mot · GT02Kr390 · 2005-10-05 00:00:00 — Utöver detta har regeringen också fråntagit museer och andra kulturinstitutioner incitamentet att försöka sänka sina hyreskostnader, eftersom ramanslaget sänks med motsvarande summa om hyrorna förhandlas ner. Regeringen tillsatte efter omfattande kritik en kommitté som fick i uppdrag att se över hyressättningen för ändamålsfastigheter inom kultur- och högskolesektorn. Kommittén överlämnade sitt betänkande (SOU 2004:28) och konstaterar där att det finns många brister som måste åtgärdas. Vi förväntar oss att regeringen återkommer till med förslag utifrån kommitténs betänkande. 7.4En satsning på museernas samlingar På museerna finns ett fortsatt stort eftersläpande behov av vård, registrering, dokumentation och digitalisering. Föremål förstörs av fukt och mögel och renoverings- och konserveringsinsatser skjuts upp i brist på resurser. Ändamålsenlig förvaring för samlingarna saknas på många håll. Dessutom växer samlingarna ständigt. Tusentals nya föremål ska tas om hand av museerna som redan nu har svårt att hantera de samlingar som redan finns. Samlingarna är kärnan i museernas verksamhet och en satsning för samlingarnas bevarande är nödvändig. Därför är det naturligtvis glädjande att regeringen nu av påpekanden från museerna själva och från oss gör en satsning på detta område. Regeringens satsning innehåller dock flera frågetecken. Regeringen anslår för att anställa 650 arbetslösa akademiker för att tillgängliggöra och vårda museernas samlingar. Vilken är museernas roll i detta? Vilka möjligheter har de att styra över vilka som anställs för att vårda deras samlingar? Vem står för kostnaden för själva konserveringen eller för nya förvaringslokaler? Det finns många frågor utan svar. Det är inte alltid brist på personal som är det största problemet utan brist på resurser för att till exempel kunna iordningställa välfungerande förvaringslokaler. Regeringens satsning måste därför framför allt ses som en arbetsmarknadspolitisk satsning och inte en museisatsning. förslår en stor satsning på museernas samlingar. Vi vill genomföra en satsning där museernas behov styr verksamheten, inte behovet av arbetsmarknadspolitiska sysselsättningsprogram. Resurserna ska kunna satsas på såväl personal som lokaler eller konserveringsinsatser. Museerna ska själva styra satsningens utformning. För detta ändamål satsar vi . Ett annat stort problem som uppmärksammats är museernas säkerhet både när det gäller stöld och brand. I har en översyn gjorts av brandsäkerheten på museerna och resultaten är förfärande. På många museer skulle en brand innebära att skulle ovärderliga samlingar gå upp i rök, och situationen är säkerligen inte unik för Stockholmsmuseerna. Vi menar att det här är en ohållbar situation som måste åtgärdas . Det är alltför stora värden som står på spel för att insatser ska kunna vänta. har utarbetat en strategi för museernas säkerhetsarbete. Det är en utredning som innehåller många förslag som bör tas till vara i arbetet med att förbättra museernas säkerhet. Bland annat framhålls vikten av att varje museum utarbetar en plan för säkerhetsarbetet för att skapa en medvetenhet om vilka risker som finns. Vi ser mycket positivt på arbete inom detta område. Den satsning vi föreslår för att stärka arbetet med museernas samlingar bör även kunna användas för detta ändamål. 7.4.2Tillåt försäljning av fornfynd () ansvarar för de nya föremål som genom arkeologiska utgrävningar tillförs museerna. RAÄ överlåter ansvaret för föremålen till museerna mot att de åtar sig att vårda föremålen på ett tillfredsställande sätt. Kulturminneslagen medger dock inte att RAÄ upplåter fornfynd för försäljning. anser att det i vissa särskilda fall ska vara möjligt att genomföra en försäljning av fornfynd. Det kan vara tillfällen när man på en och samma plats hittar stora mängder av likartade föremål av samma sort och som har ett begränsat värde att bevara för framtiden. Som exempel kan nämnas att när den förlista bärgades togs närmare av kinesiska porslinsskärvor omhand. Dessa anser vi skulle varit fullt rimliga att till viss del avyttra för att därigenom få resurser för att finansiera ett angeläget kulturprojekt. 7.4.3Visning av kulturskatter nära fyndplatsen När fornfynd av stort värde hittas placeras de i , ofta på . Enligt lag kan fornfynd dock överlåtas eller lånas ut till ett museum som åtar sig att vårda fornfyndet på ett tillfredsställande sätt. Ett skäl för att avstyrka en ansökan om att få låna ett fornfynd kan exempelvis vara att fyndet har nationellt intresse och bör vara tillgängligt för forskare eller att föremålstypen från regionen saknas i de nationella samlingarna. Ett annat skäl kan vara att det nya fyndet hör ihop med föremål från samma fyndplats som redan finns på och att samtliga fynd från en fyndplats bör hållas ihop. anser dock inte att detta är tillräckliga skäl för att visa föremålen nära fyndplatsen. Fornfynd av detta slag har ofta ett stort regionalt intresse. Därför bör i större utsträckning nya fornfynd först visas på de regionala museerna. Länsmuseerna fungerar som centrum för den regionala museiverksamheten och har också en viktig roll när det gäller kulturmiljövård. De är således mycket viktiga för att målet om ett levande kulturliv i hela landet skall kunna uppfyllas. Därför anser vi att det är naturligt att de omfattas av satsningen på fritt inträde till museerna (se ovan). har i utredningen museer och nationell kulturpolitik konstaterat att det för museerna råder en mycket oklar bild när det gäller huvudmännens och statens mål och förväntningar. De anser att hela målstyrnings- och utvärderingsprocessen måste bli tydligare. Vi hoppas att regeringen tar till sig utredningens kritik och återkommer till med ett förslag på detta område. De ekonomiska behoven hos de regionala museerna är mycket stora. har utpekat den ökande projektifieringen som ett stort problem för museernas ekonomi något vi också tidigare påpekat. Dessutom behövs stora satsningar på säkerheten. förslår därför att även de regionala museerna ska omfattas av vår satsning på museernas samlingar. samlingar omfattar cirka nio miljoner djur, växter och . Samlingarna visas i museets utställningar men används också av forskare. Museet har stora problem med förvaringen av samlingarna. Brister i utrymme och resurser har inneburit att stora delar av samlingarna förvaras under så dåliga förhållanden att deras fortsatta existens är äventyrad. har vid flera olika tillfällen tagit upp frågan angående situationen på . Nya magasin måste till både för samlingarnas säkerhet och för att öka tillgängligheten för forskare. krävde kulturutskottet att regeringen skulle återkomma med ett förslag på en lösning. Det är ett krav som återupprepats vid ett flertal tillfällen. har museet påbörjat en om- och tillbyggnad av det så kallade Botanhuset. Om tillbyggnationerna blir så omfattande som museet önskar kommer detta att lösa en del av de befintliga problemen. Museet har dock ännu inte fått något godkännande från regeringen rörande de planerade tillbyggnaderna. De har inte heller fått något besked om hur de ökade hyreskostnaderna som tillbyggnaden kommer att medföra ska hanteras. begär att regeringen återkommer med besked om om- och tillbyggnaderna av Botanhuset vid . 7.7Drottningholms teatermuseum/teatermuseum , numera , grundades . Museet som drivs av en stiftelse med statliga stöd förvaltar några av största och värdefullaste teatersamlingar från medeltiden till . Samlingarna inkluderar världens största samling 1700-talskulisser, ett av de största scenkonstbiblioteken, omfattande enskilda arkiv, 1,5 miljoner foton och en löpande förd svensk repetoardatabas. Efter uppsägning från flyttade museet till Operans och verkstadsbyggnad i . Utan tillräckliga hyresmedel fick museet skrinlägga alla planer på anständiga utställningslokaler och minska personal så drastiskt att bastjänster för museisamling, arkiv och samtidsdokumentation nu saknas. Situationen är nu så svår att hela biblioteks- och arkivverksamheten dessutom är i fara. Revisorerna har påpekat att museet kan leva upp till de krav som ställs i stadgarna. Svenska och utländska forskare är mycket oroade och situationen har påtalats internationellt. Det är därför i det närmaste skandal att Socialdemokraterna helt ignorerar problemet. För att lösa den mest akuta krisen ger i sitt budgetalternativ ett årligt tillskott på en och en halv miljon till museet inom anslag 28:31. I vårpropositionen 2000 föreslog regeringen inrättande av ett femårigt verksamhetsstöd på till Museum Vandalorum i . På grund av förseningar beslöt regeringen i vårpropositionen 2003 att skjuta upp stödet till dess verksamheten kommit i gång. I budgetpropositionen 2005 gör regeringen en ny bedömning. Regeringen konstaterar att det inte längre går att motivera ett statligt åtagande för Museum Vandalorum med hänvisning till förseningen av byggstarten samt att projektets ursprungliga intentioner förändrats. Regeringens agerande måste ifrågasättas. Att förseningar äger rum är knappast ovanligt i den här typen av projekt. Det förändrar inte i sig förutsättningarna för att när verksamheten väl kommer i gång är minst lika väl värt att stödja som . Såväl landsting som kommun och näringsliv har redan bidragit med medel i projekteringsfasen, och de har naturligtvis förutsatt att staten står fast vid sitt löfte. Att projektet ändrat inriktning stämmer inte. De ursprungliga intentionerna är fortfarande grunden i projektet även om en privat donation som tidigare utlovats till museet inte kommer att verkställas. För regionen är Museum Vandalorum en stor satsning, och det är av avgörande betydelse för tillväxten att projektet kommer i gång, och statens resurser är en förutsättning för detta. De så kallade ABM-institutionerna: arkiv, bibliotek och museer, har ett särskilt ansvar för att värna vårt kulturarv. Eftersom institutionerna förenas i sitt ansvar för kulturarvet är det också viktigt att det finns ett aktivt samarbete dem emellan. Det kan dock inte nog betonas att samarbete inte innebär samgående. Varje institution måste få bevara sin unika profil och sitt unika uppdrag. har länge arbetat för ett stärkt samarbete mellan ABM- institutionerna. Det var också efter ett kristdemokratiskt initiativ som regeringen begärde att , och skulle göra en sammanställning av det pågående arbetet på området. Resultatet redovisades 2002 i rapporten mellan arkiv, bibliotek och museer. Tyvärr har regeringen inte tagit något större intryck av detta arbete. I arkivpropositionen konstaterade regeringen att ABM-samverkan, på såväl nationell som regional och lokal nivå, är av stor betydelse. Men det finns inga förslag, visioner eller ambitioner. I rapporten uttrycker ABM-institutionerna en stor vilja och goda förutsättningar för att gå vidare med ett mer organiserat samarbete. De efterlyser en nationell samordnande funktion på området för att de ska kunna påbörja arbetet med större projekt. Det är därför särskilt beklagligt att inte regeringen dragit nytta av den vilja till samverkan som finns för att påbörja ett större arbete på detta område. I många andra länder har arbetet med en ökad samverkan kommit betydligt längre än i . Som exempel kan nämnas där regeringen 1998 tog initiativ till ett organ för samverkan på nationell nivå. Resultatet blev Resource som etablerades och som samordnar allt statligt arbete inom ABM-sektorn. Det är inte säkert att ska ha en likadan utveckling som i , men exemplet visar att i andra länder finns en ambition på detta område som saknas hos den .