mot · GT02U379 · 2005-10-05 00:00:00 — 3Kristdemokrater lade grunden till EU4 4Samarbetet är en självklarhet4 7EU:s ansvar i världen7 7.3Tag ledningen i klimatarbetet9 7.5Stärk demokratin och de mänskliga rättigheterna11 8Självklart samarbete men hur långt?12 9.3Intensifierad kamp mot människohandel och pedofilnätverk14 9.4Höjd alkoholskatt i hela EU15 10.1Ett starkare EU står inför stora utmaningar16 10.2Västra , , , och Vitryssland16 10.3Bulgarien, och Kroatien17 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för att EU:s långtidsbudget inte skall överskrida av bni.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för att en ökad del av EU:s budget skall gå till forskningsanslag. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för förenklade regler för småföretagande.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för att den oroväckande demografiska utvecklingen leder till förmånligare familjepolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för att Kyotoprotokollets krav uppnås. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för att EU som helhet skall nå upp till FN:s mål om att av respektive lands bni skall gå till bistånd. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för att kvaliteten och samordningen av EU:s biståndsinsatser skall effektiviseras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen i det fortsatta arbetet kring skall verka för att subsidiaritetsprincipen med kraft betonas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för att Lissabonprocessen skall göras mer målinriktad, förenklas och stramas upp.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för att Lissabonprocessen skall fokusera på forskning och utveckling, en fungerande inre marknad, ett förbättrat näringslivsklimat, en fungerande arbetsmarknad samt miljömässig hållbarhet.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för att samarbetet med , och förbättras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för att kampen mot människohandel intensifieras.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom EU skall verka för att den fortsatta utvidgningen på västra , , och fortskrider. 1 Yrkande 1 hänvisat till FiU. 2 Yrkandena 3, 9 och 10 hänvisade till NU. 3 Yrkande 12 hänvisat till JuU. 3Kristdemokrater lade grunden till EU Pionjärerna bakom EU-samarbetet var kristdemokrater. De hade genomlevt två världskrig och upplevt krigets lidande och vanvett på nära håll. Det var kristdemokrater som , Alcide de Gasperi och . De motarbetade fascismen och nazismen då det krävdes stort mod att göra det. De Gasperi fängslades av , Adenauer avsattes som borgmästare i av nazisterna 1933 och fängslades mot krigsslutet av och gick med i motståndsrörelsen . Efter kriget blev de ledare för sina respektive länder: Adenauer i , de Gasperi i och i . Den mest betydelsefulle av dem var , som inte bara regerade längst av dem, utan som satte intressen före . De insåg att framtid måste bygga på fredlig konfliktlösning, demokratiskt styre, mänskliga rättigheter, gemensamma intressen och samarbete. Tillsammans med , som brukar kallas EU:s arkitekt, lade de grunden för det europeiska samarbetet. Det kan så här i efterhand vara svårt att förstå omfattningen av de problem som pionjärerna ställdes inför. Fientligheten mellan länderna var stor, inte minst gentemot . Samarbetet började runt kol och stål, två resurser som var nödvändiga för att kunna rusta stora krigshärar och för att därmed förhindra framtida blodbad. 1951 undertecknade , , , , och fördraget om den europeiska kol- och stålgemenskapen. Därigenom var det första steget taget på en lång, ofta mödosam, process av samarbete som lett fram till dagens EU. Den bärande tanken är fred, välstånd och demokrati. 4Samarbetet är en självklarhet För i är det europeiska samarbetet en självklarhet. Det är svårt att tänka sig ett bestående av handelsmurar, tullar och fientlighet. Men allt är inte perfekt, det finns många saker som behöver förbättras. Globaliseringen innebär visserligen stora möjligheter för EU:s medlemsländer, men också stora utmaningar. befinner sig i en utsatt situation, med ökad konkurrens inte minst från , och . Men uppsvinget i den asiatiska ekonomin innebär ökad möjlighet för och övriga medlemsländer att sälja råvaror och produkter till en allt mer köpstark världsmarknad. Det är vår mening att ett nära samarbete mellan EU:s medlemsländer är bättre än att varje land ska stå ensam i den globala konkurrensen. När man talar om EU finns risk att man missar det väsentliga, nämligen att krig mellan EU:s medlemsländer framstår som en omöjlig tanke. Då, , var det samarbetets existensberättigande aldrig mera krig. Vissa strukturer som ter sig stelbenta, är arv från . Den utskällda jordbrukspolitiken var högst rationell när den instiftades. Då handlade det om självförsörjning vid händelse av krig och avspärrning. Problemet är inte att den lever kvar, utan att den inte reformerats. EU är ett lyckat exempel på politiskt samarbete över gränserna. Vid starten var den stora utmaningen att främja stabiliteten i . EU har lyckats bevara freden mellan medlemsländer som varit i ständiga konflikter. är de stora utmaningarna att förbättra klimatet och miljön, förhindra terrorism och bekämpa fattigdom, droghandel och människohandel. måste den samlade europeiska ekonomin stärkas. För att tackla dessa framtida utmaningar behövs ett nära samarbete. Medlemskapet har medfört stora fördelar för , trots detta är kritiken stundvis hård. En kritik som ställer sig bakom gäller medlemsavgiften. har tillsammans med fem andra nettobetalande medlemsländer (, , , och ) inför förhandlingarna om EU:s långtidsbudget framfört att EU:s budget inte bör överstiga av medlemsstaternas samlade bni. delar denna uppfattning och menar att EU:s utgifter ska hållas till ett minimum eftersom belastningen på de nettobetalande ländernas skattebetalare annars blir orimligt stor. anser att EU:s utgifter inte ska överskrida av den samlade bni:n och att varje skattekrona ska användas så effektivt som möjligt. Trots att är ett nettobetalande land finns det utan tvekan många positiva effekter som inte alltid kan mätas i ekonomiska termer. Men även om man räknar i kronor och ören, har enskilda individer fått mer pengar i plånboken sedan EU-medlemskapet. Genom ökad konkurrens har exempelvis matpriserna i stort sett legat stilla sedan EU-inträdet, vilket innebär att en genomsnittsfamilj har sänkt sina matkostnader med . Detta är i synnerhet viktigt för familjer med lägre inkomster. Även den låga räntan, som till stor del beror på EU:s hårda krav på sunda finanser och EU:s krav på en oberoende riksbank, ger mer pengar kvar i plånboken. Medlemskapet har också minskat krånglet och byråkratin för företagen. Före EU-inträdet krävde momssystemet 60 miljoner tulldokument . behöver företagen inte dessa papper. Förenklade regler gör att det blir lättare att handla med andra EU- länder och mer handel gynnar alla. Mindre byråkrati och mer konkurrens leder till lägre priser. Samarbetet kan inte bara mätas i kronor och ören. EU har haft stor betydelse för miljöarbetet och då inte bara för del. Miljösamarbetet är ett av de områden där Europasamarbetet mest behövs. Utsläpp i luft och vatten känner inga nationsgränser. De sura regn som under många decennier förstörde skogarna och vattendragen i har minskat i surhetsgrad, tack vare att svavelutsläppen i EU har minskat . Samarbetet med andra länder i vår närhet bidrar till fred, säkerhet, välfärd, trygghet och stabilitet. Världen håller på att förändras. Den ekonomiska makten finns bara i , och . och är på mycket stark frammarsch, vilket innebär en stor ekonomisk utmaning för länderna i väst, som det innebär förbättrade möjligheter att avsätta produkter på en stor marknad. Ju mer levnadsstandarden stiger i och , desto högre blir köpkraften och desto mer varor och råvaror kommer att efterfrågas. måste industrin och företagen i och andra medlemsländer hänga med i den hårdnade konkurrensen och teknikutvecklingen, annars kommer de potentiella kunderna i att vända sig till andra producenter. kommer det att ställas ökade krav på ett fungerande näringsliv, intensiv högteknologisk forskning och hög arbetsmoral. Om inte kan konkurrera med ekonomiska stormakter som , , och vad gäller produktivitet, kvalitet och teknisk innovativitet riskerar ekonomin gradvis att bli sämre och sysselsättningen minska, vilket i sin tur gör det svårt att upprätthålla den europeiska sociala modellen med höga skatter och transfereringar. Det är tämligen uppenbart att inte kan konkurrera med och vad gäller kostnadsnivån. EU måste därför vara effektivare i sin produktion och satsa på kunskap och innovationer. Det behövs mer pengar till forskning, något som också föreslås i EU:s sjunde ramprogram. Trots detta släpar EU efter och på forskningsområdet. menar att det behövs ytterligare minst en fördubbling av forskningsanslagen samt en strategisk inriktning av forskningen mot vissa spetsområden. Storleken på forskningsanslagen säger naturligtvis inte allt. I den allt hårdare internationella konkurrensen är det viktigt att det forskas på områden som direkt eller indirekt kan hjälpa europeisk industri och europeiskt företagande. Det är också viktigt att reglerna för företagande, och då kanske främst småföretagande, förenklas. När jämförelser görs med framträder stora skillnader. Särskilt viktigt är det att underlätta för tjänster och service, den sektor där de allra flesta jobben ska komma. Ett problem, som är nära kopplat till ekonomin och konkurrenskraften, är den demografiska utvecklingen. Det föds allt färre barn i EU, som allt fler lever . Andelen pensionärer i förhållande till den yrkesverksamma befolkningen kommer att öka från , till år . Om denna prognos blir verklighet står EU i sin helhet inför stora problem, både vad gäller konkurrenskraften rent generellt och vad gäller finansieringen och delar av trygghetssystemen. Demografiproblemet måste tacklas, och det mest närliggande är att få fart på födelsetalen. För att detta ska ske, måste villkoren för barnfamiljerna förbättras. Det gäller synen på familjen, de ekonomiska transfereringarna, men även möjlighet till flexibel arbetstid. I samma takt som åldrandet skjuts upp borde rimligen även pensionsåldern höjas. I EU är det av personer som förvärvsarbetar, i är samma andel och snabbt ökande. Ytterligare en aspekt är att påfallande få jobbar i stora delar av EU. 7EU:s ansvar i världen Vi har alla ett ansvar för våra medmänniskor oavsett om de befinner sig i , eller i övriga världen. Solidaritet, medmänsklighet och omtanke känner inga gränser. vill lyfta fram fem områden som vi är övertygade om att EU inte bara kan, utan måste göra mer åt: Stärkandet av demokratin. Dessa fem områden skiljs inte åt av vattentäta skott utan hänger ihop. Många menar att vad de fattigaste länderna främst behöver är frihandel och att biståndet har underordnad betydelse. Det är delvis sant, men det handlar inte om antingen eller, utan både och. Många fattiga länder brottas med så allvarliga kapacitetsproblem att ökad handel inte är någon patentlösning. De måste få hjälp att lösa dessa problem för att över huvud taget ha något att erbjuda på världsmarknaden, bortsett från råvaror. Biståndet är kantat med svikna löften. Den rika världen har haft svårt att leva upp till såväl FN:s målsättningar som sina egna förpliktelser. Dessutom brottas biståndet med en rad kvalitetsproblem. Bristerna har varit många : alltför otydliga resultatmått samt alltför många enskilda givare med sinsemellan olika dagordning. Biståndet har vidare kritiserats för att det givit alltför låg prioritet till demokrati och respekt för mänskliga rättigheter, kvinnors roll i utvecklingen och brist på integration av miljöhänsyn. Ett annat stort problem har varit att kampen mot korruptionen inte givits tillräcklig kraft. Det gör att biståndspengar i många sammanhang hamnat fel och inte bidragit till att minska fattigdomen. Bristen på koherens, samordning och resultatrapportering är tydlig. Många utvecklingsländer tvingas hantera tusentals parallella utvecklingsprojekt, men eftersom projekten ofta saknar samordning och har olika rapporteringsrutiner uppstår brister i effektiviteten, vilket leder till stor belastning på en ofta redan hårt prövad förvaltning. En bättre koordinering av medlemsländernas och EU:s bistånd skulle skapa stora samordningsvinster. Ansträngningar pågår inom OECD-DAC (för biståndsfrågor) för att åstadkomma en bättre harmonisering av givarnas arbete i olika länder. har det dock varit mest prat. vill driva på detta arbete och använda EU som en spjutspets. Det behövs en Marshallplan för tredje världen, ett kraftfullt åtagande från de rikare länderna för den fattiga världen. Här kan EU naturligtvis arbeta tillsammans med , och andra rika länder. Endast fem länder lägger mer pengar i bistånd än det av FN fastställda målet om att av ett lands bni ska gå till bistånd. Dessa länder är i fallande ordning , , , och . Ansträngningar görs nu för att EU-länderna som grupp ska leva upp till FN-målet. Om så sker skulle det samlade biståndet från EU ca fördubblas. betalar av bni i bistånd, men man får i sammanhanget inte bortse ifrån att välgörenhet och privata internationella biståndsinsatser utgör en gammal tradition i det amerikanska samhället, något som alltså inte tas med i denna statistik. Det pågår en ständig debatt om varför officiella bistånd som rapporteras till är så mycket lägre än de uppskattade privata biståndsinsatserna. utgjorde andel av det totala volymmässiga stödet från medlemsländer . Enligt var stöd från enskilda organisationer som rapporteras till av totalt 10,2 miljarder från alla medlemsländer. har mycket att lära av EU vad gäller statligt bistånd, men när det kommer till privata insatser har EU mycket att lära av . Landvinningarna inom området medicin och hälsa har varit remarkabla. Allt fler sjukdomar botas, standarden beträffande hygien och sanitet har höjts radikalt och medellivslängden har ökat snabbt , också i de allra flesta utvecklingsländer. Men bristerna på hälsoområdet är fortfarande skriande i många fattiga länder. Av den samlade hälsoforskningen i världen är det bara som ägnas specifika problem. Rader av sjukdomar som vållar miljontals dödsfall och stort lidande får inte alls den uppmärksamhet som krävs. Malaria är det tydligaste exemplet, men det finns många fler. Hiv-epidemin har dramatiskt försämrat hälsosituationen i många . Allra värst är situationen i södra , där medellivslängden sjunkit drastiskt som en följd av att miljoner människor dör i aids. Epidemin är under snabb spridning även i andra delar av världen och skapar enorma humanitära problem samt äventyrar den ekonomiska och sociala utvecklingen för hela samhällen. Kritiken mot läkemedelsföretagen har varit hård för att de inte gjort större ansträngningar att utveckla mediciner mot sjukdomar i de fattiga länderna. Särskilt hård var kritiken mot att de s.k. bromsmedicinerna mot hiv endast erbjöds till mycket höga priser. kan man inte förvänta sig att företag ska satsa på forskning på områden där det är högst oklart om man får tillbaka de pengar som satsats. Marknadsekonomins spelregler och den stenhårda konkurrensen ger inte företag möjlighet till liknande satsningar. I länder där köpkraften är låg, och där regeringarna bara satsar några dollar per capita på hälsovård, uppstår ingen normal marknad. För att stimulera forskningen och utvecklingen på detta område måste därför speciella åtgärder vidtas, som att biståndsgivarna lämnar garantier till läkemedelsföretagen att inhandla en viss minimikvantitet av t.ex. en ny effektiv malariamedicin, om och när en sådan tas fram. Marknaden måste därför kompletteras med särskilda kontrakt mellan läkemedelsföretagen och biståndsgivarna. 7.3Tag ledningen i klimatarbetet De senaste årens miljösamarbete har varit framgångsrikt, vilket till stor del beror på att de nationella miljöbesluten samordnats på den, i detta fall, mer effektiva EU-nivån. Samarbetet kring miljöfrågorna är ett bra exempel på hur ett litet land som faktiskt kan påverka utvecklingen. Sedan blev medlem har många beslut fattats som definitivt lett till en förbättring av miljötillståndet inom EU. Det är ingen överdrift att påstå att spelat en starkt pådrivande roll inom miljöarbetet. har genom medlemskapet tillfört kompetens, sakkunskap och engagemang på många av miljöpolitikens områden. har i många sammanhang kunnat sätta agendan, vilket inneburit stor utväxlingseffekt jämfört med om motsvarande frågor drivits enbart på nationell nivå. som medlem lyckades få gehör för förslaget att EU skulle utarbeta en offensiv strategi mot försurningen. Kort därefter lyckades , i samarbete med , driva igenom ett förbud mot export av miljöfarliga avfall till . har också haft stort inflytande på kemikalieområdet. Det är definitivt ingen överdrift att hävda att miljöpolitiken inom EU blivit mer ambitiös sedan EU-inträde, men stora utmaningar återstår ännu för att undvika att miljöförstöringen kraftigt ska accelerera. Att leva upp till kraven enligt Kyotoprotokollet måste vara en av EU:s främsta prioriteringar inom miljöområdet. I alltför många medlemsstater ligger utsläppen långt över deras Kyotoåtaganden och merparten av de minskade koldioxidutsläppen i EU är än så länge resultatet av att man stängt gamla ineffektiva koleldade anläggningar. Därför måste kraftfulla åtgärder genomföras om vi ska kunna garantera att EU verkligen uppfyller sina åtaganden enligt Kyotoprotokollet. Men Kyoto är bara ett första blygsamt steg. EU måste få till stånd omfattande nedskärningar av växthusgasutsläppen för perioden . Trots att utsläppen inom EU är stora är EU:s andel av de totala växthusgasutsläppen Ytterligare sänkningar måste ske tillsammans med , eller åtminstone många av dess delstater, , och andra länder som producerar stora mängder växthusgaser. I är det övergripande målet att klimatpåverkan inte ska äventyra de ekologiska gränserna. EU har tolkat detta mål så att det innebär att ett hållbart EU-mål för klimatförändringen bör begränsa höjningen av världens medeltemperatur till i förhållande till förindustriell tid. När detta mål omvandlas till en specifik nivå för koncentrationen av växthusgaser i atmosfären är experternas rekommendation att en stabilisering på en nivå under 500 ppm koldioxidekvivalenter. En sådan nivå ligger inte långt ifrån nuvarande värde, vilket visar hur akut situationen är. En minskning av de globala utsläppen med i storleksordningen behövs med största säkerhet om oacceptabla klimatförändringar ska undvikas. Energiefterfrågan i världen förväntas fortsätta att öka . Att producera ständigt ökande mängder energi utan att fördärva miljön är en enorm utmaning, men den teknik som behövs för ett hållbart energisystem finns . Den inbegriper ett antal olika alternativ både för att kontrollera efterfrågan på energi och för energiförsörjning. Forskare vid har identifierat femton existerande tekniker som på lång sikt var och en skulle kunna förhindra motsvarande 1 miljard ton koldioxidutsläpp (nuvarande nivå på utsläppen är ca 7miljarder ton koldioxid ). Det faktum att ett stort antal alternativa tekniker redan existerar innebär inte att de sprids spontant. Det finns många hinder att undanröja, såsom brist på information, perversa subventioner, brist på stimulansåtgärder, förlegade regleringar, otillräcklig teknisk kapacitet, höga kostnader osv. menar att den första prioriteringen bör vara att väsentligen öka energieffektiviteten. Potentialen är mycket stor. Incitamentsstrukturen inom ekonomin är avgörande, men samma sak gäller för tillgången till finansiering och att kraftigt öka kunskapen hos företag och hushåll när det gäller vilken teknik som finns. anser att måste ändra sätt att producera elektricitet. Stöd till fossila bränslen måste tas bort (det rör sig om ca i olika bidrag) och i stället ge stöd till förnybara energikällor. Kraftvärmeverken måste byggas ut. Utvecklingen av alternativa bränslen måste stödjas. Den utveckling inom produktionen av biobränslen som skett är lovande, t.ex. genom kombinerad produktion av livsmedel och biobränslen och biodieselproduktion i tropikerna (med användning av tropiska vegetabiliska oljor). som biobränsleproduktionen bör uppmuntras genom en omvandling av nuvarande stödsystem inom den gemensamma jordbrukspolitiken, bör EU också vara öppet för ökad import från utvecklingsländerna. Importavgifterna på etanol bör t.ex. avskaffas. EU måste ta ett tydligare grepp om krishanteringen. Länge dominerades av inbördes konflikter. Den risken är i allt väsentligt överspelad. Hoten och konfliktlinjerna återfinns utanför EU:s gränser. Medan den traditionella säkerhetspolitiken mestadels handlade om försvarspolitik är det befogat att tala om ett vidgat säkerhetsbegrepp. Det vidgade säkerhetsbegreppet omfattar en lång rad aspekter av icke-traditionell art som utgör ett hot mot våra samhällen: terrorismen, den alltjämt bristande respekten för mänskliga rättigheter i olika delar av världen, förekomsten av skurkstater, fattigdomsproblemet, klimatfrågan m.m. Både av moraliska skäl och av egenintresse måste dessa problem stävjas. För att hjälpa till att möta konflikthot i andra delar av världen ställs allt högre krav på samordning av medlemsländernas civila och militära resurser och av utrikespolitiken. De hotbilder som tornar upp sig kräver insatser av olika slag militära likaväl som icke-militära. EU har en betydande kompetens vad t.ex. gäller demokratibistånd och ska självfallet fortsätta att bygga ut den verksamheten. EU:s förmåga till krisförebyggande och fredsframkallande insatser, där militär och polisiär personal är ett måste, är dock begränsad. Här måste en skärpning ske. EU ska inte öka sin militära förmåga i konkurrens med snarare satsa på samarbete med det övergripande målet att öka säkerheten globalt sett. Arbetet för global säkerhet måste naturligtvis även inkludera FN. Det gäller att slå vakt om de globala spelregler för krig och krigföring som utvecklats efter . Den kristna etiken och idétraditionen har alltid haft som ett av sina huvudteman att begränsa våldet, eftersom det kränker människovärdet. Vid konflikter har fredliga konfliktlösningsmetoder därför alltid företräde framför vapenbruk. Aggression och offensivt krig är inte etiskt försvarbart och föder ytterligare våld. Men i de situationer där vi ställs inför akuta hot eller grova kränkningar av människovärdet, såsom folkmord eller etnisk rensning, räcker inte alltid internationellt samarbete eller intensiv diplomati. Det måste då finnas möjlighet och ibland också skyldighet att som en sista utväg tillgripa våld för att stoppa övergreppen, oavsett om de sker i vår närhet eller längre bort samt oavsett åberopande av statssuveräniteten. Diskussionen om ansvaret att skydda (the responsibility to protect) är central och det behövs tydliga regler när det internationella samfundet har rätt att militärt ingripa för att motverka grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna. 7.5Stärk demokratin och de mänskliga rättigheterna Demokrati är en nyckelfråga i fattigdomsarbetet. Erfarenheten visar att det finns en tydlig koppling mellan demokrati och välstånd. Demokratier krigar inte mot varandra och hungersnöd förekommer i demokratiska stater.