mot · GT02T212 · 2005-09-16 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att i praktiken genomföra de beslutade trafikpolitiska principerna i stället för att se till att staten får en viss skatteintäkt från transportsektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att ta bort monopolregler inom järnvägssektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kapaciteten för järnvägsspåren mellan och behöver ökas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förbättringar av Dalabanan, utvidgat till järnvägen från och från via och Sala till , och . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utbyggnad av nordväst om , den s.k. Salaproppen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att tillgodose behovet av transportkapacitet för turismen i , särskilt Sälenområdet och . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att förenkla de olika regelsystem som komplicerar trafiken för näringslivet och enskilda personer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bättre långsiktighet och samordning mellan kollektivtrafiken med tåg och buss, som delvis finansieras av staten genom Rikstrafiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att framtidens fordonsbränslen skall vara miljövänliga och tillväxtskapande. fick vi nya trafikpolitiska principer, som var bra. De byggde på samhällsekonomiska kalkyler och konkurrens på lika villkor. Det stora problemet var att principerna aldrig genomfördes. Kostnaderna för miljöskador, trafikolyckor och trängsel fick aldrig slå igenom i prissättningen. Likartade trafikpolitiska principer beslutades därefter av 1979, 1988 och 1998. Främst gäller det att prissättningen ska följa samhällsekonomiskt beräknade marginalkostnader och att man i huvudsak ska ha en fri marknad inom transportsektorn. I den transportpolitiska proposition som vi behandlade och som ligger till grund för nu gällande principer framhöll regeringen: Regeringen är medveten om att det på kortare sikt finns åtskilliga hinder för att förverkliga de föreslagna principerna för kostnadsansvaret. Sådana hinder är exempelvis tekniska och administrativa svårigheter att genomföra den förordade prispolitiken med önskvärd precision. Eftersom regeringen ännu inte har kommit till med nödvändiga förslag måste slutsatsen bli att man inte har klarat av att visa det politiska mod som krävs. När trafikanter och transportköpare inte betalar rätt pris kommer transportsystemet att utnyttjas ineffektivt. För oss är det naturligt att konsumenten ska få ha sitt fria val, även inom trafikområdet. Därför vill vi avreglera och ha en väl fungerande konkurrens. Nya idéer får då lättare att slå igenom. anser vi att kunden ska betala den samhällsekonomiska marginalkostnaden, så som också de etablerade principerna anger. Med konkurrens och rätt beskattning skulle järnvägstrafiken ha goda möjligheter att utvecklas för både gods- och persontrafik. Vårt medlemskap i ger goda möjligheter till att förbilliga och effektivisera järnvägssystemet, som karakteriserats av mycket nationellt tänkande. Teknisk standardisering och enklare gränspassager kan ge järnvägen ny konkurrenskraft. Den tekniska utvecklingen ger möjligheter till ett europeiskt nät av höghastighetståg med hastigheter , snabbtåg med hastigheter , intercitytåg, regionaltåg och godståg. Den borgerliga regeringen lyckades också 1994 få igenom ett riksdagsbeslut om avreglering av järnvägssektorn. Tyvärr hann det inte genomföras i praktiken, innan den nya socialdemokratiska regeringen återinförde monopoltänkandet genom en av sina s.k. återställare. Järnvägstrafiken har ökat och spåren mellan och räcker inte till för de viktiga ståltransporterna för Domnarvet och hela behovet av persontransporter. Dubbelspår planeras, men vi är angelägna om att denna kapacitetsökning inte blir liggande som ofullbordade planer. pekade man på möjligheterna att nedbringa restiden för tågen mellan och till ca och . För företagsetableringar i är restiderna till och av stor betydelse. Järnvägsspåren behöver därför förbättras på Dalabanan. Om SJ fick utsättas för konkurrens på Dalabanan skulle troligen nyare och effektivare vagnmateriel komma till användning och restiden skulle kunna förkortas. Trafikutövare skulle kanske prova på det nya upplägget att köra tåg i en slinga StockholmGävleFalunBorlängeSalaStockholm om konkurrens om resenärerna skulle tillåtas. För biltrafiken från mot och är den dåliga standarden på nordväst om ett stort bekymmer. Planer finns på en ny sträckning men byggstart riskerar att prioriteras ned på grund av satsningar i andra delar av landet. Vägförbättringarna skulle främst vara av värde för och Stockholmarnas turistresor till och övriga . Vägen ligger dock utanför och har därför historiskt inte prioriterats av beslutande instanser som främst haft till uppgift att ta hänsyn till . Om kompletta lönsamhetskalkyler hade gjorts skulle denna väg förmodligen ha varit byggd för länge sedan. Ytterligare förseningar är därför inte acceptabla. Vi är medvetna om att vägen mellan och kommer att bli avsevärt bättre och detta kan vara till nytta för delar av . För större delen av är det ändå av största vikt att man löser upp den s.k. Salaproppen. har till regeringen framförts krav på att man skulle ansöka till FN om att förlänga , som börjar på , från till . Detta skulle sätta inlandet bättre på kartan för att locka turister, vilket vore av stort värde för , , och inland. Regeringen har hanterat denna fråga mycket långsamt, men finns förhoppningar om att nya Europavägsskyltar ska kunna finnas . Vi menar att frågan inte får fördröjas ytterligare. Turismen betyder alltmer för . Sälenområdet har under högsäsong ett oerhört transportbehov , då det är stugbyte. har därför ett speciellt belastningsmönster, som innebär att genomsnittstrafiken sett över inte är så stor, men man måste här ta särskild hänsyn till det stora trafiktrycket under de trafikfarliga mörka fredags- och lördagskvällarna under vårvintern. Gängse prioriteringsmodeller för väginvesteringar har inte lagt tillräcklig vikt vid speciella behov. Även turismens behov av bra vägar till fjälltrakterna i och måste beaktas. Trafiken regleras av många olika kommunala, nationella och internationella regelsystem. En hel del regler behövs för att värna om trafiksäkerhet och miljö. Samhället behöver reglera trafiken, fordonen och förarnas behörighet. En brist i vårt samhälle är dock att man inte tillräckligt effektivt omprövar och ifrågasätter gamla regler som är lika angelägna som när de infördes. För att upprätthålla respekten för de regler som är viktiga är det angeläget att verkligen gå igenom gamla regler och utvärdera nyttan med dessa. Ett sådant landskap som behöver kollektivtrafik med både tåg och buss. Dessa två transportmedel har olika förutsättningar att tillgodose behoven över de korta och de långa avstånd som förekommer i . Det är då viktigt att anslutningspunkter och tidtabeller noggrant samordnas för att hela transportsystemet ska bli så effektivt som möjligt. Statens satsningar genom Rikstrafiken på Tåg i Bergslagen måste vara långsiktiga och trovärdiga för att etableringar ska göras på olika håll i länet. Kollektivtrafiken i måste även beakta turismens behov. Det är uppenbart att transportsektorn måste minska sitt oljeberoende. I debatten figurerar många olika alternativ, som dock alla har olika kostnader och miljökonsekvenser om de skulle genomföras i liten, måttlig eller stor skala. Alla de olika transportalternativen kräver omfattande investeringar i infrastruktur och färdmedel, som behöver passa ihop lokalt och globalt. Det är viktigt att vi inte genom kortsiktiga politiska beslut låser utvecklingen utan att vi låter individernas efterfrågan få styra utvecklingen. Det går inte att förutse vad som är lämpligt om 50 och . Den politiska uppgiften blir att ge långsiktiga signaler om värderingarna av exempelvis miljöskadorna och därför införa lämpliga ekonomiska styrmedel. Det kan handla om miljöskatter eller utsläppsrätter. Vi vill inte införa tvingande regler om att bensinstationer ska vara skyldiga att alltid sälja något alternativt drivmedel. Ett sådant tvångssystem, som socialdemokraterna förespråkar, skulle riskera att äventyra drivmedelsförsäljningen i glesbygden. Konsumenterna på marknaden måste få vara styrande.