mot · GT02U289 · 2005-10-03 00:00:00 — Som en del av detta arbete antog EU den Europeiska säkerhetsstrategin. har EU:s medlemsländer gemensamt definierat de främsta hotbilderna, bekräftat hur vi skall bemöta dessa samt pekat på de politiska konsekvenserna för och övriga medlemsländer. Strategin har direkt påverkan på den fortsatta utformningen av svensk och europeisk utrikes- och säkerhetspolitik. Medlemsländerna fastslår bland annat att bör vara berett att ta sin del av ansvaret för säkerheten i världen, att säkerhet är en förutsättning för utveckling samt att i större utsträckning skall vara berett att agera innan en kris uppstår. måste och dess stater ha kapacitet att kunna agera när en konflikt väl uppstått. Det slås även fast att multilateralt samarbete med grund i internationell rätt samt fortsatt starka transatlantiska förbindelser är några av de viktigaste aspekterna för att öka säkerheten och välståndet. har en möjlighet, men också ett ansvar, att i det närmare samarbete som växer fram inom EU, påverka och verka för en mer fri, säker och rättstrygg värld. Det måste handla om en starkare vilja att reformera FN och en förmåga att bidra till att EU kan agera långsiktigt och som en god partner med andra regionala organisationer, men också tillsammans med enskilda länder. Säkerhetsstrategin har direkt påverkan på den fortsatta utformningen av svensk och europeisk utrikes- och säkerhetspolitik och har resulterat i ett antal konkreta initiativ. Däribland upprättandet av en sammanhållen krishanteringsförmåga som skall finnas till EU:s förfogande som ett komplement till EU:s övriga diplomatiska, ekonomiska och utvecklingspolitiska verktyg. Meningen är att stridsgrupper bestående av 1 500 soldater skall kunna mobiliseras och delar av styrkan vara på plats i ett krisområde och kunna stanna där under minst en månad. Vi välkomnar att har åtagit sig att ansvara för arbetet med att sätta upp och leda en nordisk-baltisk stridsgrupp. Dock råder oklarheter i huruvida regeringen har löst finansieringen vad gäller det svenska bidraget till EU:s stridsgruppskoncept. Detta bör omgående ut. De operationer som den nordisk-baltiska stridsgruppen kan tänkas genomföra kan bli mycket krävande och farliga. Det är därför extra viktigt att finansieringen för personalförsörjning, materiel och träning är tryggad. måste även fortsatt kunna ställa upp i FN- och Natoledda operationer. Vidare har en europeisk försvarsbyrå för utveckling av militär förmåga, forskningssamarbete och materiel, inom ramen för den utveckling som sker av medlemsländernas gemensamma försvarsmaterielpolitik. Medlemsländerna har även antagit en solidaritetsklausul för att gemensamt och bättre kunna hantera konsekvenserna av storskaliga terroristangrepp eller kunna bistå varandra vid större naturkatastrofer. Vi ser det som självklart att måste kunna bistå ett EU-land eller nordiskt land som utsätts för hot eller angrepp. Det finns omfattande behov av internationella kris- och konflikthanteringsförmågor. Efterfrågan på medverkan är stor inom FN, EU och Nato. De svenska internationella insatserna präglas dock av en tydlig geografisk splittring och kortsiktighet. tjänstgör drygt 700 svenska män och kvinnor inom 15 olika missioner, fördelade på fyra olika världsdelar. På många platser utgör bidrag endast en handfull personer. bidrag skulle kunna bli avsevärt större om förutsättningar för ett mer effektivt resursutnyttjande gavs. Mot bakgrund av detta, och att skall bidra till , krävs prioriteringar som är samstämmiga med fastställda utrikes- och säkerhetspolitiska mål. Vi efterlyser därför en samlad nationell strategi för riktlinjerna för medverkan i internationella krishanteringsinsatser. Fastställda mål behöver kopplas till existerande resurser och frågan om hur vi gör bäst nytta. Långt innan det konkreta erbjudandet om deltagande framförs måste ha kriterier för olika tänkta handlingsalternativ. De svenska insatserna behöver vara av mer långsiktig natur och koncentreras till färre områden. Det skulle ge ett större inflytande på operationen, och våra resurser blir mer effektivt utnyttjade än . Sammantaget måste frågor ställas om när, var och hur de internationella insatserna skall genomföras för att våra begränsade resurser skall kunna resultera i bästa möjliga hjälp till så många som möjligt. Respekten för de mänskliga rättigheterna måste vara hörnstenen i och EU:s utrikespolitik. I motsats till detta har EU med stöd från beslutat att häva de så kallade juniåtgärderna mot den kubanska regimen. Eftergifterna kom trots att flertalet av de regimkritiker som fängslades 2003 inte har släppts samt trots att den kubanska regimens attityd mot oppositionella snarare har skärpts . Grova kränkningar mot de mänskliga rättigheterna fortsätter att tillhöra vardagen. Dödsstraffet har återupptagits och friheten har inskränkts ytterligare. Det är både motsägelsefullt och oacceptabelt att regeringen har gett sitt stöd till ett EU-beslut om en mjukare EU-linje mot . måste nu aktivt verka för att EU:s beslut att normalisera relationerna till inte ska permanentas om de kubanska myndigheterna inte genomför reella och genomgripande åtgärder på människorättsområdet, såsom att släppa samtliga politiska fångar fria. och ökande roll som globala aktörer öppnar upp för strategiska frågeställningar och antaganden om ländernas regionala och globala effekter för svensk och europeisk del. EU bör tillsammans med ytterligare utveckla förbindelserna med . De allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna som pågår i skall påtalas och fördömas. Relationerna mellan och måste hanteras på fredlig väg och varje hot om användning av militärt våld avvisas. Det finns såväl politiska och diplomatiska som ekonomiska skäl att stimulera ett ökat utbyte med . EU:s relation till spelar en central roll för utvecklingen av den europeiska säkerhetspolitiken. och EU delar grundläggande demokratiska värden med och har samma vision om frihet och demokrati i världen. Gemensamma ansträngningar och insatser till internationell samverkan inom olika områden såsom demokratifrämjande, kampen mot fattigdom, internationell terrorism och krishantering medför därför säkerhetspolitiskt plus. En stark transatlantisk länk ligger i såväl som intresse. I takt med att den säkerhetspolitiska situationen i har förändrats och nya hotbilder har växt fram har Nato inlett en omstrukturering med ökat fokus mot internationell krishantering. Ett konkret exempel är utvecklingen av Natos snabbinsatsstyrka vars syfte främst är att öka tillgängligheten, insatsförmågan och flexibiliteten vid nyttjande bland medlemmarnas insatsförband. Med Natotoppmötet i har även organisationens geografiska omorientering befästs. Bland annat har ett fördjupat säkerhetspolitiskt samarbete fastslagits med länderna i . Genom Natos beslut att utöka den internationella säkerhetsstyrkans närvaro i har organisationens säkerhetsfrämjande räckvidd vidgats. Nato har därefter bistått den irakiska regeringen i utbildningen av säkerhetsstyrkor samt erbjudit att bistå den Afrikanska unionen (AU) med Natoinsats som stöd till AU:s nuvarande fredsfrämjande insats i i västra . Genom överenskommelsen inom ramen för plus och i har relationen mellan EU och Nato stärkts avseende krishantering. Såväl EU som Nato har understrukit vikten av samarbete, med grund i en ömsesidigt förstärkande samverkan. 6.1FN och internationell rätt FN-reformer och utvecklingen av folkrätten har stått högt på agendan inför . Processen är välkommen och bör kunna stärka FN:s arbete för frihet från nöd, frihet från fruktan och frihet att leva ett värdigt liv. har ansvar att tydligt och aktivt arbeta för ett effektivt och relevant FN. Generalsekreterarens rapport innehåller många intressanta reformförslag som bör kunna genomföras i FN:s beslutsfattande och verksamhet. Tyvärr kunde inte reformprocessen föras framåt i den utsträckning som hade varit önskvärd. Det är viktigt att reformprocessen kan fortsätta. har det yttersta ansvaret för internationell fred och säkerhet. medlemmar har dock visat att de alltför ofta inte tar sitt ansvar att möta och hantera allvarliga internationella hot. Ett av de mer skrämmande exemplen utgörs av folkmordet i . Den långsamma och otillräckliga reaktionen på folkmordet i i västra är det senaste exemplet på bristande politisk vilja. Stater har en skyldighet att tillse att deras medborgare inte utsätts för kränkningar av de mänskliga rättigheterna. måste fortsatt verka för att slutsatserna från i om ansvaret att skydda också omsätts i praktisk mening. Suveräniteten och nationsgränserna får aldrig bli en sköld bakom vilken förtryck och brott mot de mänskliga rättigheterna kan accepteras. I de fall en stat inte har förmågan eller viljan att efterleva sin skyldighet att skydda det egna landets befolkning, måste det internationella samfundet verka för ett sådant skydd, även inom staters territorium. Främjande av de mänskliga rättigheterna skall utgöra en integrerad del i all utrikes- och säkerhetspolitik. och EU skall i sina förbindelser med andra länder och i FN i större utsträckning värna och framhäva demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna som grund för samhällelig utveckling. Det gäller inte minst i och EU:s relationer till , , och med deras allvarliga brister i respekt för de mänskliga rättigheterna. Förhoppningsvis kan beslut att upprätta ett råd för mänskliga rättigheter vitalisera den internationella bevakningen av de mänskliga rättigheterna. Det förutsätter att stater som gör sig skyldiga till grova kränkningar av mänskliga rättigheter inte tillåts vara medlemmar. Det är även viktigt att goda kontakter och en öppenhet för frivilligorganisationer bibehålls. bör själv, och tillsammans med EU:s andra medlemmar, delta i det democracy caucus som har upprättats i FN. Denna grupp verkar för att samordna demokratiska staters arbete inom FN gällande frågor såsom demokratiutveckling och mänskliga rättigheter. En sådan samordning kan leda till att FN kan agera mer slagkraftigt mot övergrepp av mänskliga rättigheter och förtryck i alla former. Inrättandet av den är ett steg i rätt riktning för att värna människors säkerhet. Ytterligare ett steg i rätt riktning vore att uttryckligen inbegripa de två principerna om demokrati och mänskliga rättigheter i FN:s millenniemål att nå en halverad fattigdom 2015. Att FN:s länderteam fått i uppdrag att tydligare främja de mänskliga rättigheterna, vilket redovisas i rapporten larger freedom, är positivt. Likaså att rapporten fastslår att frågor om mänskliga rättigheter tydligare skall beaktas i resolutioner om fred och säkerhet, liksom att dessa frågor skall beaktas i beslutsfattande och diskussioner på alla hålla inom FN-systemet. Ett vanligt förekommande problem är annars att länder inte ansluter sig till internationella konventioner, eller vilket är vanligare, att åtagna förpliktelser i dessa inte uppfylls. Det finns en rad ideella organisationer som gör ett mycket värdefullt arbete när det gäller att övervaka och i ländervisa rapporter redovisa läget om de mänskliga rättigheterna och demokrati. Det är nu dags att också får en utförlig rapport med redogörelser om läget beträffande de principer som organisationen själv är grundad på. bör i FN ta initiativ till att en ländervis granskning redovisas direkt i generalförsamlingen. Därmed tydliggörs vilka länder som bryter mot principerna. Vi noterar att ett enigt utrikesutskott har ställt sig bakom detta förslag. 6.2Kampen mot internationell terrorism Den internationella terrorismen utgör ett av de största hoten mot våra samhällen. Sedan terrorattackerna i och har det skett flera terrordåd i och . , , , Beer Sheva, , , och är samtliga drabbade. Även har drabbats hårt. Gemensamt för dessa attacker är att det främst är civila som har lemlästats och dödats. I grund och botten är terrordåden en attack mot den medmänsklighet och humanitet som genomsyrar varje civilt öppet samhälle och rättsstat, nämligen individens rätt till egen frihet och att denna skall leda till respekt för andras lika värde och rättigheter. För terrorister är demokratin den främsta fienden. Dess konsekvens måste ytterst vara ett försvar av gemensamma värden kring demokrati, respekt för de mänskliga fri- och rättigheterna och rättssäkerhet, som skall sträckas över hela världen. Globala och gränsöverskridande hot såsom den internationella terrorismen avvärjs bäst med utökat internationellt samarbete. Gemensamma insatser måste samordnas och ske i juridisk, civil, och militär samverkan och alltid utövas i enlighet med rättstatens principer. All lagstiftning och alla åtgärder utformas med beaktande av de grundläggande fri- och rättigheterna och respekten för den enskildes integritet. I den pågående globala kampen mot internationell terrorism gäller det att minska riskerna så att människor fritt och med förtroende kan fortsätta med sina normala liv. Då förvägras terroristerna syftet med sina aktioner. Genom att lösa regionala väpnade eller frusna konflikter kan förekomsten av fattigdom, hot mot minoriteter och brott mot grundläggande fri- och rättigheter minskas. kan extremism, internationell terrorism och att stater hamnar i upplösning förebyggas och förhindras. Lika viktigt är att det internationella samfundet bidrar till långsiktig stabilisering och tillsammans med moderata krafter understöder reformer som öppnar upp slutna och totalitära samhällen. På så sätt kan stödet för terrornätverken minskas och det kan hindras att en ny generation som är villig till terrorhandlingar växer upp. I denna del har en sammanhållen och konsekvent utvecklingspolitik, som syftar till att bekämpa fattigdom och skapa långsiktig hållbar utveckling med handel och kunskapsöverföring, liksom att främja demokratisk utveckling och öppna samhällen, stor betydelse. behöver de aktuella terrorhoten motverkas genom ett samordnat och effektivt polis- och underrättelsesamarbete. De ansvariga måste gripas och ställas inför rätta och nätverken rivas upp. Lagstiftningen måste ge och vara det ramverk kring vilket det sker en kamp i rättsstatens namn. Allmänheten måste bättre förberedas inför eventuella terrordåd. Efter terrorattackerna mot inledde Nato operationen Endeavour i . Syftet med operationen var framför allt att övervaka den civila fartygstrafiken och då särskilt fartygstrafik som misstänks ha kopplingar till internationell terrorism. Natooperationen har varit framgångsrik och har både utvidgats och förlängts. har även beslutat sig för att delta i operationen. Att inte deltar i operationen ter sig alltmer märkligt. Från svensk sida borde det finnas ett starkt intresse av att delta i operationen Endeavour, inte minst för att visa att vi tar vår del av ansvaret i kampen mot den internationella terrorismen och den organiserade brottsligheten. Det är en uppgift för både den svenska polisen, säkerhets-, underrättelse- och räddningstjänsten samt försvaret att förebygga och bekämpa internationell terrorism. För att det svenska försvaret skall kunna användas i denna typ av insatser krävs dock förändringar i den nationella lagstiftningen, av den typ som föreslagits i den s.k. 11 september-utredningen. Denna utredning har på grund av revirstrider fastnat i . En ny lagstiftning bör öppna för att försvarets resurser skulle kunna användas vid kvalificerad våldsanvändning mot svåra terroristhot och terrorangrepp. Det är en given utgångspunkt att sådana insatser i huvudsak sker efter framställning från och ledning av de svenska polismyndigheterna. Ett förenklat utbyte av information mellan nationella polismyndigheter bör främjas, förutsatt att det löses med stöd i lag och med beaktande av integritetsaspekten. Ökat utbyte mellan underrättelsetjänster bör möjliggöras. Schengens informationssystem måste t.ex. vara effektivt. Regeringen måste tillse att uppfyller kraven, för vår egen säkerhet men också för den gemensamma trovärdigheten vad gäller EU:s och det internationella världssamfundets kamp mot internationell terrorism och organiserad brottslighet. Vid frysning av tillgångar är det av största vikt att detta görs inom ramen för de lagar som utgör grunden för rättsstater och frihet i demokratier. 6.3Kampen mot spridning av massförstörelsevapen Inom den närmaste tioårsperioden kan det största hotet komma i form av massförstörelsevapen i händerna på internationella terroristnätverk. Biologiska och kemiska vapen utgör här de främsta hoten. Hantering av massförstörelsevapen kräver stor kunskap och ekonomiska resurser, vilket begränsar deras tillgänglighet för en bredare krets. Hjälp från otillförlitliga stater kan dock leda till att massförstörelsevapen kan komma i händerna på terroristorganisationer. Konsekvenserna vore förödande. För svensk del är det viktigt att fullt ut delta i the Initiative (PSI) som syftar till att förhindra transport av massförstörelsevapen, raketer och andra leveranssystem eller material som kan användas vid framställning av massförstörelsevapen. Stater som och har tydliga kärnvapenambitioner. Att på fredlig väg avvärja kärnvapenhotet från länder som och kommer att vara en av de viktigaste uppgifterna som det internationella samfundet står inför . bör i EU driva frågan att EU skall utarbeta en strategi för hur man inom ramen för FN skall agera när ett land som t.ex. eller bryter mot icke-spridningsavtalet. Det pågår en omfattande handel med lätta vapen, såsom handeldvapen, sprängmedel och minor som kan användas såväl till lands som till sjöss. Det är lätt att förvara dessa utan nämnvärd risk för ägarna. är vapnen lätta att använda då det inte krävs någon större kunskap. De passar därmed väl in i terrorledares sätt att arbeta utnyttja svaga och fattiga människor. Organiserad brottslighet och tillgången på dessa vapen har utgjort och kommer framgent att utgöra det vanligaste verktyget för den internationella terrorismen. bör verka för att kontroller av export av vapen och strategiska produkter sker på EU-nivå. 6.4Kampen mot den organiserade brottsligheten Den organiserade brottsligheten, som ofta handlar om människo- och vapenhandel samt narkotika, kan komma att utvecklas på ett sätt som gör den till ett växande säkerhetspolitiskt hot. Alltmer av kriminaliteten är gränsöverskridande och välorganiserad. Den organiserade brottsligheten är i många avseenden en dynamisk, flexibel och snabbt anpassningsbar företeelse. Drivkraften för de kriminella är ekonomisk . I takt med utbyggnaden av infrastrukturen, framför allt i öst-västlig led, kommer vägarna för den organiserade brottsligheten att öka. Särskilt utgör ett problem, eftersom området utgör en korsväg mellan och , som ofta beskrivs som ett nav för organiserad brottslig verksamhet. Balkanstaternas geografiska läge talar för att organiserad kriminell aktivitet kommer att fortsätta spela in i den allmänna brottssituationen i . Kriminella organisationer vet att utnyttja brist på politiska initiativ eller tveksamheter i lagstiftning, på samma sätt som de lär sig att snabbt exploatera tekniska landvinningar. Även korruption är ett effektivt verktyg för brottsliga grupperingar och kommer troligen att öka . Korruptionen är inte bara ett sätt för de kriminella att nå sina syften i utsatta länder, utan också ett hinder för effektivt informationsutbyte länder och myndigheter emellan i kampen mot brottsligheten. Rättsväsendet måste stå starkt och effektivt mot den organiserade brottsligheten och respektera rättsstatens grund och skyddet för den personliga integriteten. Kampen mot den organiserade brottsligheten ställer stora krav på det svenska rättsväsendet. Svenska poliser och åklagare måste kunna utreda och bekämpa den organiserade brottsligheten i samarbete med sina kolleger i andra länder. Det är viktigt att EU förmår bygga upp ett effektivt samarbete mellan nationella polismyndigheter i Europol och mellan nationella åklagarämbeten i Eurojust. Kommunikationen mellan de svenska rättsvårdande myndigheterna måste förbättras likväl som kontakterna för informationsutbyte med kolleger utomlands. Länder i samarbete och i fri handel med varandra utgör en god garant för ökat samförstånd, ökad säkerhet och ett högre eget välstånd. Frihandeln bidrar även till att öppna upp slutna diktaturer och samhällen mot omvärlden och ger näring till ökad respekt och tillämpning av de mänskliga fri- och rättigheterna samt rättsstatliga principer. Att och EU politiskt bidrar till frihandel samt marknadsekonomiska reformer och institutioner är därmed av största vikt. Exempel på detta är EU:s relationer med länder i närområdet som västra , , det östligaste och . Öppenhet och utbyte kommer förhoppningsvis att påskynda utvecklingen mot rättssäkerhet, respekt för de mänskliga rättigheterna och demokrati i exempelvis och södra . EU:s Medelhavssamarbete, inom ramen för den s.k. Barcelonaprocessen, kan på samma sätt öppna länderna vid södra och . Det är hög tid att respekt för de mänskliga rättigheterna och demokrati introduceras i och . Vi ser hur demokratin fått ordentligt fotfäste i och hur syrisk trupp tvingats dra sig ur landet. EU måste både föra dialog och ställa tydliga krav om respekt för de mänskliga rättigheterna och demokrati i samband med upprättandet av frihandelsavtal och allmänt i utvecklingssamarbetet. För utvecklingsländerna är den fria handeln dubbelt viktig. Dels genom att den ger tillträde till EU:s och andra i-länders marknader, dels för att den möjliggör handel och ekonomiskt samarbete mellan . Handeln är av dominerande betydelse då den medför exportinkomster som utlandsinvesteringar spelar en viktig roll för kunskapsöverföring. Det är således viktigt att EU och övriga i-länder undanröjer sina handelshinder mot omvärlden. skall genom EU driva frågan om en avveckling av tullar och handelshinder såväl inom ramen för den pågående Doharundan i () som i det arbete som kommer att följa efter WTO-ministermötet i . Fri handel med jordbruksprodukter bör prioriteras liksom en liberalisering av tjänstemarknaderna och de finansiella marknaderna. Fortsatta handelsliberaliseringar på jordbruksområdet och en genomgripande reformering av EU:s jordbrukspolitik är viktiga delar i en friare världshandel och ett ökat välstånd. Dumpning av subventionerade produkter skall inte tillåtas motverka fattiga länders utveckling av egna marknader. Därmed skulle en långsiktig grund för sunda handelsförhållanden och en snabb och långsiktig välståndsökning kunna läggas. EU bör ta initiativ i WTO genom att för egen del avskaffa de låga tullsatserna, stegvis sänka de högre tullsatserna, direkt avskaffa exportsubventionerna samt stegvis minska jordbrukssubventionerna . Det är lika angeläget att riva de tullar som finns mellan . Vanligtvis växer handelssamarbete fram grannar emellan. Då utvecklingsländernas fattigdom delvis förklaras av bristen på kontakter, handel och ekonomiskt samarbete med grannländer är det av avgörande betydelse att dessa handelsrelationer underlättas. I de fattigaste länderna där problemen är störst på grund av krig, konflikter, hiv/aids, hunger, vanstyre och miljökatastrofer är dock handel och investeringar vanligtvis inte särskilt omfattande. I dessa länder där rättstaten är svag och den ekonomiska utvecklingen är begränsad samt inkomsterna för större delen av befolkningen ligger under fattigdomsgränsen, har det offentliga biståndet en viktigare kompletterande betydelse. Behovet av ökad fri handel och ekonomisk integration gäller även för länder i den muslimska världen där det finns en ekonomisk isolering, kopplad till en offerkänsla och ibland kombinerad med en stark övertygelse om att en utveckling mot frihet och demokrati skulle hota att förändra maktstrukturen i det gamla samhället. Den fria handeln och utvecklingssamarbetet är på så sätt inte bara vitala för ett ökat välstånd utan även viktiga för att förebygga en framväxt av fundamentalism och isolationism. Fattigdomsproblematiken är en av de största globala utmaningar som det internationella samfundet står inför. Över tre miljarder människor lever på per dag.