mot · GT02A270 · 2005-10-02 00:00:00 — 4Sätt kvaliteten i centrum4 7Arbetslöshetsförsäkringens förstärkning för trovärdighet6 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nedsättningsregler för aktivitetsersättning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om slopandet av kravet för medlemskap i arbetslöshetskassa enligt lag nr 1997:239. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en höjning av taken i försäkringen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett avskaffande av sänkningen av taken i ersättningen . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om indexering av högsta dagpenning. Arbetslöshetsförsäkringen är en omställningsförsäkring, en omställning mellan två arbeten. Försäkringen skall ge ekonomisk trygghet man söker eller utbildar sig för ett nytt arbete. man är arbetslös skall samhället ställa upp med åtgärder via arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen skall främst förmedla lediga platser samt ge kompetenshöjande stöd till arbetssökande. Arbetslösa skall vara aktiva av arbetslöshet i sitt sökande. Arbetslöshetsförsäkringen är också en gemensam samhällelig försäkring mot att desperation uppstår hos den som förlorar arbetet så att den enskildes otrygghet övergår till lönedumpning och därmed en ständig, gemensam otrygghet. I liksom i omvärlden är arbetsmarknaden uppdelad på många sätt. Olika näringsgrenar och regioner utvecklas olika. Tudelningen mellan hög- och kortutbildade tenderar att öka. Globalt jämförda lönsamhetskrav ställer ökade krav på enskilda företag och anställda. Stödjande servicefunktioner blir kärnverksamheter via entreprenader och avknoppningar. Arbetslöshetsförsäkringens regler skall tillämpas likvärdigt i en omvärld med större olikheter. Arbetssökande skall få samma bemötande vid lika situationer men också olika handlingsplaner utifrån sina personliga möjligheter och olika förutsättningar. har den allmänna debatten nästan helt fokuserats på så kallad sökintensitet alltså kvantiteten ansökningar som den enskilde ägnar sig åt att producera. Den underliggande tanke som då sällan redovisas direkt är att arbetslösa söker fler jobb om de får större incitament, alltså sämre villkor, till exempel i form av sämre arbetslöshetsersättning. Detta är olyckligt, eftersom ett sådant synsätt bortser från arbetsmarknadens faktiska funktionssätt. LO har med hjälp av arbetskraftsundersökningarna () visat en bild av arbetsmarknaden som en slags kö, vilket ger en mer realistisk bild av den faktiska sökprocessen (, D.; Vem ansvarar för arbetslösheten. LO, 2005). fanns i snitt 44000 jobb att söka. Man kan dela upp dem som sökte dessa jobb i tre grupper. Först dem som hade jobb men sökte andra. Dessa är de som är mest attraktiva för arbetsgivarna, och utgjorde 5,2 sökande per ledigt arbetstillfälle. I andra ledet de öppet arbetslösa som utgjorde 4,9 sökande per ledigt arbetstillfälle. I tredje ledet exempelvis studerande som står utanför arbetskraften men vill ha jobb om fler blir lediga. I snitt fanns alltså 13 arbetssökande per ledigt arbetstillfälle . Bakom den kön kommer de som varit sjuka . man att en ökad sökaktivitet gör att alla arbetssökande söker 10 jobb kommer varje arbetsgivare att få 130 ansökningar per jobb. Arbetsgivarna kommer att få över 5 miljoner ansökningshandlingar. Det är inget som varje enskild arbetsgivare med vakanser är intresserad av. Som LO konstaterar vidare: Det elaka i denna process är att ju bättre de attraktiva arbetssökande är på att söka arbete, desto mer minskar sannolikheten för dem som har liten eller medelstor möjlighet att få arbete. Vad det handlar om i första hand om man vill göra något åt arbetslösheten är alltså efterfrågan på arbetskraft, som ju inte är en individuell fråga. Redan av detta skäl är det därför feltänkt att göra en stark koppling mellan arbetslöshetsförsäkringen, arbetsutbudet och arbetslösheten såvida det inte är en aktiv avsikt att skapa större otrygghet på arbetsmarknaden, vilket bör avvisas. har flera olika rapporter kommit om hanteringen av arbetslöshetsförsäkringen. Rapporterna speglar en mängd olika förhållanden, detta utifrån de uppdrag de haft. skall sägas att det inte är hanteringen av försäkringen som kan lösa problemen med arbetslösheten. De avgörande frågorna är inriktningen av den ekonomiska politiken, av de arbetsmöjligheter som ges till människor oavsett bakgrund. Sökaktiviteten bland arbetslösa är beroende av arbetsmarknadsläget. Fler lediga jobb gör att arbetslösa finner det meningsfullt att sända in en ansökan. Konkurrensen om lediga jobb har ökat och bristtalen är låga. I ura 2003:5 skrevs: Rekryteringsproblemen har minskat kraftigt inom det privata näringslivet. Bristtalen är historiskt sett mycket låga inom industrin samt inom den privata tjänstesektorn och jämförbara med dem som noterades under den djupa lågkonjunkturen . Arbetsförmedlingens främsta uppgift är platsförmedling; finns det fler lediga platser blir anvisningarna naturligtvis fler. Här kan det finnas olika förutsättningar bl.a. beroende på konjunkturläge, strukturomvandling och regional tillväxt. Ansökningar om arbete kan också tas emot olika beroende på arbetsgivares inställning, detta kan gälla unga eller äldre, invandrade, kvinnor i fertil ålder m.m. Det är viktigt att hanteringen av arbetslöshetsförsäkringen är korrekt och rättssäker, men det är ändå inte denna hantering som avgör läget på arbetsmarknaden. I Statskontorets rapport 2004:15 sägs också: ... är det viktigt att poängtera att ekonomiska incitament och större kontroll av de arbetssökande är sannolikt föga verkningsfullt om orsaken till låg sökaktivitet står att finna i dåligt självförtroende, misströstan och svag efterfrågan på arbetskraft. Då ligger lösningen i stället på att stärka individen, öka dennes motivation etc. genom pro-aktiva och upplyftande aktiviteter i stället för mer kontroll. 4Sätt kvaliteten i centrum I Statskontorets rapport 2004:15 rörande de individuella handlingsplanerna föreslås att ett kvalitativt verksamhetsmål införs. I Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens (IAF:s) rapport om hanteringen av hantering av arbetslöshetsförsäkringen påvisas kvalitetsbrister i meddelanden som rör ifrågasättande av ersättning. På olika områden kan vi konstatera bristande kvalitet i hanteringen av försäkringens bestämmelser vilket i sin tur är en spegling av bristande kvalitet i sökprocessen. Att fler arbetslösa skall slänga iväg fler ansökningar förbättrar inte arbetsmarknadens funktionssätt. Den viktigaste kontrollfunktionen i försäkringen är att anvisa lediga jobb som faktiskt är lämpliga för den arbetssökande och inte krav på viss mängd (oseriöst) sökta jobb. Arbetsgivare får svårare att hantera stora mängder ansökningar och att anställa rätt person. Lediga jobb kommer också att gå förmedlingen förbi. Personer som får fler avslag får inte ökad motivation i sitt arbetssökande. Det är viktigt att sökprocessen går ut på att söka rätt jobb, på rätt sätt och i rätt tid. Här kan arbetsförmedlingens personal innebära ett viktigt stöd om de får rätt uppdrag med tillräckliga resurser. Personalen skall ha en dialog med den arbetssökande, den individuella handlingsplanen är här ett viktigt instrument. Den arbetssökandes egna mål är centrala liksom hur dessa mål skall uppnås. Planen skall vara individuell för att vara aktiv. Statskontoret refererar i sin rapport: menar i sin rapport att brister i handlingsplaner försvårar matchning och anvisning och leder till en lägre anvisnings- och arbetsplaceringsgrad. Bristerna orsakar också ett stort tryck på de arbetslag som tar över de arbetssökande , då dessa ägnat sig åt självservice. menar att en tidig individualiserad service i samband med att handlingsplanen upprättas och kontinuerligt revideras är avgörande för att arbetsförmedlingen ska kunna ha ett tydligt förhållningssätt gentemot arbetssökande och ge honom eller henne korrekta anvisningar. Många har möjlighet att snabbt via IT söka efter lediga tjänster och sända i väg ansökningar om arbetsförmedlingen så kräver. Men det är viktigt att hög sökaktivitet bygger på kvalitet och en god verklighetsuppfattning av olika arbetskrav. Fler arbetslösa utgörs också av personer med högskoleutbildning. Service och programutbud måste anpassas till denna verklighet. Hur sökprocessen skall se ut måste vara beroende av den individuella situationen och krav på ökad aktivitet bör balanseras mot en motsvarande ökad anvisningsaktivitet från arbetsförmedlingens sida. När det gäller personer med låg sökaktivitet är det viktigt att öka kunskapen om dessa grupper och orsaken därtill. Men som Statskontoret påpekar handlar det främst om motivations- och pro-aktiva åtgärder. Det kan inte vara ett mål i sig att fler skall avstängas från a-kassan, det är inget arbetsmarknadspolitiskt program. Tvärtom bör målet vara att färre skall bli utförsäkrade genom en aktiv sökprocess med hög kvalitet. Det är viktigt att varje arbetslös bedöms på samma sätt oavsett var man bor och vilken kassa man tillhör. Verksamheten skall präglas av en enhetlig och därmed rättvis tillämpning av de regler som gäller i arbetsförmedlingens och arbetslöshetskassornas verksamhet. Uppföljningen skall förbättras och ta hänsyn till ovan nämnda kvalitativa aspekter. Uppföljning kan inte reduceras till ökat tryck på redan trängda individer. När man är i arbetsmarknadspolitiska åtgärder har man ett aktivitetsstöd som är på samma nivå som ersättningen från a-kassan. Arbetsmarknadspolitiken har för ändrats för att bli mer långsiktig. I stället för att ibland varva perioder av åtgärder med tider av kontantersättning infördes systemet med (Aktivietsgarantin). Aktivitetsersättning kom då att spela samma roll som ersättning från a-kassan. IAF har också fått i uppdrag att kontrollera hur förmedlingarna hanterar återkallande av anvisningar till arbetsmarknadspolitiskt program. Det är naturligt att IAF gör detta med tanke på att när en arbetslös blir utan kontantersättning är det av mycket stor betydelse oavsett ersättningens namn och avsändare. De nedsättningsregler som gäller arbetslöshetsförsäkringen gäller dock inte aktivitetsstödet. För att underlätta en likvärdig regeltillämpning inom de olika systemen över hela landet och med tanke på den roll som aktivitetsstödet spelar och det arbetsmarknadspolitiska sambandet mellan aktivitetsstöd och ersättning från a-kassan borde nedsättningsreglerna vara lika i de olika systemen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Arbetslöshetsersättningen är en omställningsförsäkring som bygger på anställning och inkomstbortfallsprincipen. Principen utgår från tanken om allas rätt till arbete, men får som konsekvens att personer som har svårt att komma in på arbetsmarknaden också har svårt att komma in i trygghetssystemen. För den som har ett fast heltidsjobb är det inga problem att uppfylla inträdeskrav och arbetsvillkor. Däremot är det svårt för deltidsarbetande och för dem som har olika former av tillfälliga anställningar. Antalet timanställningar har kraftigt ökat . Lagen om arbetslöshetskassor, 34 §, stipulerar att man måste ha arbetat minst för att man överhuvudtaget skall få bli medlem. Eftersom det är kvinnor och invandrade som har högst andel både deltids och tillfälliga anställningar blir resultatet att gällande regelsystem verkar strukturellt diskriminerande. Parallellt med ett arbete för att minska andelen deltids och visstidsanställningar på arbetsmarknaden bör därför regelverket i arbetslöshetsförsäkringen ändras. Regeringen bör se över hur rätten till arbetslöshetsersättning kan göras neutral och diskriminering av korttids och deltidsanställda kan undanröjas. De centrala fackliga organisationerna, LO, TCO och , har gemensamt krävt att kvalifikationskraven för att bli medlem i en a-kassa tas bort, och regeringen har enligt uppgift inlett en dialog med parterna om hur reglerna skall kunna ändras. Regeringen bör komma med förslag till beslut om att slopa kravet för arbetslöshetskassa enligt L 1997:239. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7Arbetslöshetsförsäkringens förstärkning för trovärdighet Arbetslöshetsförsäkringen skall ge flertalet löntagare ersättning vid arbetslöshet. Om alltfärre får adekvat ersättning undergrävs försäkringens trovärdighet och de gemensamma systemen försvagas. finns det flera begränsningsregler i arbetslöshetsförsäkringen som får en sådan effekt. Ersättningstaket motsvarar en månadsinkomst på 20075 de första hundra ersättningsdagarna och därefter 18700. För högre löner än dessa värden blir löntagaren underförsäkrad. Detta är ett stort problem. Bland LO-medlemmarna, som har lägre genomsnittsinkomster än TCO:s och Sacos medlemmar är det över häften, , som inte skulle få av sin lön i ersättning . För TCO gäller detta av de heltidsarbetande medlemmarna och därefter. Risken för att bli arbetslös är som lägst för dem med de högsta inkomsterna. Andelen löntagare som slog i taket, av dem som faktiskt uppbar arbetslöshetsersättning var , vilket i och för sig är en hög siffra. Man bör minnas att vinsten med försäkringen gäller alla medborgare, i så måtto att vitsen är den trygghet man åtnjuter, också då man inte är eller blir arbetslös. innebär detta förhållande att den faktiska kostnaden för att höja taket är avtagande. konstaterar i sitt PM Arbetslöshetsförsäkringens finansiering konsekvenser av en ökad avgiftsfinansiering (050921): Eftersom arbetslöshetsriskerna generellt är lägre för grupper med höga inkomster än för grupper med låga, är den andel som verkligen slår i taket vid inträffad arbetslöshet mindre än hälften. var det av de ersättningsberättigade som av arbetslöshet inte fick av sin normallön i ersättning. Detta förhållande innebär att en höjning av dagpenningtaket på marginalen blir allt mindre kostsam. En höjning som motsvarar taket i sjukförsäkringen en månadslön på eller i dagpenning skulle för ha kostat 1,7 mdr kr extra. En höjning av brytpunkten ända till månadslöner på eller dagpenning på högst skulle ha kostat ytterligare drygt 1 mdr kr. Att många slår i taket hotar också golven i försäkringen. Alltfler som blir underförsäkrade drivs till att skaffa sig egna tilläggsförsäkringar, själva eller i någon kollektiv form. riskerar en sådan utveckling att skapa stora problem. Betalningsviljan till den gemensamma försäkringen urholkas eftersom den inte täcker behoven för vissa grupper, när dessa får behov av försäkringen. Detta minskar legitimiteten för de gemensamma systemen, och de med störst behov drabbas då hårdast. Det är de med störst behov av komplettering som har svårast att skaffa sig en sådan utanför de gemensamma lösningarna, eftersom risken att bli arbetslös bestämmer premien och det helt enkelt kan bli för dyrt för dem med störst risk. Styrkan i ett gemensamt system är att dessa risker kan fördelas i hela samhället. visar i ovan nämnda PM just början på en sådan utveckling, i dagens situation: Två skillnader framträder tydligt. Det ena rör den genomsnittliga daglönen som de arbetslösa har. För förbund med tilläggsförsäkring ligger denna över det högsta taket i a-kassan som är . [] En annan skillnad rör arbetslöshetsrisken. De förbund som tecknat tilläggsförsäkring har betydligt lägre arbetslöshetsrisk, mätt som andelen medlemmar som lyft a-kassa . Ur försäkringsperspektiv innebär lägre risker att försäkringsbolagen är mer intresserade av att erbjuda en försäkring som premierna för en sådan blir lägre. Grupper med höga löner tilläggsförsäkrar sig. Därmed uppstår också en erosionsrisk för poängerna med ett kollektivt system som är både rättvist och effektivt och riskerna övervältras på dem med svagast position på arbetsmarknaden. Det är viktigt med satsningar för en utveckling i motsatt riktning. anser att en takhöjning är en viktig del att slå vakt om i de gemensamma systemen och löntagarnas intressen, och att det skall finnas en likformighet mellan nivåerna i a-kassan och andra socialförsäkringar. Vi noterar att detta krav också drivs av LO och TCO. Under kommande mandatperiod ska taken i arbetslöshetsförsäkringen höjas, för att så många som möjligt skall vara fullt försäkrade. Det bör som sin mening ge regeringen till känna. Inte heller sänkningen av taket är en vettig inskränkning av rätten till ersättning från försäkringen. Grundtanken bakom taksänkningen är samma som det som brukar anföras kring sökintensitet för de arbetslösa, vilket inte är ett hållbart resonemang. Det är viktigt att så få som möjligt är underförsäkrade i en generell försäkringslösning. Dessutom menar vi att målet om aktivitet som arbetslös är viktigt. Störst chans att komma tillbaka till arbetsmarknaden har man . Det ges motsägelsefulla signaler när ersättningen är högre . Ingen sänkning av taket i a-kassan bör därför ske . Initiativ bör tas under nästa mandatperiod. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Nuvarande regler innebär att regeringen har beslutanderätt när det gäller dagpenningens storlek. I utredningen 1996:150 varnas för en gradvis urholkning av arbetslöshetsförsäkringen. Man förespråkar en indexering av den högsta dagpenningen. Samma inställning har a-kassornas samorganisation. Regeringen bör på nytt utreda frågan om indexering av högsta dagpenning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I likhet med det beslut som fattade fortsätter att kräva en höjning av nivån i a-kassan till . En sådan reform stärker tryggheten och systemets karaktär av omställningsförsäkring. Det är ett anständighetskrav i ett samhälle som , där den ekonomiska utvecklingen är gynnsam, att löntagarnas välstånd stärks. arbetar vi för att skapa ekonomiskt utrymme för en nivåhöjning, även om vi i arbetet för att stärka försäkringssystemet prioriterar ovan beskrivna förslag om takhöjning och indexering. Det finns ingen långsiktigt förklarlig anledning till att nivån i arbetslöshetsförsäkringen ska vara lägre än . Sermin Özürküt (v)