mot · GT02Ju459 · 2005-10-04 00:00:00 — konstaterar att omfattningen av kontrollåtgärder vid anstalter och häkten i form av grundliga visitationer och urinprovtagningar har minskat. Det vill vi ändra på genom att tillföra resurser så att personalen hinner med och har instrument för att på ett effektivt sätt få kontroll över narkotikan på anstalterna. Man måste även minimera riskerna för att de som försöker komma ifrån sitt missbruk konfronteras med droger på anstalten. Fler urinprov bör införas på kontinuerlig basis. Vid vägran att lämna urinprov ska anmärkningssystemet användas, vilket bland annat ska leda till att den intagne får sin villkorliga frigivning senarelagd. Inför bevakade besök i början av strafftiden anser att man också bör överväga att införa generella regler för övervakade besök den inledande tiden av ett fängelsestraff, exempelvis 13 månader. Det skulle ge narkotikamissbrukare en rimlig chans att komma ifrån sitt missbruk. Narkotikan kommer nästan uteslutande in på anstalten via besökarna och den intagne är sällan drogfri . Stöd till organisationer som Många som sitter i fängelse och som verkligen har en vilja att börja ett nytt liv utan droger och kriminalitet vänder sig till , Kriminellas Revansch i Samhället. bildades av elva före detta fångar. är en stor organisation med 5300 medlemmar och 24 lokalavdelningar runt om i landet. syfte är att hjälpa dem som friges från fängelser så att de får en reell möjlighet att leva ett liv utan brott och droger. Hjälpen kan bestå i allt från bostad, kontakt med myndigheter, öppenvård och arbetsförmedling till påverkansprogram och återfallsprevention. Ledord i är hederlighet, drogfrihet, kamratskap och solidaritet. Ett annat mål är att hjälpa ungdomar så att de inte ska fastna i kriminalitet. Detta arbete drivs genom ett program för förstagångsförbrytare, där dessa får hjälp till insikt om vilka konsekvenser en kriminell livsstil medför. Verksamheter liknande måste få samhällets stöd att arbeta effektivt. När en intagen efter avtjänat straff lämnar anstalten behöver han stöd för att återigen anpassa sig till ett liv utanför murarna och i samhället. Då finns frivården till för att erbjuda stöd med hjälp av lekmannaövervakare, vanliga människor som har ett engagemang och är beredda att finnas till hands för klienten även efter kontorstid. Tyvärr råder det brist på lekmannaövervakare så som ett komplement finns det frivårdare som arbetar som övervakare och de får även vara övervakare åt särskilt krävande klienter. Målet är att runt 65procent av övervakarna ska vara lekmän, men så ligger siffran runt 44procent. Lekmannaövervakares uppgift är att lyssna och vara en vän som den övervakade kan vända sig till och känna förtroende för. Övervakaren ska också visa på ett alternativt sätt att leva. Övervakaren ska också kunna hjälpa till med kontakter med myndigheter. För en klient som är utsläppt från en anstalt och kanske har en lång bakgrund i brottslighet och missbruk är ofta kontakten med myndigheter svår. Han kanske behöver en ny bostad, söka arbete eller ha hjälp med att söka till . För att bli övervakare krävs ingen särskild utbildning. Det spelar ingen roll vad man arbetar med eller vad man har för bakgrund. Det som krävs är ett genuint intresse för människor, ett sunt förnuft och uthållighet. anser att lekmannaövervakare har en viktig uppgift i samhället. Framgången för en frigiven brottsling hänger på vad som händer efter frigivningen. anser att lekmannaövervakarna har en alltför låg ersättning. Det låga arvodet ger en signal om att uppdraget inte anses vara viktigt. Den ersättning som betalats ut till lekmannaövervakare är endast varav är skattepliktiga. Resten av beloppet ska användas till den frivårdsdömdes aktiviteter. Detta är en dålig ersättning för ett så viktigt uppdrag. anser att ersättningen behöver ses över och höjas så att summan upplevs som en rimlig ersättning för uppdraget. Barn som har föräldrar i fängelse Den praktiska och känslomässiga anknytningen till framtiden är barnen. Det gäller i hög grad de föräldrar som sitter på våra anstalter och som i många fall förlorat kontakten med sina barn. Många av dem som sitter på anstalt är föräldrar. Deras barn har precis som alla andra barn behov av sin mamma och pappa. Anstalterna måste därför anpassas efter barns och föräldrars behov av umgänge. Rent konkret åsyftar vi övernattningslägenheter, öppna lekrum där föräldrar och barn kan umgås samt grönområden och lekplats i anslutning till de anstalter där barn vistas under längre besök. Kriminalvården måste anpassas så att barn inte ofrivilligt fråntas rätten att upprätthålla en kontinuerlig kontakt och gemenskap med sina föräldrar då dessa vistas på anstalt. Relation och samlevnad, , är ett program inom kriminalvården som enbart riktar in sig på sexualbrottslingar. drivs det på försök på Skogomeanstalten, men tanken är att behandlingen ska finnas på fler anstalter. En sexualbrottsling skiljer sig i allmänhet på många punkter från den traditionella brottslingen. Ofta har han fungerat bra som samhällsmedborgare och uppvisar inte någon kriminell attityd till samhället. I stället har han sina problem i närrelationer. I nästan samtliga fall hittar man obearbetade problem från misslyckade relationer eller olösta problem från uppväxten. är en svensk version av ett kanadensiskt program och innehåller 78timmars behandling och kan individualterapin användas som ett komplement. träffas sex till åtta intagna i grupp . Programmet leds av två handledare men kräver ett aktivt arbete även av den intagne. anser att det ska vara obligatoriskt för dem som återfaller i sexuella brott att delta i programverksamhet om de vill tillgodoräkna sig möjlighet till villkorlig frigivning. Farmakologisk behandling, vilket innebär att man med läkemedel sänker förekomsten av manligt könshormon hos patienten, kan ha kortsiktig framgång och ska användas i kombination med psykologisk och social terapi. Kemisk kastrering är ingen behandlingsmetod utan dämpar bara symptomen. Man behöver alltså annan behandling, som psykologisk eller psykoterapeutisk behandling, som riktar sig till de riskfaktorer som ligger bakom. Sexualbrott handlar inte bara om den sexuella driften, utan det kan vara väldigt många faktorer som finns med bakom, till exempel dynamiska riskfaktorer, som kognitiva förvrängningar: att man tycker det är okej att ha sex med barn, eller brister i att relatera och känna empati. Dessa faktorer kan man påverka genom att man medvetandegör dem och tränar. Det kan även vara så kallade historiska faktorer, som inte går att påverka, till exempel att förövaren har varit utsatt för övergrepp själv eller tidigare våld i familjen. Av forskning har framkommit att enbart kemisk kastrering inte kan fungera som behandlingsmetod; den måste kombineras med annan behandling. Farmakologisk behandling i kombination med annan typ av psykoterapeutisk behandling ska kunna användas på pedofiler och på våldtäktsmän som återfallit i brott, under den sista tredjedelen av straffet, för att villkorlig frigivning ska kunna komma i fråga. Den för sexualbrott dömde pedofilen ska dels delta i programverksamhet på komma till självinsikt, dels bör han under den sista tredjedelen av straffet, då han är villkorligt frigiven, ordineras medicinering. På så sätt ges ett starkt incitament att gå i behandling. Det finns fler livstidsdömda på svenska anstalter än . har antalet livstidsdömda mångdubblats. 1989 fanns 20 livstidsdömda, 1999 var antalet 87. uppgick antalet livstidsdömda till 140. Dessvärre tycks denna grupp växa i antal, vilket beror dels på utdömda straff, dels på en mer restriktiv hållning i fråga om att bevilja nådeansökningar. Trycket från samhället har lett till att regeringen ändrat sin praxis att bevilja nåd. beviljades den som var dömd till livstidsstraff nåd och straffet tidsbestämdes. Livstidsstraffet omvandlades då till och den dömde släpptes villkorligt efter halva tiden. I praktiken innebar detta att livstidsstraffet motsvarade sju till i fängelse. har de livstidsdömda som suttit längst avtjänat utan att nåd har beviljats. vill avskaffa livstidsstraffet och införa tidsbestämda straff. Ett tungt skäl för det är att den dömande makten då hålls isär från den verkställande. Det är inte regering utan domstol som ska fastställa straffet. Som situationen ser ut dömer domstolen till livstids fängelse, varefter regeringen genom nåd omvandlar straffet till ett tidsbestämt fängelsestraff. Benådning sker alltmer sällan. Nådepraxis innebär att ett livstidsstraff omvandlas till ett tidsbestämt straff . Påföljden blir genom ett tidsbestämt straff förutsägbar och politiskt neutral. Livstidsstraffet bygger på inställningen att vissa människor saknar vilja att bli bättre. Det finns heller inget som talar för att ett livstidsstraff har större preventiv effekt än ett tidsbestämt straff. Dessutom skulle en lagförändring inte självklart innebära mildare påföljder. Regeringen bör återkomma med förslag om en utredning av livstidsstraffet samt förslag om att ersätta livstidsstraffet med ett tidsbestämt straff. Som jämförelse kan nämnas att har ersatt livstidsstraffet med ett tidsbestämt straff . I väntan på att frågan om livstidsstraffets vara eller icke vara utreds och beslut fattas, måste anstaltsvistelsen för livstidsdömda förändras så att det skapas ett bättre klimat och större säkerhet på avdelningarna. Livstidsdömda befinner sig i en speciell situation som medför särskilda påfrestningar för dem själva men som även skapar svåra förutsättningar för personalen. Att exempelvis blanda korttidare med långtidare anses som olämpligt men har skett kontinuerligt. Det finns välgrundade skäl att ägna de livstidsdömdas situation särskild uppmärksamhet både ur säkerhets-, omvårdnads- och rehabiliterings/påverkanssynpunkt. Även efter att ett långt tidsbestämt straff har avtjänats finns tillfällen då dömda bedöms vara så svårt psykiskt störda att det inte finns någon möjlighet för dessa att gå tillbaka ut i samhället. De är en fara både för sin egen och andras säkerhet. Den fortsatta påföljden måste verkställas utanför rättspsykiatrin och genom kriminalvårdens försorg, utan att vara ett regelrätt fängelsestraff. En tillvaro där den dömde kan leva ett människovärdigt liv utan att man riskerar att andra människor kommer till skada. En form av internering som kontinuerligt ska omprövas. Elektroniskt övervakade permissioner och frigivningar föreslår att permissioner ska kombineras med elektronisk övervakning för att minska risken för avvikelse. Det är viktigt att kontrollen av dem som beviljas permission är effektiv. De utvärderingar som har gjorts av verkställighet i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll har visat på ett övervägande positivt resultat. De erfarenheter kriminalvården erhållit skulle kunna användas även i andra sammanhang. Så skulle till exempel elektronisk övervakning kunna införas som en extra säkerhetsåtgärd vid permissioner och frigångar. En försöksverksamhet bör inledas. Permissionen är det första steget ut i frihet och en nödvändig del i frigivningsprocessen. Tyvärr är den också ett vanligt tillfället att rymma från ett fängelsestraff. Antalet beviljade permissioner sjönk efter Malexandermorden. har de dock ökat i antal igen. 2004 beviljades 40000 permissioner. Av permissionerna 2004 missköttes genom uteblivande. Efter Malexandermorden och andra misskötta permissioner då allvarliga brott begåtts, har man haft en mer restriktiv hållning till permissioner. När sanktioner vidtas mot dem som missköter sig drabbas även de som sköter sig. permanentades intensivövervakning med elektronisk övervakning som påföljd i stället för kortare fängelsestraff efter att ha bedrivits som försöksverksamhet. som intensivövervakning med elektronisk kontroll är en betydligt mindre kostsam påföljdsform än fängelse fyller den viktiga funktioner av humanitär karaktär. Bland annat ges de som är dömda till denna påföljd en helt annan möjlighet att upprätthålla social, familje- och arbetsmässig kontinuitet, vilket är oerhört betydelsefullt för deras fortsatta liv och för deras familjer. vill också kombinera förslagen om trestegsanstalt och elektronisk övervakning, vilket skulle förbättra frigivningssituationen ytterligare för den intagne som sköter sin verkställighet. Detta skulle också fungera som en stimulans för alltfler att börja ett nytt liv . Platsbrist i häkte och på fängelser Situationen för landets häkten är allvarlig. Medelbeläggningen har ökat kraftigt. 2004 var medelbeläggningen . Trängseln på häktena beror såväl på en ökning av antalet häktade som på en ökning av dem som väntar på anstaltsplats. Denna ökning beror i sin tur på att det är fullt på anstalterna. Bristen på häktesplatser leder till att möjligheterna att flytta fångar inne på fängelserna minskar. Att kunna flytta interner är nödvändigt för att exempelvis splittra upp gängbildningar eller att sära på missbrukare och icke missbrukare. Det är inte acceptabelt att redan dömda personer ska sitta i häkte i väntan på anstaltsplats eller att omhändertagna av polis ska hamna i fyllecell därför att lokalerna är upptagna. Kriminalvården behöver resurser för att kunna uppfylla målsättningarna. Det är ett gott tecken att kriminalvården har tagit fram en plan för hur 1100 nya anstaltsplatser och häktesplatser ska inrättas för att minska på trycket i kriminalvården. Det återstår att se om kriminalvårdens planer blir till verklighet. Kostnaden för utvisades hemresor Enligt 9 kap. 1 § utlänningslagen (1989:529) är en utlänning som utvisas skyldig att betala kostanden för sin egen resa till den ort dit han sänds. Vad gäller ersättningen en intagen erhåller under anstaltsvistelsen gäller enligt 44§ KvaL att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, meddelar föreskrifter beträffande användningen av ersättningen. Regeringen har delegerat denna befogenhet till . har reglerat att av den intagnes ersättning ska innehållas för permissions- och frigivningsändamål. Enligt är det möjligt att använda dessa medel också för den dömdes hemresa i samband med utvisning. Detta förutsätter dock att den intagne samtycker till det. För det fall att den intagne inte frivilligt vill betala sådant som han är skyldig att betala, till exempel kostnaden för hemresa, gäller i princip samma regler som för indrivning av fordringar från andra människor i samhället. Det krävs alltså en dom som kan verkställas. Detta är under all kritik. Det är stötande att kriminalvården inte har befogenhet att utan den intagnes samtycke betala ut kvarhållna medel för att täcka kostnaderna för hans hemresa. Regeringen bör ges i uppdrag att återkomma till med ett lagförslag som innebär att kriminalvården får befogenhet att utan den intagnes samtycke betala ut medel för att täcka den utvisades hemresa. Efter den senaste tidens rymningar har en debatt om svensk kriminalvård väckts till liv. I ett försök att verka handlingskraftiga föreslår Socialdemokraterna att ett nytt säkerhetsfängelse ska byggas och pengar är inga problem. Det är nytt ljud i skällan. anser att det är bra att säkerheten skärps och att fler fängelseplatser kommer till men vill betona att detta inte kommer att minska de intagnas vilja att rymma, snarare tvärt om. Dessutom riskerar superbunkrar av det slag som planeras att bidra till dålig stämning på anstalter, vilket kan skapa än mer problem där. Därför motsätter sig denna typ av säkerhetsanstalt. I stället bör nuvarande fängelser ses över säkerhetsmässigt. Det finns mycket att göra för att komma till rätta med rymningsproblematiken. Skapa en kriminalvård värd namnet! Kriminalvården får inte vara enbart en plats där man förvarar farliga personer, dessa personer måste få den vård och den utbildning de kan behöva i livet utanför murarna. På detta måste satsas resurser. Det är också grundläggande att kriminalvården sätter in åtgärder som gör det svårare att planera och genomföra en fritagning. Mobiltelefoner ska inte finnas på anstalter. Om de mot förmodan ändå finns ska de vara verkningslösa, genom att störningssändare sätts upp. Detta ska ske omgående. Vidare ska kriminalvården utnyttja sin möjlighet att utöva inpasseringskontroll av alla som passerar porten. Det är viktigt inte bara för att mobiltelefoner och vapen inte ska finna sin väg in på fängelserna, utan kanske ännu mer för att hindra att narkotika förs in. Uppvärdera kriminalvårdsyrket och inför bättre kontroll av dem som arbetar inom kriminalvården. Sedan det misstänkts att anställda inom kriminalvården varit delaktiga i förberedelserna till åtminstone en fritagning är det tydligt att behovet av bättre kontroll av de som ska få anställning inom kriminalvården har vuxit. När en rymning genomförts är det viktigt att samhället och myndigheten reagerar. Den som rymt ska därför sättas under disciplinära åtgärder som kan verka avskräckande från att försöka rymma igen. anser att en lagstiftning mot rymningar bör komma till stånd. Om detta vill se en utredning. Rymningar ska vara olagliga eftersom det skulle vara en tydlig signal till både samhälle och intagna att det inte är acceptabelt att rymma. Rymningar kostar stora belopp för polisen, pengar som borde användas på annat håll. Det är självklart att den som blir intagen på anstalt ska lämna in sitt pass för att vid frigivningen få det tillbaka. Skulle det vara så att den intagne inte hittar eller vägrar att lämna in sitt pass ska detta förklaras ogiltigt. Detta för att förhindra att de som dömts till fängelse olovligen lämnar landet eller att passet kommer i orätta händer. Detta är en skärpning av lagen som införs . Enligt den ska den som avtjänar fängelsestraff inte kunna få pass. Passet ska återkallas. har i en överenskommelse med kommit fram till att alla som blir intagna på anstalt ska bli av med sitt pass. Skånberg (kd)