mot · GT02Ju543 · 2005-10-05 00:00:00 — Ökade möjligheter att få resning4 Ersätt livstidsstraffet med ett tidsbestämt straff5 Reformering av påföljdssystemet gällande psykiskt störda lagöverträdare5 Förbjud mobiltelefoner på rättspsykiatriska kliniker6 DNA-prov kan öka rättssäkerheten6 Förläng preskriptionstiden för grova brott7 Nytt lagrum mot förföljelsesyndrom s.k. stalking9 Skärpt lagstiftning mot vapenbrott11 Skärpta påföljder vid återfall i brott11 Ny lag som skyddar affärsinnehavare12 Skärpta åtgärder i kampen mot grov organiserad brottslighet13 Hemlig rumsavlyssning s.k. buggning16 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökade möjligheter att få resning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att avskaffa livstidsstraffet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om reformering av påföljdssystemet för psykiskt störda lagöverträdare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förlängning av preskriptionstiden för grova brott men att en sådan ändring inte skall få retroaktiv verkan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om begränsad rätt till offentlig försvarare för den som aktivt och medvetet håller sig undan från att bidra till utredningen av ett brott. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett nytt lagrum mot förföljelsesyndrom (s.k. stalking). tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skärpt lagstiftning mot vapenbrott gällande vapeninnehav och vapenattrapper vid rån. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tydligare och skärpt straffskärpningsgrund när det gäller återfall i brott. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en ny lag om tillträdesförbud till affärslokaler. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tydligare straffskärpningsgrund för grov, organiserad brottslighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om lagstiftning gällande bevisprovokation, infiltration, hemlig rumsavlyssning (s.k. buggning). tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över bestämmelserna om upplopp och våldsamt upplopp samt möjligheterna till en straffskärpningsgrund vid hot mot demokratiska värden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtalsförhandling, ångerrätt och strafflindring. Den organiserade kriminaliteten har fått ett allt starkare fäste i och , som rapporter visar på avsaknaden av kraftfull ledning, styrning och samordning av rättskedjan samt att ligger långt efter i kampen mot den grova brottsligheten. Antalet anmälda våldsbrott ökade . De brott som upp är dock få, kunde av samtliga polisanmälda brott bindas till en gärningsman. När fler och fler människor drabbas av brott, grova brott eller s.k. vardagsbrott som bostads- och bilinbrott, och den organiserade brottsligheten kan slå rot, urholkas tilltron till statens förmåga att upprätthålla lag och rätt. Medborgarnas trygghet minskar. menar att det behövs fler och effektivare åtgärder i kampen mot brottsligheten, inte minst gäller det lagstiftningen. Polis och åklagare behöver exempelvis kunna använda effektivare tvångsmedel och spaningsmetoder. Ett flertal sådana åtgärder saknas fortfarande men bör införas genom tydlig lagreglering, exempelvis hemlig rumsavlyssning (s.k. buggning), infiltration och bevisprovokation. Vi vill att brottsoffers rättigheter respekteras och att det införs en ny brottsrubricering mot förföljelsesyndrom, s.k. stalkning, till skydd för människor som utsätts för upprepade och systematiska hot, trakasserier och förföljelser. Vi vill också att affärsinnehavare, efter beslut av åklagare, ska kunna portförbjuda snattare och personer som vid upprepade tillfällen begår nya brott eller stör ordningen. I balansen mellan rättssäkerhet och brottsbekämpning måste omfattande hänsyn tas till upprätthållandet av rättssäkerheten. anser att livstidsstraffet bör omvandlas till tidsbestämt straff. Vi anser också att förslag om ändrade påföljder för psykiskt störda lagöverträdare bör införas med tydlig hänsyn till samhällsskyddsaspekterna. En stark rättsstat måste balansera en rad målkonflikter. Det är flera viktiga rättsideal som behöver värnas. Rättssäkerhet måste innebära att medborgarna skyddas från rättsövergrepp från staten. Poliser, åklagare och domstolar ska undantagslöst iaktta objektivitetsprincipen. Ingen ska diskrimineras på grund av sin bakgrund eller kön. Integriteten ska värnas så långt det är möjligt. I kampen mot brotten kan integritetsaspekten ibland få stå tillbaka, t.ex. vid hemlig telefonavlyssning. En sådan inskränkning kan å andra sidan innebära att rättssäkerheten faktiskt stärks då klara bevis kan presenteras. Rättstryggheten innebär också att allmänheten skyddas från brott. Tillgänglighet innebär att rätt ska vara möjlig och tillgänglig inom rimlig tid för alla medborgare när någon anser sig ha blivit utsatt för brott eller har en tvist som ska lösas. Dessa avvägningar ska preciseras i straff- och processrätten där det klart och tydligt måste framgå vad som är tillåtet i form av t ex hemliga tvångsmedel vid en brottsutredning eller vilka metoder polisen får använda sig av vid spaning. Den tekniska utvecklingen i vårt samhälle går fort. Nya kriminaltekniska möjligheter att t.ex. säkra bevis vid ett brott väcker frågor om dagens regler alltid är väl avvägda. Det kan gälla såväl DNA-tester som reglerna för preskriptionstider av brott. Rättsväsendet behöver effektivare verktyg för att bekämpa den organiserade och grövsta brottsligheten. Inte minst är detta nödvändigt mot bakgrund av det utökade gränsöverskridande polis- och åklagarsamarbetet. måste kunna biträda andra EU-länders polis vid spaning mot grov organiserad brottslighet. Nuvarande begränsningar gällande t.ex. infiltration och rumsavlyssning (s.k. buggning) innebär att gemensamma insatser ibland måste upphöra när den misstänkte kommer inom svenska gränser. Det krävs att effektiviteten ökar i rättsprocesserna. vill därför förse polis- och rättsväsendet med fler effektiva verktyg i kampen mot främst den organiserade brottsligheten, framför allt genom att stärka möjligheterna att tillämpa tvångsmedel i förundersökningar gällande grova brott. betonar också vikten av att rättssäkerheten stärks och föreslår därför bl.a. ökade möjligheter till resning och förbättrade möjligheter att få rättshjälp. Till stärkande av skyddet för den personliga integriteten har vi (bl.a. motioner 2003/04:Ju11 och 2003/04:Ju15) krävt att en parlamentariskt tillsatt kommitté ska få i uppdrag att kartlägga, analysera och utvärdera sådan lagstiftning som berör den enskildes integritet. Äntligen har även regeringen insett vikten av en sådan utredning som till slut tillsattes i enlighet med kommittédirektivet Skyddet för den personliga integriteten (2004:51). vill också ersätta livstidsstraffet med ett tidsbestämt straff. Ökade möjligheter att få resning Möjligheten att få resning i ett mål ingår som en naturlig del av rättsordningen i moderna rättsstater. Det är ett nödvändigt rättsmedel för att i undantagsfall kunna korrigera domslut som vunnit laga kraft. Det är således en rättssäkerhetsventil för de fall som av olika skäl fått ett felaktigt domslut. Dagens regler för resning har numera på nacken. Rättssystemets komplexitet har tilltagit sedan tillkom. Om det går att misstänka att kvaliteten i rättssystemet från polis till domstol har brister så är det än viktigare att det finns chans att rätta till felaktigheter som skapats av stress och press i rättskedjan. Det är därför viktigt att reglerna för resning inte är utformade så att det i praktiken inte är möjligt att rätta till felaktigheter. När det specifikt gäller frågan om resning i brottmål kan det t.ex. konstateras att det enligt nuvarande regler krävs att nya omständigheter har framkommit för att en dömd ska få rätt till en ny prövning. En sådan begränsning är rimlig inte minst av processekonomiska skäl. Allvarligare är det dock om det inte är omständigheterna som förändrats, utan om tillämpningen av själva lagen är fel. Då räcker det inte med att en dom strider mot lagen, utan den måste uppenbart strida mot lagen. Detta måste rimligen betraktas som en brist, inte minst med tanke på att det kan råda delade meningar om hur tydligt oriktigheten i ett givet fall framträder, och vilken grad av tydlighet som krävs för att motsvara kravet på att lagstridigheten ska vara uppenbar. Härtill kommer att inte är skyldig att motivera sina beslut i ärenden om resning. Den resningsgrund som gäller frågan om en dom uppenbart strider mot lag handlar i grunden om hur rätten är beskaffad. Det är alltså ingen bevisfråga. Högsta domstolens praxis är oenhetlig när det gäller resningsgrund. Vi anser att möjligheterna till resning till förmån för den som dömts i strid med gällande rätt måste förbättras. Det bör även ses över om i sitt avslagsbeslut av resningen bör åläggas att motivera beslutet. Ersätt livstidsstraffet med ett tidsbestämt straff Att alla fängelsestraff ska vara tidsbestämda av domstol är en viktig rättsprincip. Det är inte humant, och försvårar återanpassningen till samhället, att låsa in individer . Det finns några exceptionella fall där det är problematiskt att tidsbestämma straffets längd från början. Det kan handla om människor med svåra psykiska störningar, vilket understryker betydelsen av en bättre koppling mellan fängelsestraff och vård. Det kan också handla om att kriminalvården i kan komma att hysa människor som är dömda för svåra krigsförbrytelser eller brott mot mänskligheten. Dessa exceptionella fall är dock ingen anledning till att inte livstidsstraffet som huvudregel bör tidsbestämmas. En möjlighet är att livstidsstraffet omvandlas till ett tidsbestämt straff exempelvis till maximalt 25 eller . Reformering av påföljdssystemet gällande psykiskt störda lagöverträdare vill införa förslaget i betänkande (Psykisk störning, brott och ansvar SOU 2002:3), om att psykiskt störda lagöverträdare ska dömas till tidsbestämt fängelsestraff som innebär att de får rättspsykiatrisk vård . Avvägningen mellan samhällsskydd, vård för gärningsmannen och respekt för brottsoffer måste balanseras bättre . Vi instämmer även med förslag gällande samhällsskyddsåtgärder, dvs. att i särskilda fall ska intresset av samhällsskydd beaktas om en påtaglig återfallsrisk föreligger vid tiden för frigivning. I sådant fall kan fortsatt vård komma ifråga. I partimotioner Reformerad psykiatrisk vård (2003/04) och Sjukvård för hälsa och utveckling (2005/06), utvecklas kraven på en starkt förbättrad vård för psykiskt sjuka människor. Förbjud mobiltelefoner på rättspsykiatriska kliniker har det förekommit flera fall där mobiltelefoner har använts av patienter vid psykiatriska kliniker för att fortsätta att trakassera och begå brott inifrån klinikerna. I ett fall var det en man som dömts för grova sexualbrott mot barn som misstänks för nya sådana brott med hjälp av en mobiltelefon han suttit intagen på en regionpsykiatrisk klinik. Vi vill se en snabb lagändring så att ansvarig läkare får rätt att förbjuda en patient som är dömd för brott att använda mobiltelefon. Det är helt orimligt att patienter vid psykiatriska kliniker kan fortsätta att trakassera sina offer inifrån klinikerna. kräver ett totalförbud för mobiltelefoner för patienter inom kriminalvården; när det gäller psykiatrin måste vi också fråga oss vad som är viktigast: skyddet för patientens rätt att använda mobiltelefon och andra sätt att kommunicera eller skyddet av brottsoffren? I det valet måste brottsoffrens rättigheter stärkas. Det handlar inte om att förbjuda alla patienter att ringa, men det handlar om att göra en hot- och riskbedömning och ge läkare rätt att beslagta mobiltelefoner och förbjuda användningen av Internet. Beslutet ska kunna överklagas och en omprövning av godkänt beslut skulle sedan kunna ske exempelvis . I vår motion till Nystart för kriminalvården kräver vi att begär att regeringen återkommer med ett konkret lagförslag. DNA-prov kan öka rättssäkerheten De begränsningar i användandet av DNA-tekniken i brottsbekämpande syfte som dagens lagstiftning fortfarande innebär, hindrar inte sällan ett effektivt brottsutredningsarbete. Det finns ett stort behov av att tillämpa flera åtgärder mot brottsligheten, och för att höja andelen uppklarade brott, exempelvis låg andelen på , vilket är en oacceptabelt låg nivå. Framför allt gör begränsningarna i reglerna om registrering i att DNA-tekniken inte kan utnyttjas fullt ut mot den s.k. vardags- och mängdbrottsligheten. Stöld, lägenhets- och villainbrott, bilinbrott och skadegörelse sällan upp och bidrar därmed till ett otryggare samhälle samt kan vara början till allvarlig brottslighet och längre brottskarriärer inte minst för unga lagöverträdare. liberalerna menar att i det brottsbekämpande och brottsförebyggande arbetet är det otillfredsställande att dagens regler i praktiken innebär att brottslingar, som fällts med hjälp av DNA-teknik, kan ha begått ett flertal andra brott utan att det sedan går att bevisa med hjälp av DNA-registren. Så fort ett brott som inte har fängelse i straffskalan har klarats upp med hjälp av DNA-prov måste nämligen allt material kasseras. Vid t.ex. brotten sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, barnpornografibrott, sexuellt ofredande (av barn), överträdelse av besöksförbud, stöld och skadegörelse kan polisen inte jämföra DNA-analyser med upplysningar i . Ändrad lagstiftning för reglerna om registrering i DNA-personregister skulle således kunna vara en bra metod för att öka uppklaringsprocenten vid bl.a. mängdbrottslighet och skulle bl.a. medföra att utredningarna snabbare kan avgränsas och avslutas, vilket innebär ökad effektivitet samt sparar resurser för både polis och åklagare. () är en av de instanser som anser att reglerna för skulle behöva ändras. RPS menar att det för registrering i ska räcka med att det i straffskalan för brottet stagas fängelse inte fängelse . I tidigare riksdagsmotioner (Utökat DNA-personregister 2003/04:Ju426 och Förändringar i straff- och processrätten 2004/05:Ju412) har vi föreslagit att reglerna för registrering i DNA-personregister i brottsbekämpande syfte ska utvidgas. Det är glädjande att regeringen äntligen verkar vara nära ett lagförslag om detta. Förläng preskriptionstiden för grova brott I finns det några hundra ouppklarade mord samt ännu fler ouppklarade grova våldsbrott. Många brottsoffer och deras anhöriga väntar på en rättslig upprättelse. I takt med att den rättsmedicinska forskningen och tekniken i övrigt gör framsteg måste även de straffrättsliga preskriptionsreglerna ses över. Reglerna om s.k. åtalspreskription innebär att påföljd inte kan dömas ut om förflutit från det att brottet begåtts. Den misstänkte måste ha fått del av åtalet eller häktats . Preskriptionstiderna varierar mellan två och beroende på brottets svårighetsgrad. Den längsta preskriptionstiden gäller endast de brott som kan leda till livstids fängelse, t.ex. mord. För ett brott, folkmord, råder det till följd av internationella åtaganden ingen preskriptionstid. För många medborgare kan det framstå som stötande att den som begått ett mord och som effektivt håller sig borta från rättskipning inte ska kunna åtalas, trots att bevis säkrats . Gällande regelsystem om åtalspreskription tillkom alltså vid då tekniken hade tydliga begränsningar. är möjligheterna att binda en gärningsman till brottet genom tekniska bevis helt andra. Ett bärande argument för korta preskriptionstider har varit ur processekonomiskt hänseende. Rättsliga processer har varit svåra att driva för åklagare eftersom bevisningen ofta kan ha tappat i värde när har förflutit sedan brottet begicks. När nu utvecklingen av möjligheter till kvalificerade kriminaltekniska åtgärder som t.ex. DNA ökat, finns det anledning att se över reglerna om åtalspreskription. Längre preskriptionsregler för de grövsta brotten innebär inte att rättssäkerheten sätts ur spel. Vid en rättslig prövning i domstol ska även fortsättningsvis bevisning värderas varsamt när det gått ett brott begåtts. Vittnen kan t.ex. ha svårt att minnas vad som inträffat och bevisningen såväl till nackdel som till fördel för den misstänkte gärningsmannen kan vara svår att säkra. Det finns anledning att se över om dagens preskriptionstider för de grövsta brotten, där tillräcklig bevisning kan säkras alltmer genom ny teknik, bör förlängas. När det gäller mord eller dråp, talar mycket för att preskriptionstiden bör slopas helt. En sådan reform av de straffrättsliga preskriptionsreglerna bör naturligtvis inte få någon retroaktiv verkan. Rätten att förordna en offentlig försvarare för den som misstänks för ett allvarligt brott är en fundamental rättssäkerhetsgaranti. Det är staten som till stora kostnader i regel betalar den största delen av kostnaden för försvararen. När det finns omfattande brister i statens övriga stöd till medborgarna vid rättsliga tvister inför domstol inte minst i rättshjälpen måste även reglerna för offentliga försvarare granskas noggrant, detta för att garantera att begränsade resurser används på ett rimligt sätt. Det har i konkreta fall visat sig att en misstänkt person kan får obegränsad rätt till en offentlig försvarare trots att den misstänkte vägrar att inställa sig till samtal med polis eller åklagare för att bringa klarhet i utredningen. Detta framstår som orimligt, bl.a. med tanke på att utgångspunkten för såväl polis, åklagare som senare en eventuell domstol är en tydlig objektivitetsprincip. En översyn bör därför göras gällande möjligheten att begränsa rätten till offentlig försvarare för personer som aktivt och medvetet håller sig undan från att bidra till utredningen av ett misstänkt brott. För den som anklagas för att ha begått ett brott är rätt till advokathjälp av yttersta vikt. För brottsoffret är rätten till målsägandebiträde av stor betydelse. Brottmål är dock bara en av rättsstatens uppgifter. Medborgare måste också känna att det finns en verklig möjlighet att få sin sak prövad i domstol vid en tvist detta oavsett ekonomiska förutsättningar. Den svenska rättshjälpslagstiftningen innebär att den som har en rättsskyddsförsäkring som täcker den aktuella angelägenheten inte ska få rättshjälp av staten. Inte heller den som med hänsyn till sitt försäkringsskydd i övrigt, sina ekonomiska eller personliga förhållanden, borde haft en rättsskyddsförsäkring ska kunna få rättshjälp. Detta kan stå i strid med Europeiska konventionen till skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, eftersom det där fastslås att staten ska ha det finansiella ansvaret för medborgarnas rättshjälp. Inskränkningen av rättshjälpen drabbar framför allt lågavlönade kvinnor. Nuvarande rättshjälpsavgifter är för höga, och det är därför nödvändigt att sänka rättshjälpsavgifterna. Rättshjälpen måste förbättras det får aldrig vara en ekonomisk fråga om man ska ha möjlighet att hävda sin rätt i domstol. Särskilt gällande familjemålen har effekterna av den försämrade eller uteblivna rättshjälpen påverkat utvecklingen negativt. För att föräldrar i samband med skilsmässa ska kunna beviljas rättshjälp krävs särskilda skäl. I praktiken innebär detta att alla samförståndslösningar med samarbetssamtal etc. ska ha misslyckats, eftersom kravet från rättshjälpsmyndigheten är att det skall föreligga en tvist. Visserligen har kommunernas familjerättssekreterare getts utökade möjligheter att erbjuda föräldrar samarbetssamtal och upprätta avtal om vårdnad, barnens boende och umgänget med barnen. Men problemet är att parterna under pågående samarbetssamtal inte kan få juridisk hjälp från eget biträde som kan komplettera socialsekreterarnas arbete. Eftersom kravet i princip är att en vårdnadsprocess har startat för att rättshjälp ska beviljas, innebär detta att samförståndslösningar kan uppnås. Resultatet kan därför bli en vårdnadstvist i domstol för att föräldrarna ska få rättshjälp. En vårdnadstvist är dock oftast inte minst för barnen en allvarlig och omskakande upplevelse. Det är svårt att vid en tvist om t.ex. trafikskada eller i ett familjemål kunna driva målet ända till en hovrättsförhandling och på så sätt få en prövning av målet i två instanser. Rättshjälpen är begränsad till och rättsskyddet till . I praktiken innebär detta att en ekonomisk starkare part kan processa ut en ekonomisk svagare part. Vi anser därför att rättshjälpslagen bör stärkas. liberalerna har avsatt medel i partiets alternativ till statsbudget för just detta ändamål. Nytt lagrum mot förföljelsesyndrom s.k. stalking Runt om i landet finns det människor som förföljs systematiskt av någon de känner eller av en helt främmande person. Systematisk förföljelse, s.k. stalking, kan ske genom övervakning, trakasserier och hot. Det kan pågå , månader eller år. Den som förföljs bryts ner bit för bit, livet präglas av ständig oro och maktlöshet. I hade vi kunnat rösta igen ett förslag som hade kunnat förbättra hjälpen till dessa människor. Men Socialdemokraterna, kastade bort den möjligheten. Att utsättas för systematisk förföljelse kan drabba vem som helst. I en del fall har personen också synts i medierna, t.ex. personer som artister, skådespelare och politiker. Inte sällan är det kvinnor som förföljs av en okänd eller före detta man. Många av dem som förföljer en annan person lider av psykiska störningar, och förföljelsen kan i västa fall sluta med våld. Det börjar ofta med ett flertal, upprepade mindre allvarliga handlingar som telefonsamtal, e-post och brev med obehagligt innehåll, eller att personen bara visar sig i närheten något som kan vara mycket påfrestande och hotfullt för den som drabbas. bedöms händelserna som olaga hot, ofredande eller hemfridsbrott gärningar med låga straff. Men systematisk förföljelse hamnar oftast i en juridisk gråzon. Den som drabbas står rättslös. För att stärka skyddet för dem som utsätts föreslog vi från , i en motion till (Förändringar i straff- och processrätten 2004/05:Ju412), att systematisk förföljelse ska kriminaliseras. Förslaget stöddes av samtliga borgerliga partier inom . Folkparitets förslag skickades ut från justitieutskott på remiss till berörda myndigheter inom bl.a. rättsväsendet och psykiatrin. Säkerhetspolisen och är några av de myndigheter som också ser allvarligt på problemet och instämmer i att det behövs bättre lagstiftning. Från psykiatrin betonas att systematisk förföljelse är ett underskattat problem som i många fall döljer sig bakom andra brott som mord, dråp och misshandel. Men beteendet upptäcks inte och viktiga behandlingsinsatser uteblir. Lagstiftningen behöver tydliggöra att det handlar om ett brottsligt beteende, både för brottsoffrens skull och för att behandlingsinsatser tidigt ska kunna sättas in mot gärningsmännen. I en del länder t.ex. , och , är stalking redan straffbart i särskild lag. Vi tycker att det är hög tid att även ändrar lagen till skydd för dem som förföljs och trakasseras. Det behövs också bättre och snabbare åtgärder, polisen måste tidigt kunna förhindra fortsatta förföljelser. Samarbetet mellan polisen och psykiatrin, genom kartläggning, systematiska riskbedömningar och uppföljning av de personer som ägnar sig åt förföljelser, måste förbättras. Vi måste kunna ingripa även mot den här typen av brott, som genom många olika gärningar inskränker människors rörelsefrihet och trygghet. Vi ville därför att skulle ta initiativet och beställa ett konkret lagförslag av regeringen. Det behövs nämligen förändringar så snabbt som möjligt, de som utsätts för förföljelser har inte tid att vänta. Borde inte alla partier i kunna stödja detta? Det handlar ju om att samhället ger sitt fulla stöd till dem som utsätts för brott. Men s, v och mp tyckte inte att det behövdes ett konkret lagförslag.