mot · GT02Ju532 · 2005-10-03 00:00:00 — Exempelvis borde privatpersoner som sprider pornografiska bilder på annan utan att ha inhämtat medgivande kunna dömas för sexuellt ofredande. Även inom denna brottstyp är barnen särskilt utsatta, barnpornografibrotten blir fler och grövre och Internet bereder förövarna tillgång till en omättlig marknad för bilder och filmer på övergrepp övergrepp som genom att spridas elektroniskt över nätet blir förevigade. Den som i smyg, utan den filmades vetskap, filmar eller fotograferar någon naken eller annars i en situation som den utsatta personen upplever som en kränkning mot sin sexuella integritet skall kunna dömas för sexuellt ofredande. Detta bör ges regeringen till känna. Ett ytterligare problem vad gäller sexualbrotten är det faktum att personer som framställt pornografi med barn har friats med hänvisning till att barnen såg kroppsligt vuxna ut. Det krävs en översyn av 16:10 a § där barnpornografibrott regleras så att alla barn är skyddade oavsett hur deras kropp ser ut. Det bör i lagtexten formuleras ett ansvar för den som framställer pornografi att ta reda på åldern på de personer som skall delta i framställningen. Framställaren skall inte kunna skylla på att han trodde att barnen i fråga var . Detta bör ges regeringen till känna. Våld mot kvinnor är ett brott som begås runtom i . Denna form av misshandel skiljer sig från övrig i det att den ofta sker inom hemmets väggar samt att gärningsman och brottsoffer ofta har en närstående relation. Detta leder till särskilda svårigheter som exempelvis låga anmälningssiffror. När brottet är begånget är det av största vikt att samhället kan ställa upp för de utsatta kvinnorna. Här spelar såväl kvinnojourerna som polisen en enormt viktig roll för att fungera som hjälp och stöd för den slagna kvinnan. Det är givetvis viktigt att hålla i minnet att det även finns män som blir slagna av kvinnor i nära relationer och att männen i de fallen, liksom kvinnorna, skall kunna känna att de har hjälp och stöd från samhället. Myndigheter och myndighetspersoner som kommer i kontakt med hotade eller misshandlade kvinnor måste ha en stor kunskap om deras situation, och förmåga att sätt sig in i vad de utsatta kvinnorna varit med om. Därför behöver insatserna för att utbilda och fortbilda myndighetsföreträdare öka. Detta bör ges regeringen till känna. I den forskning som finns på våld mot kvinnor är ofta fokus på den kvinna som blivit misshandlad. Men för att långsiktigt kunna förebygga och motverka våld mot kvinnor krävs en ökad kunskap inte bara om brottets effekter på offret, utan också om gärningsmannen. Därför behöver vi ökad forskning om den som misshandlar, om metoder och utveckling av hur den som misshandlar skall behandlas. Det är också viktigt att inte glömma bort män som blir misshandlade och att den forskning som bedrivs hanterar all form av misshandel i nära relationer oavsett kön på den som slår eller blir slagen. Detta bör ges regeringen till känna. Rätt till skydd, förtursbostad och ekonomiskt bistånd är tre viktiga bitar som ofta inte fungerar i praktiken. Det ekonomiska biståndet måste sättas i samband med skyddsbehovet eftersom det är viktigt att kvinnan inte är ekonomiskt beroende av den man som misshandlar eller hotar henne. Detta bör ges regeringen till känna. Hotade kvinnor skall ha tillgång till trygghetspaket och larm. kan hotade personer få stå i kö för att få skyddsutrustning, vilket är oacceptabelt. Även annat skydd såsom hundar och livvakt bör finnas för den som har behov av det. Detta bör ges regeringen till känna. Polisens och åklagarnas handläggningstider vad gäller våld mot kvinnor måste kortas. Därför bör fler poliser och åklagare ha möjlighet att samverka och specialisera sig på att utreda våld mot kvinnor i nära relationer. Fler särskilda familjevåldsenheter inom polisen bör också inrättas. Detta bör ges regeringen till känna. Brotten mot liv och hälsa är den mest förkastliga typen av brottslighet och det bör synas i straffskalorna. är maxstraffet för brott som t.ex. grovt sexuellt övergrepp mot barn, grovt barnpornografibrott, våldtäkt. Detta kan jämföras med straffet för grovt bokföringsbrott, grovt försvårande av konkurs eller exekutiv förrättning eller grov oredlighet mot borgenärer där maxstraffet också är max . menar att detta inte är förenligt med det allmänna rättsmedvetandet. Det måste finnas en övergripande syn på hur vi värderar mänskliga rättigheter, exempelvis rätten till sin egen kropp, och detta bör lysa igenom i lagstiftningen. Straffskalorna ger signaler till samhället om snedvridna prioriteringar. Detta bör ges regeringen till känna. Vid våldsutövning inom familjen försiggår psykisk misshandel av barn som tvingas leva med att förälder eller syskon blir slagna eller hotas. Det är dock svårt att lagföra denna typ av barnmisshandel, eftersom det som inte uttryckligen är förbjudet inom straffrätten inte heller kan utgöra ett brott (inget straff utan lag). Därför bör en ny brottsparagraf införas i om sådan psykisk misshandel: att barn som tvingas leva med våld inom familjen även i lagens mening skall anses utsättas för psykisk misshandel. Detta bör ges regeringen till känna. Det är viktigt att skyddsåtgärder i fall av misshandel i hemmet tar sikte på att begränsa förövarens rörelsefrihet, snarare än att inskränka den drabbades livsutrymme. Därför måste överträdelse av besöksförbud leda till hårda och skyndsamma åtgärder. Om risken för brott mot förbudet bedöms som stor, eller om det finns andra viktiga skäl för åtgärden, bör elektronisk övervakning, exempelvis fotboja, kunna användas. Den misstänkte måste också kunna häktas vid en överträdelse för att offret skall kunna få ett bättre skydd . Detta bör ges regeringen till känna. 11Brottsoffer stöd och förbättringar Att utsättas för brott innebär en allvarlig kränkning. Det innebär också ofta en allvarlig rubbning i brottsoffrets personliga trygghet, många brottsoffer upplever en otrygghet efter att brottet skedde. Den som blivit utsatt för ett brott måste mötas professionellt och med empati, det är av största vikt att samhället visar att man tar brottsoffrets upplevelser och funderingar på allvar. I detta ligger även att straffsystemet uppfattas som rättvist och att påföljderna blir tillräckligt ingripande. Det är också en viktig uppgift för rättsstaten att se till att utreda brott, gripa och lagföra gärningsmannen, det är en grundläggande skyldighet rättsstaten har gentemot brottsoffren. En välfungerande brottsofferpolitik måste både utgå från brottsoffrets behov av skydd och brottsoffrets behov av kompensation för det brott som begåtts mot honom eller henne. Detta bör ges regeringen till känna. Själva rättegången är ofta smärtsam för brottsoffer. Det är viktigt att både brottsoffer, dvs. målsägande, och den som åtalats behandlas med respekt och att rättssäkerheten håller mycket hög nivå. Det finns ordningsregler i rätten, och de bör utnyttjas i högre grad än vad som görs . På rättens ordförande vilar ett stort ansvar att processen inte kränker brottsoffret än en gång. Vi menar därför att domarna ofta borde inta en mer aktiv och ledande roll under själva rättegången. regler avseende ordning och säkerhet skall, om så krävs, utnyttjas oftare och kan behöva förtydligas. Detta bör ges regeringen till känna. Det behövs större flexibilitet från domstolarnas sida vad gäller utnyttjandet av lokaler. Som det är möter ofta brottsoffret och vittnen den tilltalade utanför rättssalen, något som många upplever som mycket obehagligt. Fokus måste falla på brottsoffrets rätt till trygghet och säkerhet. Istället för att som hänvisa oroliga brottsoffer och vittnen till små avskilda rum bör de tilltalade som kommer till en domstol hänvisas till dessa lokaler. Det borde vara en självklarhet att vittnen och brottsoffer kan röra sig tryggt och säkert i domstolen utan att riskera oönskade konfrontationer. Detta bör ges regeringen till känna. Föräldrarna måste involveras när barn och ungdomar utsätts för brott. I rätten har målsäganden, oavsett ålder, rätt till ersättning för sin inställelse. Även för en ung tilltalads föräldrar finns rätt till ersättning. Däremot saknas möjlighet att utge ersättning till föräldrar till unga målsägande och unga vittnen. Det ligger i samhällets intresse att stödja föräldrarnas engagemang i sina barn, oavsett om barnet har gjort sig skyldigt till ett brott eller om han eller hon är brottsoffer eller vittne. Föräldrar till barn , oavsett om barnet är tilltalad, målsägande eller vittne, borde således alltid ha rätt till ersättning för sin inställelse. Detta bör ges regeringen till känna. Narkotikamissbruk är en oerhört tungt vägande orsak till övrig brottslighet särskilt brott för ekonomisk skull. Dessutom är beroendet en dödsfälla som bryter ned personen fysiskt och psykiskt. Kampen mot narkotika är en angelägenhet för såväl civilsamhälle som rättsväsende, och förutsättningen i form av förbudslagstiftning finns redan till hands. Med svenska mått mätt är straffen t.o.m. att betrakta som hårda, i synnerhet för olaga införsel. Det är med andra ord inte i straffrätten som de huvudsakliga bristerna återfinns, utan i möjligheten att följa upp lagbestämmelserna och beivra missbruk och smuggling. Redan vid ringa narkotikabrott bör samhället kunna ingripa resolut. I många fall kan en annan påföljd än böter vara mer passande, såsom skyddstillsyn i förening med regelbundna drogtester. För att fler sådana påföljder skall bli möjliga måste straffskalan förlängas. Hårdast möjliga straff för ringa narkotikabrott bör vara fängelse istället för, som , . Böter hjälper föga den person som har blivit drogberoende och måste motiveras att sluta med missbruket med hjälp av påtryckningar från omvärlden. Detta bör ges regeringen till känna. utspelar sig tragedier på våra vägar, varav en stor andel beror på alkoholpåverkade förare. Trots livsfaran för föraren och omgivningen, allmänhetens fördömande och risken för relativt hårda straff är berusade förare ett ständigt återkommande gissel. Likgiltigheten inför sina medmänniskors liv och hälsa är slående. Om det värsta skulle inträffa och den berusade föraren berövar annan livet borde denne, i fall av grovt rattfylleri, kunna dömas för dråp. Grunden för detta är att brottet bör leda till hårdare straff än vad som ryms inom vållande till annans död, samt att likgiltigheten nästan kan likställas med s.k. eventuellt uppsåt, vilket är det minsta som krävs för att kunna dömas för det uppsåtliga brottet dråp. En annan brist i lagstiftningen är att eftersup inte är olaglig. Om en förare efter att ha varit inblandad i en trafikolycka intar alkohol eller narkotiska preparat fördärvar detta möjligheten att enkelt bevisa att föraren var berusad under själva olyckan. En sådan lucka i lagen borde inte få utnyttjas av skrupelfria personer, varför drickande av alkohol eller intag av narkotiska preparat under sådana omständigheter bör förbjudas. Detta bör ges regeringen till känna. 13Kriminalvård en av samhällets viktigaste brottsförebyggande verksamheter Kriminalvården har en viktigare del än vad man kanske kan tro i det direkta brottsförebyggande arbetet. En central målsättning med kriminalvårdens verksamhet skall vara att de intagna inte skall återfalla i brottslig verksamhet efter frigivningen. för avtjänande av straffet måste arbetet sättas igång med en behandlingsplan med ett laglydigt liv efter avtjänandet av straffet som målsättning. En viktig del i att undvika återfall är att ge de intagna stöd och hjälp samt att erbjuda behandling. Brotts- och missbruksrelaterade program finns vid anstalter, häkten samt inom frivården. Dessa program är emellertid resurskrävande eftersom de förutsätter kompetent personal som dels kan handleda annan personal som leder program, dels kan utveckla kvalificerade behandlingsprogram. Programverksamheten måste utformas efter den intagnes situation. För att programverksamheten skall vara framgångsrik krävs tillgång till kompetent och engagerad personal, inte minst psykologer och psykoterapeuter. Detta bör ges regeringen till känna. Det är vidare viktigt i motiveringen för den intagne att sköta sig efter frigivningen att det märks tydligt på straffsättningen om man är en återfallsförbrytare. Samhället har ett stort ansvar en intagen avtjänar sitt straff att genom exempelvis behandlingsmetoder och program göra sitt yttersta för att underlätta för den intagne att kunna leva ett laglydigt liv när han eller hon sedan kommer ut i samhället igen. Om den intagne efter frigivningen missbrukar samhällets förtroende genom att åter begå brott bör utgångspunkten vara att domstolen skall använda sig av den övre halvan av straffskalan. Detta bör ges regeringen till känna. Kriminalvården skall verka för att intagna ges förutsättningar att efter verkställighetsperioden kunna leva ett laglydigt liv, dvs. att minska återfallsbrottsligheten. Utbildning, arbetsträning och social färdighetsträning måste därför erbjudas de intagna i större omfattning än som sker . Att behandlings- och rehabiliteringsinstanserna för psykiskt sjuka, sexualförbrytare och drogmissbrukare ständigt förbättras är av utomordentlig vikt. Detta är särskilt viktigt för alla unga vuxna kriminella för vilka rätt behandlings- och rehabiliteringsinsatser kan vara det som avgör om deras första möte med kriminalvården blir det sista. Detta bör ges regeringen till känna. För att göra de intagna mer motiverade bör man se över ett nytt system där de intagna blir belönade när de följer sitt behandlingsprogram och bestraffade när de missköter sig. Det skall t.ex. vara lika lönsamt att gå hos en psykolog som att arbeta i verkstaden. Belöningssystemet skall kunna ge större daglig ersättning, ökat personligt ansvar, möjlighet till permission, friare platser osv. På samma sätt skall liknande förmåner minskas eller tas bort om den intagne missköter sig. Huvudregeln i 26:6 1 st stadgar att den som avtjänar ett fängelsestraff skall friges villkorligt efter att två tredjedelar av strafftiden avtjänats. Ett exempel på indragna förmåner som resultat av misskötsamhet kan vara att frigivningen uppskjuts inom ramen för den stadgade strafftiden. Den som missköter sig på anstalt skall inte förvänta sig villkorlig frigivning efter två tredjedelar av strafftiden. Domstolen bör kunna utdöma möjlighet till villkorlig frigivning efter avtjänande av halva strafftiden. Det skall kunna ske i de fall där domstolen bedömer att det inte finns något skyddsbehov för samhället och att den dömde inte riskerar att återfalla i brott. Ett absolut krav för villkorlig frigivning efter halva strafftidens avtjänande är att den återföljs av perfekt skötsamhet från den dömdes sida. Han eller hon skall som förutsättning för frigivningen kunna förpliktigas att vidta åtgärder för att försäkra att han eller hon inte återfaller i brott. Ett exempel på sådan kontrollåtgärd skulle kunna vara att en tidigare missbrukare i samband med villkorlig frigivning regelbundet lämnar urinprov. Skulle den dömde missköta sina ålägganden eller begå någon som helst form av brottslig verksamhet under sin villkorliga frigivning skall han eller hon tillbaka till avtjäna resten av sin strafftid. Detta bör ges regeringen till känna.