer för EU:s möjligheter att agera i fredsbevarande operationer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att Nato är den organisation som också fortsättningsvis bör svara för säkerhetspolitikens kärna, den militära förmågan och de ömsesidiga försvarsförpliktelserna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om neutralitetspolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om svenskt Natomedlemskap. Det är beklagligt att det som inte minst på grund av sitt geografiska läge haft den stora lyckan att klara sig undan krig och förtryck inte tillmäter det europeiska samarbetet större betydelse. Det finns en isolationism byggd på en tro att den svenska välfärden skulle vara unik och dessutom oberoende av omvärlden. I själva verket har välfärd alltid byggt på och förutsatt djup integration med omvärlden. I präglas fortfarande europadebatten av ett ja, respektive nejperspektiv. Istället borde debatten handla om hur kan bidra till utveckling och hur samarbetet kan förbättras. Ett nytt är här , som fram till för bara var en ofrivillig del av den kommunistiska , är nu mer delaktigt i gemensamma angelägenheter än . är fullvärdig medlem i EU. Landet är också med i den västliga försvars- och säkerhetspolitiska alliansen, Nato. Nio andra tidigare förtryckta länder tog tillsammans med steget in i EU. EU är en europeisk gemenskap med 450 miljoner människor, frivilligt och demokratiskt byggd i övertygelse om samarbetets vikt för ländernas framtid. Denna utvidgning är i sig något fantastiskt och är resultatet av ett decenniums mycket målmedvetna arbete. De nya EU-medlemmarnas väg till medlemskap har vandrats ända sedan frigörelsen från kommunismen. , , och har på lite drygt gått från att vara förtryckta, föråldrade planekonomier till att bli fria och demokratiska marknadsekonomier. Framförallt har kandidatländerna gjort ett lika genomgripande som beundransvärt reformarbete. Men EU har spelat en mycket betydande roll i denna deras omvandling, både politiskt och ekonomiskt. EU har bistått med förmedlemskapsstöd i betydande omfattning. Det gemensamma har fungerat som ett recept att följa i hur man bygger fria, demokratiska och marknadsekonomiska samhällen. Länderna sökte stabilitet och trygghet i EU och Nato. är man där, som fullvärdiga medlemmar. Euron kommer därför att användas i , , , , och men inte i , eller . , letter, litauer, polacker och tyskar kommer att sitta med vid sammanträdesborden men inte svenskar. Tydligare kan inte det svenska utanförskapet uttryckas. sedan frigörelsen har talat för de baltiska staternas röst i internationella organisationer, som EU. De baltiska staterna kommer att delta fullt ut i två centrala delar av det europeiska och internationella samarbetet, där står vid sidan av. får företrädare för resa till för att framföra våra synpunkter på europeisk utveckling och hoppas att länderna lyssnar. Det ligger i intresse att vara med i den alleuropeiska säkerhetsordningens alla delar. EU är den alleuropeiska säkerhetsordningens politiska, ekonomiska och säkerhetspolitiska kärna. EU kan fatta beslut om och därtill utföra fredsuppgifter. EU är också en värdegemenskap. Där ingår demokratiska, marknadsekonomiska länder, som visar respekt för mänskliga fri- och rättigheter. Nato är den organisation som svarar för den militära förmågan och ömsesidiga försvarsförpliktelser. Utgångspunkten för diskussionen om det europeiska fredsarbetet måste vara vad kan göra mer för att skapa stabilitet i närområdet, och hantera kriser. Utgångspunkten för diskussionen om roll i detta fredsarbete måste vara hur kan göra mer för att bidra till stabilitet och krishantering i närområdet. EU det breda säkerhetsbegreppet EU har starkt bidragit till nu drygt 50-åriga fred. Jag tänker naturligtvis på utvecklingen av relationerna mellan och , men lika mycket på hur de tidigare diktaturerna , och leddes mot demokrati och EU-medlemskap. Den ekonomiska och politiska integrationen är det mest lyckade fredsskapande projektet i historien. Det ömsesidiga beroendet gör inte bara krig otänkbart, utan också omöjligt. Det kan heller inte brytas ensidigt av den starke, såsom lösligare former av samarbete. EU har genom sin ekonomiska styrka och storlek möjlighet att stimulera länder att uppträda ansvarsfullt. EU är en unik aktör för freden därför att samarbetet omfattar det vida säkerhetsbegreppets alla delar om än på olika sätt och olika djup. I EU hanteras ekonomisk integration, politiskt samarbete, mänskliga rättigheter, samarbete mot brott och terrorism, säkerhetspolitiskt samarbete och beslut om Petersbergsuppgifter som inkluderar humanitära insatser, fredsbevarande insatser, insatser med stridskrafter vid krishantering och fredsskapande åtgärder i närområdet. Denna helhet är en utomordentligt god grund för säkerhetsskapande arbete. Endast ömsesidiga försvarsförpliktelser faller utanför EU och hanteras av Nato. Nato har efter det förändrat sin roll. Kvar finns den militära säkerhetens kärna, med ömsesidiga försvarsförpliktelser mellan medlemsländerna. Därtill har kommit en allt viktigare politisk och säkerhetspolitisk roll för Nato. Utan Nato saknar strukturer för att agera i fredsbevarande operationer av större dignitet och som krävs för att utföra många av de uppdrag som man ser behov av . Såväl FN som EU behöver låna kapacitet av Nato för att kunna genomföra större operationer. Utan Nato saknar också ett förpliktande samarbete för stabilitet och fred. Nato inte EU svarar för och bör fortsätta att svara för säkerhetens kärna, den militära förmågan och försvarsförpliktelserna. Nato är nytt också i den meningen att organisationen utökas. , och var med i den första utvidgningen, som i en andra fas kommit att omfatta också våra grannar de baltiska staterna. De har lättare orienterat sig i den nya situationen än många svenska politiker, vars säkerhetspolitiska grundsyn präglas av tillbakablick. I då säkerhet byggs via samarbete hämmas den säkerhetspolitiska debatten av missuppfattningar om historia. Neutralitetspolitiken tjänade väl , men var aldrig neutralt i den meningen som den officiella bilden gav intryck av. Neutralitetspolitiken var i själva verket högst realpolitisk och fick först en moralisk överbyggnad. Att det löpande förekommit underliggande och hemlighållet samarbete och kontakter mellan och har inte minst genom arbete klargjorts. Det gäller både underrättelsesidan och anpassning av olika system, t.ex. inom flyget. Problemet ligger i årtiondens förnekande av detta samarbete från officiellt håll. Den s.k. gjorde tre större konstateranden om perioden : Rikets ledning ansåg då att var utsatt för kontinuerligt och allvarligt hot. Statsminister delade personligen denna uppfattning. Regeringen ansåg vidare att inte kunde stå emot en stormaktsangripare. Därför vidtogs de åtgärder som var nödvändiga för att klara landets försvar, bl.a. i form av samarbete med . Enligt den s.k. kålsuparteorin stod neutralt mellan två parter, som delade lika på skulden för spänningen i . Vår syn var värderingsfri, åsiktslös om de båda konkurrerande systemen. Ansvaret för det kan naturligtvis inte delas lika mellan öst och väst. var en diktatur, baserad på kommunismen med miljoner liv på sitt samvete. Väst umgicks inte med planer på att invadera demokratiska grannländer, vilket och gjorde. Det förnekades under det att var egentliga fiende, trots att alla visste motsatsen. I själva verket hamnade fel i ett moraliskt ställningstagande mellan rätt och fel, mellan demokrati och diktatur, mellan respekt och förakt för mänskliga rättigheter och mellan anpasslighet eller protest mot ockupation av våra baltiska grannländer. Brott mot mänskliga rättigheter accepterades vara interna angelägenheter, trots att människors rättigheter är universella och knappast kan vara annat än lika för alla oavsett var man bor. Folken i stöddes knappast genom en neutralitetspolitik som gick långt utöver vad den militära alliansfriheten, eller formella neutraliteten skulle kräva. Det gamla neutralitetsbegreppet avskaffades . Därmed försvann den automatiska neutraliteten vid krig i närområdet. Istället formulerades i bred enighet en militär alliansfrihet syftande till möjligheten för att stå neutralt i händelse av krig i närområdet. är kort och gott militärt alliansfritt. Det är knappast möjligt att se en enda situation där neutralitet skulle kännas rimlig, naturlig eller ens möjlig i närområdet. Som EU-medlem kan aldrig stå neutralt om ett annat EU-land attackeras. Den militära alliansfriheten är ett medel i svensk säkerhetspolitik, den är inte ett mål. I varje tid måste välja den väg som bäst gynnar vår säkerhetspolitiska situation och bidrar till stabilitet i vår del av världen. är det uppenbart att halkar efter och hamnar utanför när det nya formas. Runt kommer och ensamma att stå utanför euron. har närmare och mer formaliserade kontakter och band med Nato än vad har. , , , , är liksom och Natoländer. De tidigare argumenten mot ett svenskt Natomedlemskap har bortfallit. Från början ställde vi oss vid sidan av Nato av hänsyn till relationer till . var hänsynen till de baltiska staternas situation av stor betydelse. skulle inte gå med i Nato före dessa länder, eftersom detta kunde tolkas exkluderande. Svenska soldater verkar löpande tillsammans med Natoländers trupper eller under Natoledning i fredsbevarande operationer. Vi är liksom i övrigt beroende av Natos strukturer för att det fredsbevarande arbetet alls skall vara möjligt att utföra. Ytterst garanteras säkerhet , som alltid, av . Svenskt Natomedlemskap har gått från att vara en fråga om säkerhet för , till att vara en fråga om solidaritet med övriga och om ansvarstagande för den europeiska freden. Ett svenskt Nato-medlemskap är naturligt, men inte akut.