mot · GT02U219 · 2005-09-27 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om behovet av att stimulera en bred nationell diskussion kring framtida medlemskap i . Riksdag och regering bör under en nära framtid arrangera ett seminarium i vårt land, vars syfte och mål är att redovisa, debattera och lyhört åhöra argument som har med EU:s och relation att göra. bör mer aktivt engagera sig i den för fortsatt EU-utvidgning tydligtvis mest känsliga frågan. I stället för att registrera och recensera andra länders och politiska partiers ställningstaganden vis à vis bör vårt land se det som en självklar uppgift att konkret aktivera sig för att fördjupa förståelsen och kunskapen mellan och . Var börjar och var slutar ? Det har av och till hävdats att enbart länder som ligger i det geografiska kan eller bör få medlemskap i . Vad menar man då med det geografiska ? Är det de landområden där européer bor? Varför hör i så fall inte , allmänt sett, till , då till avsevärd del är bebott av européer? och ser sig som europeiska länder. Vad betyder det att länder själva karaktäriserar sig som europeiska? Att i de flesta EU-resonemang som handlar om utvidgning räknas till är uppenbart. Kanske kan ivern att understryka detta i någon mån relateras till i synnerhet och starka men också övriga EU-medlemmars önskemål, att inte ska dras in i maktsfär? huvudsakliga del ligger emellertid också i ! När utvidgningen är aktualiserad är , , , , , , Kosovo ganska självklart med i resonemangen. Löftet till och gäller. Men kanske kan det rent av vara på sin plats att påminna sig att de postsovjetiska länderna , , , och är medlemmar i och i , . Är ett till intet förpliktande namn i dessa sammanhang? Alla dessa funderingar, om gränser må uppfattas som mer eller mindre sofistikerade och teoretiserande. Kanske kan det likväl vara på sin plats med en smula eftertanke för att ta sig ur alltför kategoriska påståenden om vad som är och vad som inte är . Det är min uppfattning att inte är enkelt att geografiskt avgränsa, men att snarare är ett kulturellt och historiskt begrepp. Och att religionen spelat en avsevärd roll, när det resonerats om gränsdragningar. Det kommer sannolikt inte att råda särskilt delade meningar inom EU om fortsatt utvidgning, när det gäller exempelvis länder på . Däremot vet vi att resonemangen runt eventuella medlemskap väckt och väcker stor debattlusta och skapar motsättningar som också, enligt min uppfattning, nyttjas, exempelvis i inrikespolitiska valrörelser, och då på ett diskutabelt sätt. Senast var detta påtagligt i den tyska valrörelsen. fanns relationerna mellan och med i resonemanget, inte sällan på ett obskyrt och tvivelaktigt sätt, i länder som folkomröstade om det s.k. resolutionsförslaget. EU:s fäder, , , Alcide de Gasperi, hade integrationen som drivkraft för sitt EU. Det var ett politiskt projekt mer än ett ekonomiskt. Det handlade om att i görligaste mån säkra framtiden, bevara fred och frihet. Man hade med all säkerhet exempelvis inte tänkt sig ett Europaparlament med medlemmar som såg som sin primära uppgift att agera på ett sätt eller det sätt som kunde anses vara mest gagneligt för enbart den egna nationen. EU-fädernas projekt har onekligen lyckats. De kunde självfallet inte ana hur internationaliseringen skulle ta fart, inte minst teknologiskt. vet vi mer än någon generation tidigare hur beroende vi är av varandra var på jordklotet vi än bor. I detta sammanhang menar jag att Turkiet-frågan också bör belysas. Festung duger inte som framtidsmål. EU/blir aldrig tryggare än dess omgivning är trygg. Det är tämligen enkelt att utpeka och påtala att ännu inte uppfyller alla kriterier som krävs för medlemskap. Det är lika sannfärdigt att hävda att inte kan räkna med medlemskap i brådrasket. Något som för övrigt ledning självfallet klart inser. Men det bör väl därutöver tillstås att anpassningsarbetet fortskrider och att det redan givit resultat. Att enbart belysa nationers brister och tillkortakommanden främjar sannolikt inte alltid en positiv utveckling. Det kan inte behöva råda någon diskussion om påståendet att är något av ett lås eller en port mellan och . Och därmed också något av en förbindelselänk mellan fattiga och rika länder, mellan länder där kristna kyrkor finns etablerade och länder där moskéer och minareter, sedan många generationer tillbaka, är de lokaler i vilka religionen utövas. Kanske bör det erinras om att är den enda stad i världen som varit huvudstad både i ett muslimskt och i ett kristet imperium. historia är inte århundraden eller generationer av social religionsmässig instängdhet. Inte så sällan framställs eller uppfattas som ett land i stiltje. Factum est att mer än någon förändrat ett muslimskt land. Europeisk lagstiftning var hans föredöme. Utrikespolitiskt orienterade sig mot väst. Som exempel kan påminnas om att , vid utbrott, gick i förbund med och . förklarade man krig mot och . Det har således långt ifrån alltid funnits någon ridå av ett eller annat slag mellan och . Det torde knappt råda någon tvekan om att en rad länder och grupperingar, inte så få av rent fundamentalistisk art, politiskt eller/och religiöst, skulle se det som en framgång om EU bestämmer sig för att hålla utanför eller arrangerar en relation som i det närmaste gör att känner sig behandlat som en B-nation. Samma reaktion skulle förstås uppnås inom dessa länder och grupper, om ledning ser sig föranlåten att avbryta kontakterna med EU. Framtiden fordrar att bryggor av förståelse och gemenskap byggs. Det är inte på var sin sida om en mur eller barriär av synligt eller osynligt slag som vi bäst engagerar oss för trygghet och frihet. Därför förespråkar jag mötet mellan och regering och riksdag och regering. Det är mig väl bekant att har haft och har en rad bilaterala möten. Men bör inte överlämna debatten om och EU enbart till och .