mot · GS02Fi4 · 2005-02-09 00:00:00 — med anledning av skr. 2004/05:54 Redovisning av verksamheten i , och de regionala utvecklingsbankerna /04 4.1Ökad insyn i Sverige4 4.2Dela på styrelseplatserna i världen4 4.3Låt hela världen konkurrera om ordförandeposten6 5Konditionalitet, skuldfrågor och fattigdomsbekämpning6 7Vatten och mänskliga rättigheter11 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utformningen av skrivelsen bör förbättras så att det tydligare framgår vilken åsikt verkat för och även hur väl nått resultat utifrån uppsatta mål i politik för global utveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för en revidering av röstberäkningen i IMF och , vilket innebär att man inte bara tar hänsyn till ekonomisk storlek, utan även andra principer såsom befolkningsstorlek. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i bör verka för att valet av ordförande bör föregås av en öppen nomineringsprocess och att val av lämplig person utgår från kompetens och ej landtillhörighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör utforma en svensk skriftlig position i frågan om konditionaliteten i IMF och som tydligt tar ställning mot detaljerade policyvillkor som inte bygger på nationella fattigdomsstrategier och full parlamentarisk insyn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för att IMF och öppet debatterar kring makroekonomiska alternativ i syfte att nå millenniemålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör agera för att inriktningen av fattigdomsbekämpningen inom IMF och tar hänsyn till vikten av en rättvis fördelningspolitik och att institutionernas verksamhet utvärderas i förhållande till millenniemålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i internationella sammanhang bör stödja initiativ som diskuterar andra alternativa finansieringskällor, som t.ex. försäljning eller uppvärdering av IMF:s guldreserv, när det gäller att hitta sätt att finansiera multilaterala skulder till de fattiga och skuldtyngda länderna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör ta initiativ till att det genomförs en studie inom ramen för IMF och som syftar till att undersöka hur man kan hitta en rättvisare lösning pååterbetalningar som kan härledas till s.k. illegitima skulder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i bör agera för att banken har en inriktning som uppmärksammar de stora problem som växthuseffekten har för fattiga människor i utvecklingsländerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i IMF och bör agera för att Kyotoprotokollet implementeras och att lån till utvecklingsländerna ligger i linje med klimatmålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i IMF och agerar för att privatiseringar inom vattensektorn inte skall vara ett krav för att beviljas lån. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i internationella institutioner bör dela med sig av erfarenhet av och kunnande om att driva vattenverk och vattendistribution i offentlig regi. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör stödja ett upprop om ett moratorium för finansiering av nya dammar från till dess att World Commission on Dams riktlinjer har antagits. har föreslagit att den svenska linjen i IMF och måste bli mer öppen och att ges ett större inflytande i processen. En öppen och offentlig redovisning av handlande ökar legitimiteten och trovärdigheten, vare sig allmänhet, politiska partier eller intresseorganisationer delar eller inte delar den handlingslinje för fram. Vi välkomnade därför beslut om att regeringen med regelbundna intervall i en särskild skrivelse ska redovisa för arbetet inom dessa institutioner och regeringens prioriteringar och ställningstaganden. I regeringens skrivelse 2004/05:54 redogörs i viss mån för de ställningstaganden regeringen gjort i IMF och . Vi finner dock att det återstår en hel del att önska för att skrivelsen ska få den betydelse som vi föreslagit och önskat. Det är inte lätt att i regeringens skrivelse 2004/05:54 utläsa vilken linje haft och vad föreslagit och verkat för. Ett naturligt mål att mäta resultat utifrån vore att utgå från den av antagna propositionen Gemensamt ansvar - politik för global utveckling. Någon sådan återkoppling sker dock inte systematiskt, vilket försvårar för riksdag, folkrörelser och allmänhet att få en god inblick i agerande i de globala finansiella institutionerna. Utformningen av skrivelsen bör förbättras så att det tydligare framgår vilken åsikt verkat för och även hur väl nått resultat utifrån uppsatta mål i politik för global utveckling. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. Det är av allmänt intresse för medborgarna i att få veta hur vår representant i IMF och agerar, hur man kommer överens om sitt agerande mellan de länder som vi delar ledamotsstol med och vilka resultat man uppnått. Detta är något som för de flesta, såväl riksdag som intresseorganisationer, medborgare och medier, är okänt. I andra länder avlägger länderrepresentanterna årliga rapporter, parlamentariker ingår i delegationer, hearings anordnas osv. I , , , och lägger man ut sina rapporter på Internet. Någon liknande ordning har vi inte i . Man kan invända att den nordisk-baltiska representationen är liten inom om man t.ex. jämför med . Men det är knappast ett argument för att legitimera bristande information. Det vore alltså rimligt att en likartad ordning infördes i . I motion 2004/05:A300 föreslog att regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i IMF och agerar och vilka resultat man uppnått utifrån den förda politiska linjen. Förslaget har ännu ej behandlats av , men kommer så att ske i betänkande FiU90. Vi är glada för att krav på att beslutat om en årlig rapportering från regeringen verkställs och att regeringen även inför årsmötena låter ledamöterna i och utrikesutskotten få möjlighet att ställa frågor till ansvarig minister. Tyvärr är utskottsutfrågningen inte offentlig, vilket minskar insynen för allmänhet och ideella organisationer. För att förbättra dialog och förståelse mellan olika parter har i motion 2004/05:U279 föreslagit att regeringen bör anordna offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra regeringens tänkta politiska linje inför årsmötena i IMF och . Förslaget har ännu ej behandlats av , men kommer så att ske i betänkande 2004/05:UU8. Vidare bör även eget arbete skärpas upp och tydliggöras. Det finns en oklarhet om vem som har det övergripande ansvaret för frågor som rör IMF och . För att kunna leva upp till de höga utvecklingspolitiska målen på området krävs att är välinformerad. I annat fall motverkas ett aktivt deltagande för att använda inflytande i och med sikte på att nå en hållbar och rättvis utveckling. behöver tydliggöra vilket utskott i som har det övergripande ansvaret för frågor som rör politik i IMF och och det ansvariga utskottet bör samla sina ställningstaganden i ett betänkande. verkar för en sådan förändring av arbetsformer. 4.2Dela på styrelseplatserna i världen har utvecklingsländerna ett begränsat inflytande i IMF och . Det leder ofta till att det är i-länderna som dominerar det politiska och ekonomiska språket om vad som är bra eller dålig ekonomisk politik. Det finns återkommande rapporter från det civila samhället om exempel där IMF:s och makroekonomiska recept ofta anses oförenliga med vad det civila samhället uppfattar som fattigdomsbekämpning. Ett exempel är avgiftsbeläggning av hälsovård för fattiga. När folkliga organisationer vill diskutera dessa frågor med respektive regering möts de ofta av beskedet att IMF:s och i viss mån "recept" inte är förhandlingsbara när de nationella fattigdomsstrategierna ska utformas. I skrivelse 2004/05:54 påtalar regeringen vikten av att röststyrkan som samtliga medlemsländer erhåller oavsett storlek, bör höjas till den ursprungliga nivån som rådde vid bildandet av IMF och . Det skulle betyda att basrösternas andel av totala antalet röster höjs från dagens till att utgöra av totala antalet röster. delar regeringens syn på vikten av att öka inflytandet för . En ökning av basrösternas andel av totala antalet röster är ett steg i rätt riktning. Men för att verkligen få genomslagskraft för inflytande och åsikter räcker det inte att få mer makt påårsmötena. Utvecklingsländerna måste även i större utsträckning få plats i det operativa arbetet, dvs. i de båda institutionernas exekutivstyrelser. Fördelningen av platser i styrelserna bygger inte på att varje land har en likvärdig röststyrka. De fem största länderna (dvs. de som bidrar med mest pengar: , , , och ) har var sin plats i de två styrelserna. Sedan har även , och en plats var, eftersom de anses vara politiskt viktiga länder. Resterande länder (176 stycken) delar därefter på 16 platser och av dessa får 46 dela på två ledamöter. Röststyrkan bestäms således av storleken på respektive lands ekonomi. har tillsammans med sju andra stora industriländer av rösterna i IMF och . Det är nu dags att införa ett mer rättvist sätt att beräkna rösterna på. bör verka för en revidering av röstberäkningen i IMF och , vilket innebär att man inte bara tar hänsyn till ekonomisk storlek utan även andra principer, såsom befolkningsstorlek. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är av största vikt att de länder som ofta kommer i fråga för lån även har ett större operativt inflytande. Regeringen har dock varit kallsinnig inför att t.ex. de afrikanska länderna ges fler styrelseplatser. Den officiella svenska ståndpunkten är att det är kapitalandelarna som ska gälla. Även om man anser att maktfördelningen var rimlig när institutionerna skapades, har mycket hänt . är det de afrikanska länderna som står i centrum för IMF:s och verksamhet. Det är därför högst rimligt att dessa länder även ges ett större operativt inflytande. har i motion 2004/05:U279 föreslagit att bör agera för att utvecklingsländernas inflytande inte bara ökar i röststyrka utan även vad gäller antalet representanter i IMF:s och styrelser. Förslaget har ännu ej behandlats av , men kommer så att ske i betänkande 2004/05:UU8. 4.3Låt hela världen konkurrera om ordförandeposten Inför möte har dess ordförande meddelat att han avgår. Sedan bildandet av IMF och har traditionen varit att det alltid är en europé som är ordförande för och alltid en amerikan för . Detta oberoende av om det finns någon som är mer kompetent från den övriga världen. Detta är ett helt oacceptabelt system. Utifrån ett demokratiperspektiv är det enda rimliga att även andra länder har rätt att föreslå kandidater. Här har chans att agera för att så blir fallet. bör i verka för att valet av ordförande föregås av en öppen nomineringsprocess och att val av lämplig person utgår från kompetens och ej landtillhörighet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5Konditionalitet, skuldfrågor och fattigdomsbekämpning IMF och ställer liksom alla banker upp villkor för att ett land ska beviljas lån. Det är i sig inget anmärkningsvärt att sätta upp villkor, utan det frågan gäller är hur kraven ser ut och på vilka grunder de har kommit fram. För att t.ex. få vissa lån måste utvecklingsländer ibland genomföra nedskärningar i de offentliga utgifterna, öka statens intäkter genom högre priser på vatten och el, samt devalvera för att på så sätt öka exporten och begränsa importen. För andra lån krävs avregleringar, avskaffande av förmånliga lån till bönder och småföretagare, privatiseringar av statsägda företag, färre hinder för att flytta kapital över gränser och avskaffa investeringshinder för utländska industrier och banker. Konditionaliteten, dvs. de villkor som finns för att få ett lån, är präglad av enkelspårighet och inte anpassad till det enskilda landets specifika situation. Det finns ibland goda anledningar till att stödja jordbrukare utifrån ett livsmedelsperspektiv och det småskaliga jordbruket kan vara mindre miljöbelastande. Nedskärning av offentlig sektor kan leda till en ökad arbetslöshet och sämre köpkraft. Om t.ex. resurserna till hälso- och sjukvården minskar betyder inte det att behovet av vård och omsorg har minskat. Det som troligen inträffar är att vården och omsorgen privatiseras till hemmen, dvs. det är kvinnor som får utföra ett obetalt arbete. har i motion 2004/05:U279 utvecklat sin syn på IMF:s och konditionalitet. Förslagen har ännu ej behandlats av , men kommer så att ske i betänkande 2004/05:UU8. Ett av de största problemen med konditionaliteten är att det är så svag koppling till fattigdomsbekämpningen. Många utvecklingsländer har stora utlandsskulder. Detta hotar utvecklingen och fattigdomsbekämpningen i hela världen. IMF och tog initiativ till det som kallas för HIPC (Heavily Indebted Poor Countries). Målet är att de fattigaste länderna ska uppnå en hållbar skuldsituation, där det inte finns något behov av att låna från IMF. Tyvärr har HIPC inte lyckats lösa problemen med skulderna. IMF och måste därför ta ett större ansvar för den utlåning man beviljat och inte påföra allt ansvar på låntagarna. Trevande försök har gjorts för att bemöta kritiken mot HIPC, vilket framtagande av PRS-strategin visar (Poverty Reduction Strategies). PRS är än så länge relativt nytt, så det är svårt att dra långtgående slutsatser av den nya strategin mot fattigdomsbekämpning. Dock verkar det i praktiken inte ha hänt så mycket när det gäller inflytandet för låneländerna och vilken ekonomisk politisk väg som måste beträdas. föreslog i motion 2004/05:U279 att i och bör föra fram åsikten om behovet av att skriva av skulderna till HIPC-länderna utan att som motprestation kräva ekonomiska reformer som är politiskt kontroversiella och/eller tar att genomföra. När utrikesutskottet (2004/05:UU2) behandlade förslag bemötte man inte det konkreta förslaget. Utskottet påpekade dock vikten av att "minska de fattiga ländernas skuldbörda och att skuldavskrivning måste ske på ett sådant sätt att det främjar utveckling och därmed fattigdomsbekämpning". Vidare konstaterade utrikesutskottet att grunden "för att ett fattigt och skuldtyngt land skall beviljas skuldavskrivningar under HIPC-initiativet är att landet bedriver en god ekonomisk politik med en tydlig fattigdomsinriktning". Trots dessa skrivningar valde utskottet att avslå förslag. Problemet är att det är IMF och som avgör vad som är "sund ekonomisk politik". Utrymmet för att diskutera alternativa åtgärder är fortfarande begränsat, och agerar inte för att detta förhållande ska ändras, trots vackra skrivningar om att ge låneländerna större inflytande. Det är av avgörande betydelse att de enskilda länderna får ett reellt inflytande över policyvillkor och att de nationella parlamenten ges full insyn i processen. I en översyn, Review of Nordic monitoring of the support to the PRSP process, framgår det att de politiska standardrekommendationerna i IMF och är oklara vad beträffar relationen till att minska fattigdomen och öka jämställdheten. Rapporten menar att det råder svag koppling mellan struktur- och makroekonomisk politik å ena sidan och fattigdomsbekämpning å andra sidan. Institutionernas inriktning verkar mer basera sig på teorier än på empiriskt bevisade effekter av politiska val för att bekämpa fattigdomen. har i motion 2004/05:U279 fört fram att det måste vara varje lands valfrihet att självt få bestämma politisk inriktning och vilka verktyg som ska användas för att uppnå god ekonomisk politik. I motionen föreslog vi att i internationella sammanhang bör verka för att hindra IMF och från att försöka påtvinga enskilda länder en viss form av ekonomisk politik, som till exempel en avreglering av valutahandeln. I motionen anfördes vidare att i IMF och bör agera för en revidering av konditionaliteten så att demokratiskt valda regeringar och parlament ges ett större inflytande över lånevillkor som ställs på lånelandet. Förslagen har ännu ej behandlats av , men kommer så att ske i betänkande FiU90. kommer både IMF och att genomföra en översyn av konditionaliteten. Resultatet av översynen ska presenteras påårsmötena . För att få en så bra process som möjligt har här en chans att aktivt agera och komma med förslag som förbättrar rådande konditionalitet. I har man tagit fram riktlinjer för hur man kan ändra konditionaliteten. Som exempel på förändring kan nämnas ett förslag som går ut på att kontroversiella villkor som handelsliberaliseringar och privatiseringar endast får införas om de nationella aktörerna anser att de är en central del av fattigdomsstrategin och att åtgärderna gynnar de fattiga. Det skulle vara av stort värde om även kunde arbeta fram ett ställningstagande som tar sin utgångspunkt i fattiga människors perspektiv och som ligger i linje med politik för utveckling. Regeringen bör därför utforma en svensk skriftlig position i frågan om konditionaliteten i IMF och som tydligt tar ställning mot detaljerade policyvillkor som inte bygger på nationella fattigdomsstrategier och full parlamentarisk insyn. Detta bör som sin menig ge regeringen till känna. har i motion 2004/05:U279 föreslagit att i och bör föra fram åsikten om behovet av att skriva av skulderna till HIPC-länderna utan att som motprestation kräva ekonomiska reformer som är politiskt kontroversiella och/eller tar att genomföra. I samband med den pågående översynen har chansen att lyfta fram frågor kring alternativa ekonomiska lösningar som tar sikte på att halvera fattigdomen. bör verka för att IMF och öppet debatterar kring makroekonomiska alternativ i syfte att nå millenniemålen. Detta bör som sin mening ger regeringen till känna. För att kunna nå FN:s millenniemål, som bl.a. innebär en halvering av fattigdomen , är det viktigt att även IMF och aktivt bidrar till att förverkliga målen. Institutionerna framför i ord att det är fattigdomsbekämpning som är det överordnade målet. Men dessvärre betyder det ofta samma sak som ekonomisk tillväxt i allmänhet. Ingen hänsyn tas till hur den ökade produktionen av varor och tjänster fördelas. Om millenniemålen ska nås krävs inte bara en ökad tillväxt utan minst lika viktigt är att det finns fördelningspolitiska nycklar som verkligen ger människor möjlighet att lämna fattigdomen. Regeringen har visat förståelse för denna åsikt och påtalar även i skrivelse 2004/05:54 att en tillväxt utan en rättvis fördelning inte automatiskt leder till minskad fattigdom. bör därför ta ställning för en sådan inriktning men även koppla den till millenniemålen. De globala finansiella institutionernas verksamhet bör utvärderas i förhållande till hur väl de nått millenniemålen. bör agera för att inriktningen av fattigdomsbekämpningen inom IMF och tar hänsyn till vikten av en rättvis fördelningspolitik och att institutionernas verksamhet utvärderas i förhållande till millenniemålen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I skrivelsen redogörs för olika finansieringsalternativ för att få till stånd en större utlåning till det fattigaste länderna. Ett förslag som diskuteras (dock inte av ) är försäljning eller uppvärdering av IMF:s guldreserv. Förslaget presenterades av finansminister . Om IMF skulle värdera sin guldreserv till marknadspriser skulle det betyda ett tillskott via en ren bokföringsåtgärd och som skulle räcka till att lösa de 32 fattigaste ländernas skulder till IMF. Även om förslaget inte kommer tillrätta med grundläggande problem med konditionalitet och fattigdomsminskning, är det ändå intressant och bör studeras vidare. I skrivelsen sägs ingenting om regeringens hållning till detta förslag. bör i internationella sammanhang stödja initiativ som diskuterar andra alternativa finansieringskällor, som t.ex. försäljning eller uppvärdering av IMF:s guldreserv, när det gäller att hitta sätt att finansiera multilaterala skulder för de fattiga och skuldtyngda länderna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har folkrörelser och utvecklingsländer försökt diskutera vad som är ett rättvist skuldsaneringsförfarande. Många länder har lån som tagits av icke demokratiska regimer eller ledare och som fattiga människor får vara med och betala tillbaka. Frågan är vilket ansvar långivaren hade vid själva tillfället. Finns det ingen skuld som faller på IMF och ? Det var dessa institutioner som beviljade lånen och pengarna har ibland använts till något helt annat än att minska fattigdomen. I har regeringen intagit en position i och med antagandet av en handlingsplan mot skulder. förklarar att de kommer att stödja en studie av hur man ska förhålla sig till s.k. illegitima skulder. borde deklarera en liknande ståndpunkt. bör ta initiativ till att det genomförs en studie inom ramen för IMF och som syftar till att undersöka hur man kan hitta en rättvisare lösning pååterbetalningar som kan härledas till s.k. illegitima skulder. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I motion 2004/05:U279 föreslås att i bör agera för att banken har en inriktning som uppmärksammar de stora problem växthuseffekten medför för fattiga människor i utvecklingsländerna, samt att i IMF och bör agera så att Kyotoprotokollet implementeras och att lån till utvecklingsländerna ligger i linje för att nå klimatmålen. När utrikesutskottet behandlade förslag om detta avslogs förslagen utan någon som helst motivering. IMF och har med sin storlek en möjlighet att styra resurser till åtgärder som leder till att klimatmålen uppnås. Det hot om klimatförändringar som de flesta nu erkänner finns, är ett oerhört stort globalt problem, och en verklig klimatförändring skulle i stor utsträckning drabba de fattiga människorna mest. satsar fortfarande på väldigt storskaliga projekt såsom dammbyggen, projekt för utvinning och export av fossila bränslen, pappers- och massafabriker, stålverk eller gruvindustri. Det är verksamheter som har stor påverkan på miljön. Många frivilligorganisationer oroar sig för utlåning till projekt som innebär en stor miljöpåverkan och stora förändringar för människor i lokalområdet. En utvärdering har skett av tillsammans med flera frivilligorganisationer (). Rapporten rekommenderar att banken fasar ut utlåningen till utvinning av fossila bränslen och successivt ökar utlåningen till projekt med förnyelsebara energikällor. Rapporten berör även ursprungsbefolkningens rättigheter om att få information och möjlighet att godkänna projekten. Dessvärre verkar administration kallsinnig till rapportens rekommendationer. Inte heller den verka vilja få till stånd en reell förändring av bankens inriktning. I skrivelse 2004/05:54 sägs bl.a.följande: anser att det huvudsakliga ansvaret för fattiga länders utveckling ligger hos respektive lands regering. Det internationella utvecklingssamarbetet skall utgå ifrån fattiga länders egna strategier och planer och stödja och komplettera ländernas ansträngningar att bekämpa fattigdomen. Det är därför orimligt att förvägra dessa länder möjligheten att utnyttja sina naturresurser om länderna såönskar. Intressant att notera är att när och andra framför kritik mot den ensidigt rådande ekonomiska politiken som trycks på länder vare sig de vill eller ej, så talar aldrig regeringen om att det ska vara varje enskilt lands ansvar att få bestämma vilka medel som ska användas för att nå mål om minskad fattigdom. Men när regeringen talar om långsiktig ekologiskt hållbar utveckling såär det tydligen viktigt att varje land får exploatera sina naturresurser även om det leder till en utveckling som inte är hållbar. Denna inkonsekvens får dock inte dölja det faktum att vi talar om två skilda angreppssätt. Det finns ingen internationell fastlagd linje för vilka metoder (t.ex. privatiseringar, nedskärning av offentlig sektor, avvecklande av tullar) som ska användas för att bekämpa fattigdomen.