mot · GT02MJ518 · 2005-10-05 00:00:00 — 2004/05:177 att man avser att vidta åtgärder för att förbättra prövningen i de djurförsöksetiska nämnderna. instämmer i huvudsak med dessa förslag. Transplantation av vävnad från djur till människor kallas xenotransplantation. används xenotransplantation bl.a. vid behandling av diabetes, då insulinproducerande celler från grisar injiceras i människokroppen. Tankar finns på att transplantera hela organ, till exempel hjärtan eller njurar, från djur till människor. Om ett djur i övrigt levt ett fullgott liv ser det som etiskt berättigat att ta organ från det djuret för att transplantera in i en människa om det kan minska människans lidande. En viss oro finns för en eventuell smittspridning mellan djur och människa. Detta tillsammans med andra osäkerhetsfaktorer gör att försiktighetsprincipen måste tillämpas vid forskning och kliniska tillämpningar. Den medicinska vetenskapens framsteg har väckt förhoppningar om att det skall vara möjligt att föda upp djur med mänskliga organ, som vid behov skall kunna transplanteras till behövande människor. Som tidigare nämnts skall varje djur kunna leva ett liv som har ett egenvärde för djuret i fråga. Det är därför inte acceptabelt att ett djur föds upp enbart i syfte att vara ett reservdelslager för människan, om det underminerar djurets möjligheter till naturligt beteende eller om det till följd av det främmande organet får nedsatt välbefinnande. Då samhällets resurser till medicinsk forskning är begränsade bör forskningen kring ersättning av mänskliga organ i första hand syfta till utveckling av konstgjorda organ eller organ som inte kräver en djurkropp för att kunna odlas. Dessa synpunkter på xenotransplantation bör ges regeringen till känna. Det är viktigt att de etiska ramarna för xenotransplantation diskuteras och blir föremål för politiska beslut. Enligt kristdemokratiska grundprinciper har människan ett ansvar att värna andra levande varelser, vilket innebär att vi skall ta väl hand om djuren och sörja för att de får leva ett så naturligt liv som möjligt. Stress, smärta, lidande och skador hos djuren skall så långt möjligt undvikas. Det europeiska samarbetet syftar till fred och förståelse mellan folken. Det innebär att de olika länderna måste närma sig varandra med en ödmjuk inställning till varandras samhällen och kulturer. Å andra sidan är ett förtroendefullt samarbete inte möjligt om det inte bygger på vissa gemensamma normer. Tjurfäktning är en frånstötande form av djurplågeri. När EU harmoniserar sina regler mot djurplågeri inom jordbruket och andra områden är det inte rimligt att i längden acceptera tjurfäktningar i dess nuvarande form. bör därför aktivt verka för att EU upprättar ett program för hur den djupt rotade folkliga tradition som tjurfäktning utgör kan transformeras till en mer acceptabel form av underhållning som är i överensstämmelse med EU:s normer om djurskydd. En konstruktiv dialog bör eftersträvas med företrädare för denna företeelse och spanska myndigheter. Grunden för EU:s politik måste dock vara att onödigt plågande av djur enbart för människans nöjes skull är oacceptabelt. Detta bör ges regeringen till känna. 7.2Sexuella övergrepp mot djur I 16:13 står att om någon uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, genom misshandel, överansträngning eller vanvård eller på annat sätt, otillbörligen utsätter djur för lidande skall denna dömas för djurplågeri. Innan lagen ändrades 1944 var det handlingen som bedömdes, dvs. att tidelag var förbjudet. är det i stället effekten, dvs. djurplågeriet, som är förbjuden. Som lagen är skriven finns det risk för olika tolkningar. Därför bör ett explicit förbud mot tidelag återinföras. Det finns ingen situation då det kan betraktas som legitimt att en människa utnyttjar ett djur sexuellt. Den passivitet som djur ofta uppvisar vid övergrepp, och som uppfattas som att djuret går med på handlingen, är enligt etologer i stället en försvarsmekanism där djuret går in i ett tillstånd av apati för att fly verkligheten. Enligt leder sex mellan människa och djur till att djuret blir både fysiskt skadat och mentalt lidande. Bevisningen i fall av sexuellt utnyttjande av djur är alltid svår. Därför måste polisen få lättare att utreda dessa ärenden. Handläggningstider av brott mot djurskyddslagen kan dock ta och prioriteras ofta ned. Det finns en rad anledningar till detta. Möjligheten för polisen att prioritera djurskyddsärenden genom ökade resurser är ett sätt att minska handläggningstiderna, men till stor del skulle handläggningen kunna effektiviseras och snabbas upp genom andra åtgärder och riktlinjer. saknas riktlinjer för hur djurskyddsärenden skall hanteras av polis. Detta resulterar i variation i hantering mellan olika polisdistrikt. Utan tydliga riktlinjer skapas också osäkerhet för polisen. Ärendena lämnas i stället att hanteras efter bästa förmåga. presenterade resultatet av en undersökning av förekomsten av sexuellt utnyttjande av djur i . konstaterar att hästar är det djur som utsätts för flest övergrepp av sexuell karaktär i . I rapporten redovisar myndigheten 161 fall. Även i det material med djurpornografi som finns på Internet förekommer hästar, men här är även hundar vanligt förekommande. Enligt rapporten ökar antalet rapporterade fall av sexuellt utnyttjande av djur i , men det är svårt att bedöma om fenomenet blivit vanligare eller om medvetenheten om problemet blivit större. menar att djur regelmässigt befinner sig i en beroendeställning till människan och därför är särskilt skyddsvärda. Myndigheten menar vidare att bestämmelserna i nuvarande lagstiftning är otillräckliga. Regeringen bör lägga fram förslag om lagstiftning som explicit förbjuder sexuellt utnyttjande av djur. Av framgår att polisens IT-brottsenhet konstaterar att tillgången på djurpornografiskt material på Internet i princip är obegränsad. Nästan varje pornografisk sida har någon länk till en sida med djursex. I 4 § granskningslagen (lag 1990:886) står följande att läsa: Framställningen i en film eller ett videogram eller en del därav får inte godkännas för visning, om händelserna skildras på sådant sätt och i sådant sammanhang att framställningen kan verka förråande. Vid bedömningen skall särskilt beaktas om framställningen innehåller närgångna eller utdragna skildringar av grovt våld mot människor eller djur, skildrar sexuellt våld eller tvång eller skildrar barn i pornografiska sammanhang. Problemet med innehav och spridning av djurpornografiskt material är en komplicerad fråga som måste beaktas utifrån tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Det viktigaste är dock att komma till rätta med problemets kärna, nämligen själva övergreppen. Att människor hotas, skadas och till och med dödas av kamphundar får aldrig accepteras. I har många blivit skadade till följd av angrepp från kamphundar. Det exakta antalet kamphundar som finns i är inte känt eftersom de vanligen inte är registrerade. Men polisen bedömer att det rör sig om drygt 2 000. anser att det behövs en tuff lagstiftning mot kamphundar. I och krävs det licens för att inneha vissa hundraser. I finns lagstiftning som kräver att alla pitbullhundar steriliseras. Flera tyska delstater har krav på hundkörkort för innehavare av kamphundar. 7.3.1Tydlig lagstiftning om polisens möjligheter att ingripa mot hundägare Polisen måste få en klar och tydlig lag vad gäller omhändertagande av hundar. Polisen skall snabbt kunna ingripa vid misstanke om att hundägaren använder hunden i hotsyfte eller vid misskötsel och omhänderta hunden och låta hunden genomgå ett mentaltest. Detta skall gälla både märkta och omärkta hundar. Förslagen i utredningen i rätta händer (SOU 2003:46) bör tas till vara och genomföras. Detta bör ges regeringen till känna. 7.3.2Lagstifta mot avel av kamphundar Enligt djurskyddsförordningen är det förbjudet att avla fram kamphundar. Med kamphund avses här hund som (1) har extremt stor kamplust, (2) blir lätt retade och biter, (3) bara med svårighet kan förmås avbryta ett angrepp och (4) har en benägenhet att rikta sitt kampintresse mot människor eller andra hundar. Men förordningen är enligt polisen verkningslös eftersom det är svårt att få exempelvis en pitbullterrier att uppfylla samtliga fyra kriterier som anges. Utredningens förslag om ändring i djurskyddsförordningen är bra och bör genomföras. Detta bör ges regeringen till känna. anser att resurserna till det lokala och regionala djurskyddet inte står i relation till uppgifterna. granskning (RRS 2003:1) bekräftar den bilden. Därför bör regeringen närmare överväga hur resursbehovet skall tillgodoses samt om uppgifterna eller regelverket till någon del behöver omprövas. Detta bör ges regeringen till känna. Det är i kommunerna som den största delen av djurskyddsarbetet utförs. På nivå finns inom djurskyddet totalt cirka 140 inspektörsårsarbetskrafter. allmänna råd skall ge praktisk vägledning till kommunernas tillsynsverksamhet. har kommunernas samlade resurser för djurskydd ökat. (RiR 2003:1) konstaterar dock att ökningen av resurser inte medfört motsvarande ökning av inspektionsverksamheten. Ungefär hälften av kommuner finansierar delvis sin tillsyn genom avgifter. av kommunerna finansierar all sin tillsyn genom avgifter. menar att kommunerna skulle kunna öka sina resurser för tillsyn genom att i ökad grad använda avgifter. Konkurrensskäl talar för att tillsynsavgifterna skall vara av liknande storlek i olika kommuner. Det är inte rimligt att det som i en kommun är gratis, i en annan kommun skall kosta djurhållaren . Det är angeläget att djurskydd och livsmedelssäkerhet harmoniseras; är de lokala variationerna för stora. Det behövs en balans som medför att föreskrifterna skapar en sådan harmonisering som upplägget av det lokala tillsynsarbetet kan anpassas efter lokala förhållanden. För att uppnå önskvärd likformighet behöver tillsynen samordnas centralt. Vikten av att djurhållare i olika delar av landet behandlas på ett så långt möjligt likvärdigt sätt bör beaktas. föreslår att ger regeringen till känna att det är viktigt att tillsynen av djurhållare i olika delar av landet är likvärdig. 8.2.1Finansieringen av den lokala tillsynen I proposition 2004/05:72 uttalade regeringen att tillsynsavgifterna skulle höjas betydligt. är negativa till höjda avgifter. Bland svenska beslutsfattare och konsumenter finns en samsyn kring att skall ha höga ambitioner vad gäller livsmedelssäkerhet och djurskydd. Detta medför naturligtvis kostnader för t.ex. tillsyn som måste betalas. konkurrerar svenska livsmedelsproducenter på en gemensam europeisk marknad. I undersökningar av betalningsvilja brukar betalningsviljan vara hög att betala för de mervärden som finns i svenska livsmedel. I praktiken har emellertid konsumenten en klar tendens att välja det billigaste alternativet. En målsättning bör vara att myndighetsutövning i princip skall vara skattefinansierad. föreslår därför att endast förnyade inspektioner till följd av avvikelser från regelverket skall avgiftsbeläggas. Inspektioner som inte föranleds av anmärkningar bör inte avgiftsbeläggas, eftersom detta innebär att man straffar ett kollektiv där de flesta är skötsamma. Avgifterna för de förnyade inspektionerna bör fastställas på central nivå och skall ej överstiga kommunernas självkostnader för desamma. Detta bör ges regeringen till känna. Kostnaden för reguljär tillsyn och kontroll enligt nationell lagstiftning skall inte vältras över på producenten och därmed på konsumenten. I stället bör vi betala detta via skattsedeln. Staten bör följa finansieringsprincipen. Kommunerna bör därför kompenseras ekonomiskt för sina minskade intäkter. antogs EU-förordningen 882/2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd. I denna förordning finns nya regler om tillsynsavgifter som skall börja gälla fr.o.m. . För vissa delar av kontrollen skall det vara obligatoriskt att ta ut en avgift. Förordningen utgör bakgrund till den statliga utredningen livsmedels-, djurskydds- och foderkontroll (SOU 2005:52) som presenterades . Länsstyrelserna har ansvaret för djurskyddet inom länet. De ansvarar för tillsyn av veterinärpraktiker och samordnar smittskyddet i länet. har ansvar för djurskyddsutbildning och för att samordna den kommunala djurskydds- och livsmedelstillsynen. har rätt att utfärda förbud mot att inneha djur och beslutar om omhändertagande, försäljning och avlivning av djur. är vidare överprövningsmyndighet för djurskyddet och prövar kommunens beslut om det överklagas. förprövar och inspekterar även djuranläggningar. Länsveterinären har det övergripande ansvaret för arbete med djurskydd. understryker att länsstyrelsernas resurser inte varit i nivå med de uppgifter som regeringen och lagt på dem. Länsveterinärerna menar att länsstyrelserna väljer bort uppgifter inom djurskyddet på grund av bristande resurser. anser att länsstyrelsernas och andra myndigheters resurstilldelning skall stå i proportion till deras ansvarsområden. 9.1En ny organisation av veterinärväsendet har i begärt en förändring av organisationen av veterinärväsendet i . Dagens svenska veterinärväsende fungerar dåligt på grund av dubbla roller, som leder till jävssituationer och osund konkurrens. I slutänden är det kvaliteten på veterinärvården som drabbas. Konkurrenssituationen för privatpraktiserande veterinärer är ohållbar på grund av att genom distriktsveterinärorganisationen (DVO) bedriver veterinärverksamhet och konkurrerar med privata veterinärer som man utövar myndighetsansvaret över veterinärverksamheten. Dessutom subventioneras DVO:s verksamhet via skattsedeln, vilket snedvrider konkurrensen till nackdel för privatpraktiserande veterinärer. Ett välkommet uppvaknande från regeringens sida har skett då man i proposition 2001/02:189 En ny djurskyddsmyndighet lyfter fram att flera utredningar visar att dagens veterinärorganisation och djurskyddstillsyn är behäftad med brister. En viktig brist i nuvarande organisation är att veterinärerna ibland kan hamna i en jävssituation då de också har tillsynsobjektet/bonden som kund. Detta kan leda till osämja mellan veterinären och tillsynsobjektet. Det är även otillfredsställande att veterinärinsatser för sällskapsdjur finansieras via skattesedeln. På förslag av revisorer beslutade (2002/03:MJU10) att ge regeringen i uppdrag att tillsätta en oberoende utredning med uppdrag att lösa problemen med fördelningen av det statliga bidraget till distriktsveterinärorganisationen, statens ansvar för sällskapsdjuren och dubbla roller, dvs. distriktsveterinärernas dubbla roller som myndighetsutövare och praktiserande veterinärer. Vidare beslutade att en oberoende utredning bör ges i uppdrag att redovisa hur omfattande bristerna i djursjukdata är, vad de beror på och vad bristerna har inneburit för statistikens användbarhet. Utredningen om djursjukdata tillsattes . Den viktigare utredningen om distriktsveterinärernas dubbla roller tillsattes först . Det är märkligt att det kan ta att skriva ett enkelt direktiv på 13 A5-sidor. har i tidigare motioner föreslagit att distriktsveterinärorganisationen (DVO) avskaffas och att resurser för myndighetsutvöning förs till länsveterinärorganisationen. På tillsynsenheterna skall kompetensen vara stor och veterinärerna förbjudna att ha egen praktik, åtminstone för djur som finns inom tillstånds- och tillsynspliktig verksamhet. På slakterierna ändras ingenting förutom att besiktningsveterinärerna blir förbjudna att ha praktik (åtminstone på animalieproducerande djur). förslag innebär bl.a. att jäv inte uppstår lika lätt mellan veterinärer och kunder/bönder då veterinären inte får ha tillsynsobjektet som kund. Förslaget innebär också att personer utan sällskapsdjur slipper finansiera veterinärvård till dessa via skattesedeln. Kompetensen hos veterinärerna och djur- och hälsoskyddsinspektörerna kommer också att stärkas. bör tillkännage för regeringen som sin mening att vad som ovan sagts skall vara utgångspunkten för en ny organisation av veterinärväsendet. 9.2Besparingspotential inom distriktsveterinärorganisationen (DVO) () genomdrev 1995 en omorganisation av distriktsveterinärsystemet enligt en modell som i ett remissyttrande från RRV kritiserades för att bli alltför kostsam. Trots att en tredjedel av den dåvarande distriktsveterinärkåren valde att övergå till privat verksamhet förblev statsanslaget oförändrat. Det innebar att organisationen har fått ca , 2000 få , att fördela på sina då 240 anställda mot tidigare 340 anställda distriktsveterinärer. I budgeten för ökades åter anslaget till , med hänvisning till ett underskott i verksamheten som främst påstods bero på en kraftig förändring av semesterlöneskulden. var anslaget uppe i 94 miljoner. anser att det är rimligt med en besparing på på anslaget 42:2 Bidrag till distriktsveterinärorganisationen utan att det ger skadliga effekter på verksamheten. (RiR 2003:1) riktade kritik mot som huvudman för distriktsveterinärorganisationen. har inte utbildat eller använt veterinärerna i någon större utsträckning som en resurs i djurskyddsarbetet. Enligt bedömning har däremot länsveterinärernas ansvar och arbetsuppgifter inte alltid stått i proportion till de resurser som de tilldelats i sina län. upplevde det troligen största foderspridda utbrottet av salmonella i modern tid, då foder smittat med salmonella spreds till cirka 50 svinbesättningar. Denna incident visar på behovet av god foderhygien och kompetens inom foderhygienområdet. Det föreligger behov av ytterligare forskning inom området, inte minst vad gäller modeller för sanering av besättningar inklusive foderanläggningar och bedömningar av risken för spridning av salmonellasmitta vidare i livsmedelskedjan. har staten investerat mycket i att förebygga, kontrollera och bekämpa inhemska djursjukdomar och zoonoser. I och med dessa program kan de direkta kostnaderna för bekämpningen vid akuta sjukdomsutbrott hållas nere, därmed också statens långsiktiga kostnader eftersom djurägarna har lagbunden rätt till ersättningar vi sådana utbrott. Dessa uppbyggda kontroll- och bekämpningsprogram är grunden i den svenska modellen för god djurhållning och livsmedelssäkerhet. Under EU-ordförandeskapet drev den förebyggande och proaktiva linjen. Det finns såväl djurskydds- som folkhälsoaspekter. I djurskyddslagstiftningen är djurhälsa en viktig del. Våra djur skall skyddas mot lidande och sjukdom. Ju högre smittryck i djurpopulationen ju större användning av läkemedel (antibiotika). Resistensproblem ökar i alla led, djur, livsmedel, människor. Övervakningen av sjukdomar som kan smitta till människa, s.k. zoonoser, har direkt betydelse för människors hälsa och för kostnaderna för hälso- och sjukvård. Detta gäller framför allt för tuberkulos och campylobacter. är inom EU officiellt tuberkulosfritt vad avser nötkreatur. Sjukdomskontrollen i landet byggs upp av klinisk övervakning, kontroll- och bekämpningsprogram samt övervakningsprogram. Kontroll- och bekämpningsprogram inrättas främst för sjukdomar som finns i landet. Syftet med kontrollprogrammen kan vara olika. För vissa sjukdomar vill man utrota smittämnet från t.ex. tuberkulos, bovin enzootisk leukos och BVD. I andra fall är syftet att göra avelsbasen fri från en viss sjukdom t.ex. Maedi-Visan eller att hålla förekomsten av smittämnet på en låg nivå t.ex. salmonella och campylobacter. Epizootisjukdomar är allmänfarliga djursjukdomar som kan spridas genom smitta bland djur eller från djur till människa. Dessa sjukdomar bekämpas med statliga medel och skall normalt sett inte finnas i landet. Flera av de sjukdomar för vilka programmen finansieras under den aktuella anslagsposten lyder under epizootilagen. Detta gäller tuberkulos, paratuberkulos, Aujeszkys sjukdom och IBR/IPV. Eftersom staten i dessa fall betalar kostnaderna för bekämpning samt ersättning till djurägare har staten ett särskilt intressen av att kontrollera och förebygga sjukdomsförekomsten. I andra fall är förpliktigat att dokumentera frihet från sjukdomar, där vi är officiellt friförklarade och ansökt eller erhållit s.k. tilläggsgarantier från EU. Utvecklingen inom EU gör att alltfler kontrollprogram för djursjukdomar införs. Om en medlemsstat har följt lagstiftningen erhålls medfinansiering från EU för bekämpningsåtgärder. Smittskyddsområdet är i princip totalharmoniserat men det finns möjligheter att ansöka om s.k. tilläggsgarantier. Om ansökan beviljas kan krav ställas på att djur som förs in i landet är provtagna och har bedömts fria från sjukdomen. Dessutom har ansökt om tilläggsgarantier för ett stort antal djursjukdomar som var fritt från eller hade kontrollprogram för före medlemskapet i EU. I avvaktan på att kommissionen skall pröva ansökningar gäller de införselbestämmelser som hade vid inträdet i EU. Handel med levande djur är en stor riskfaktor vad gäller spridning av smittsamma sjukdomar. Erhålls tilläggsgarantier kan ställa krav på provtagning avseende vissa sjukdomar. Vid ett bortfall av dessa kan sjukdomssituationen för mycket allvarliga sjukdomar förändras snabbt. Detta kan komma att medföra kraftigt ökade kostnader för staten. Riskerna med att anslå för lite pengar till bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar är följande: Djurhälsoprogrammen hotas läggas ner helt eller delvis då kostnaderna är höga för testning och analys. Minskad sjukdomsövervakning leder till försämrad djurhälsa och försämrat djurskydd. Försämrad djurhälsa leder till ökad antibiotikaanvändning och i förlängningen ökad resistensutveckling hos fä och folk. Smitta kan förbli oupptäckt, sprida sig till andra besättningar och även drabba andra djurslag och vad gäller t.ex. tuberkulos sprida sig till den vilda faunan, liksom zoonoser till människan. Arbetet med mycket kostsam bekämpning av flera sjukdomar riskerar spolieras. får svårt att uppfylla sina åligganden gentemot EU vad gäller sjukdomsövervakning. klassning som sjukdomsfri för vissa sjukdomar förloras. Åligganden i samband med tilläggsgarantier kan ej uppfyllas och redan erhållna garantier kan förloras. Liggande ansökningar förlorar sitt värde. Ny smitta kan föras in i landet när tilläggsgarantierna förloras. Slutsatsen blir att resurser för djurhälsoprogrammen måste säkerställas. 10.1Minska användningen av antibiotika Att minska användningen av antibiotika i djurhållningen är inte bara en fråga om djurhälsa, utan även folkhälsa. Stora mängder antibiotika som fodertillsats riskerar att göra bakterier resistenta mot antibiotika till människor, vilket får EU att fasa ut antibiotika i djurfoder . Även resten av världen bör följa den svenska linjen, anser . Till att börja med bör den generella användningen av antibiotika begränsas. Antibiotika bör inte finnas i foder, oavsett djurslag. von der Esch (kd) Skånberg (kd)