mot · GT02N238 · 2005-09-23 00:00:00 — Det främsta instrumentet för att säkra ett ökat marknadstillträde i först och sedan WTO är genom förhandlingar om tullsänkningar. Detta har skett återkommande , och det går därför inte att identifiera effekterna från varje enskild förhandling. Resultatet är dock, enligt en rapport från , att i-ländernas tullar på industrivaror successivt har reducerats till genomsnittligt mycket låga nivåer. Vid en närmare granskning kan dock konstateras att tullsänkningarna varit mer begränsade eller i vissa fall rentav obefintliga för varor av särskilt intresse för , t.ex. textil och konfektion (teko). I genomsnitt möter därför högre tullar än i-länderna vid export. Tullarna är också generellt sett betydligt högre i än i i-länderna. För är marknadstillträdet för industrivaror därmed mer begränsat än i i-länderna. Det multilaterala regelsystemet utvidgades genom Uruguayrundan med två nya avtal, för tjänstehandel (Gats) och immaterialrätt (Trips), samt avtal för att på teko- och jordbruksområdet rätta till avsteg från Gats normala principer. Än så länge har marknadstillträdet endast ökat marginellt för tjänster (utom för telekommunikationstjänster och finansiella tjänster) och jordbruksvaror. och Gats har dock lagt en grund för fortsatta förhandlingar och garanterar ett minsta möjliga marknadstillträde. Avregleringen av handeln med tekoprodukter kommer däremot att leda till avsevärda förbättringar i marknadstillträdet. I synnerhet förväntas konkurrenskraftiga asiatiska som , och att gynnas av detta. Ett viktigt instrument för att garantera ett ökat marknadstillträde är den grundläggande principen i om mest gynnad nation (MGN), dvs. att varje tullsänkning som görs automatiskt utsträcks till alla övriga medlemmar. MGN-principen har haft en stor betydelse för att öka marknadstillträde. MGN-principen gäller oavsett om man deltar aktivt eller ej i olika tullförhandlingar. På detta sätt kan länder som står utanför olika överenskommelser eller avtal agera fripassagerare och ändå komma i åtnjutande av den tullfrihet och de tullsänkningar som avtalats mellan andra länder. Detta gynnar i synnerhet de mer resurssvaga , som har svårt att delta i alla avtal. Detta gäller samtliga minst utvecklade och en majoritet av de medelutvecklade . WTO-medlemarna kan dock göra avsteg från MGN-principen genom att bl.a. sluta regionala eller bilaterala frihandelsavtal med andra länder för att sinsemellan kunna avtala om mer långtgående tullsänkningar och tullfrihet. har dessa avtal drastiskt ökat i antal med påföljd att MGN-principens betydelse i världshandeln har minskat. Effekten av denna utveckling slår olika på olika länder. För vissa länder (t.ex. , ) har marknadstillträdet i och EU förbättrats kraftigt. De länder som inte omfattas av dessa avtal får dock räkna med att drabbas av ökad diskriminering inte i absoluta men i relativa termer. Därmed är mest gynnad nations-behandling för dessa (vanligtvis fattigare) länder ofta liktydigt med minst gynnad nations-behandling. En annan grundprincip i är den om s.k. nationell behandling. Denna princip innebär att importerade varor inte får diskrimineras jämfört med samma slags inhemska varor när varorna väl har passerat gränsen. Denna princip har inte, som MGN-principen, urholkats av utvecklingen utanför WTO . I stället har den stärkts genom att det nya tvistelösningsförfarandet förbättrar förutsättningarna för efterlevnad. En ansenlig del av de tvister som behandlas inom WTO gäller just brott mot nationell behandling. En annan central princip i är förbudet mot kvantitativa restriktioner (kvoter). Detta förbud har i huvudsak respekterats med undantag för två områden som varit särskilt viktiga för : jordbruksvaror och textilvaror. Genom tillkomsten i WTO av jordbruksavtalet respektive avtalet om textil och konfektion rättades denna avvikelse till och användningen av kvantitativa restriktioner upphörde att gälla . Ett olyckligt undantag blev EU:s restriktioner på Kinakläder . Bistånd och frihandel ett slagkraftigt par Katastrofen i har medverkat till att biståndsviljan hos enskilda människor ökat. Som liberal välkomnar vi detta. Solidaritet med dem i världen som har det sämre än oss själva är en av liberalernas viktigaste frågor. Bistånd behövs därför både kortsiktigt vid akuta humanitära kriser som naturkatastrofer, svält och krig, men också långsiktigt för att stärka demokrati, rättsstat och institutioner som främjar marknadsekonomi och privat äganderätt. Men bistånd kan aldrig ensamt lösa världens problem eller bli ett alternativ för öppen global ekonomi. Frihandel är förutsättningen för att bekämpa fattigdom. Frihandel är bästa redskapet för att skapa stabilitet och säkerhet. Bästa sättet för att stödja de katastrofdrabbade områdena, som andra länder, är genom att trycka på för en snabbare ratificering av utvecklingsrundan. Genom att underlätta tillgången till marknaden för t.ex. de drabbade och andra bidrar vi till en bättre och rättvisare fördelning av resurserna som kan användas för att minska fattigdomen, vilket i sin tur förstärker ländernas förebyggande arbete för att motverka liknande naturkatastrofer .