mot · GT02U313 · 2005-10-04 00:00:00 — Redan i Johannesburgöverenskommelsen om en hållbar utveckling ingick att alla länder skall utarbeta planer för hur de förvaltar sina vattenresurser och hanterar framtida vattenförsörjning. För att säkerställa god sanitet och ett effektivt smittskydd samt att minska spridningen av hiv och andra sjukdomar i är rent vatten och förbättrad hygien avgörande faktorer. Länder i samarbete och i fri handel med varandra utgör en god garant för ökat samförstånd, ökad säkerhet och ett högre eget välstånd. Frihandeln bidrar även till att öppna upp slutna diktaturer och samhällen mot omvärlden och ger näring till ökad respekt och tillämpning av de mänskliga fri- och rättigheterna samt rättsstatliga principer. Att och EU politiskt bidrar till frihandel samt marknadsekonomiska reformer och institutioner är därmed av största vikt. Vidare behövs mer kapacitet för implementering av dessa reformer. Öppenhet och utbyte påskyndar utvecklingen mot rättssäkerhet, respekt för de mänskliga rättigheterna och demokrati i världen. För utvecklingsländerna är den fria handeln dubbelt viktig. Dels genom att den ger tillträde till EU:s och andra i-länders marknader, dels för att den möjliggör handel och ekonomiskt samarbete mellan . Handeln är av dominerande betydelse då den medför exportinkomster som utlandsinvesteringar spelar en viktig roll för kunskapsöverföring. Det är således viktigt att EU och övriga i-länder undanröjer sina handelshinder mot omvärlden. skall genom EU driva frågan om en avveckling av tullar och handelshinder i (). Fri handel med jordbruksprodukter bör prioriteras liksom en liberalisering av tjänstemarknaderna och de finansiella marknaderna. Dumpning av subventionerade produkter skall inte tillåtas motverka fattiga länders utveckling av egna marknader. Därmed skulle en långsiktig grund för sunda handelsförhållanden och en snabb och långsiktig välståndsökning kunna läggas. EU bör ta initiativ i WTO genom att för egen del avskaffa de låga tullsatserna, stegvis sänka de högre tullsatserna, direkt avskaffa exportsubventionerna samt stegvis minska jordbrukssubventionerna . Det är lika angeläget att riva de tullar som finns mellan . Vanligtvis växer handelssamarbete fram grannar emellan. Då utvecklingsländernas fattigdom delvis förklaras av bristen på kontakter, handel och ekonomiskt samarbete med grannländer är det av avgörande betydelse att dessa handelsrelationer underlättas. I de fattigaste länderna där problemen är störst på grund av krig, konflikter, hvi/aids, hunger, vanstyre och miljökatastrofer är dock handel och investeringar vanligtvis inte särskilt omfattande. I dessa länder där rättstaten är svag och den ekonomiska utvecklingen är begränsad samt inkomsterna för större delen av befolkningen ligger under fattigdomsgränsen, har det offentliga tekniska biståndet en viktig betydelse. Både kunskapsöverföring angående handelsreformer, skattereformer och ett transparent och välstrukturerat bankväsende är viktiga komponenter. Behovet av ökad fri handel och ekonomisk integration gäller även för länder i den muslimska världen där det finns en ekonomisk isolering, kopplad till en offerkänsla och ibland kombinerad med en stark övertygelse om att en utveckling mot frihet och demokrati skulle hota att förändra maktstrukturen i det gamla samhället. Den fria handeln och utvecklingssamarbetet är på så sätt inte bara vitala för ett ökat välstånd utan även viktiga för att förebygga en framväxt av fundamentalism och isolationism. 4.13Skuldavskrivning med tydliga villkor Fattiga länders skuldbörda utgör fortfarande ett av de största hindren för fattigdomsutrotning. I länderna i söder om är fattigdomen och skuldbördan mycket hög och återbetalningskapaciteten därmed begränsad. Att flera länder betalar mer till skulder än hälsa och utbildning är kontraproduktivt och hämmar utveckling och välstånd. Vi välkomnar därför G8-ländernas förslag från toppmötet i , och Internationella valutafondens och beslut om skuldavskrivning för fattiga och högt skuldsatta länder. Totalt skall , , betalas ut för att skriva av skulderna för de 18 fattigaste och mest skuldsatta länderna, varav de flesta ligger i söder om . Ytterligare 20 länder kan dessutom kvalificera sig för skuldlättnader om de uppfyller vissa villkor. Det skulle, i så fall, innebära att den samlade notan hamnar på . Initiativet är ett steg i rätt riktning och kommer med tydliga villkor att kunna bidra till välståndsutveckling. Det måste t.ex. vara uteslutet att skriva av skulder till diktaturer. I stället bör ett ökat demokratibistånd ges. Det kräver även att mer öppet vågar stödja reformorienterade krafter i utvecklingsländer. Detta gäller inte minst i arabländerna, där insatser skulle kunna öka väsentligt och därmed stärka en på många håll skör reformprocess. Skuldavskrivning får inte heller leda till korruption och vanstyre, inte användas för krig och skall komma de fattiga till godo. Dessutom behöver tydliga krav ställas på efterlevnad av demokrati och de mänskliga rättigheterna. Riktlinjer för ny upplåning behöver arbetas fram för att undvika eventuellt överutnyttjande. Vi noterar att vi som enda parti i riksdag har drivit frågan om total skuldavskrivning, bl.a. i SOU 2001:96 och därefter i återkommande riksdagsbehandlingar. Det är en stor utmaning att ge bistånd som främjar utveckling och välstånd. Ofta ges bistånd med utgångspunkt från givarlandets perspektiv. Inte sällan framstår själva givandet som det viktiga i stället för den utveckling som skall bli resultatet. I ett avseende är det oundvikligt. Det är givarlandet som anger biståndets omfattning och i allt väsentligt även dess inriktning. Arbete med bistånd gällande strategi och ledning måste i större utsträckning vara mer framåtsyftande och i linje med FN:s millenniemål samt utöver dessa respektera de mänskliga rättigheterna och demokrati. Utöver detta vore det önskvärt om biståndsarbetet kunde utformas i ett givarlands miljö. Därför bör utarbetandet av PRSP (Poverty Reduction Strategy Paper) initiativ stödjas i ännu större omfattning än vad som sker . Kompetensen för de fattiga länderna att själva formulera sina strategier och nationella planer bör ytterligare förstärkas som ett led i egen självständig utveckling. Möjligheterna för den enskilde individen att skapa välstånd för sig och de sina hindras ofta av den egna regimen som inte primärt är intresserad av att främja utvecklingen för sin befolkning utan av att behålla den egna makten. För fattiga är bristen på möjligheter värre än bristen på inkomster. Fattigdom orsakar vanmakt i stället för säkerhet och makt. För fattiga människor är det svårt att lita på överheten, dvs. statliga institutioner, rättsväsendet och polisen, skola, hälso- och sjukvård. Till och med frivilligorganisationer kan vara svåra att få förtroende för. Även bistånd som ger god effekt skall successivt avvecklas när landet blir en etablerad medelinkomstekonomi. Landet självt måste ta över ansvaret för viktiga samhällsfunktioner. Det får inte i längden vara en uppgift för utomstående. Tidsperspektivet i biståndet har alltså en central betydelse för resultatet. Nedtrappning av ett generöst bistånd måste påbörjas tidigt och en utfasning av biståndet måste alltid vara slutmålet om än svårt att nå inom rimlig tid i de allra fattigaste länderna. Den exakta takten i avvecklingsprocessen kan behöva avvägas med hänsyn till utvecklingsnivån. Bistånd med perspektiv att fortgå är dock inte rimligt ur utvecklingsperspektiv. Det visar inte minst erfarenheter från länder med stort och ihållande biståndsberoende. I stället för ett bistånd som fortsätter decennium ut och decennium in bör man koncentrera sig på en mer kortvarig och bred igångsättning av egna utvecklingsansträngningar. Bistånd skall inte vara knutet till enbart svenska krafter av olika slag. Det är länderna själva som i allt väsentligt måste skapa sin egen utveckling och själva i fri konkurrens kunna välja den form av kunskaps- eller teknikbistånd som bäst passar i förhållande till egen fattigdomsstrategi. Den kan inte skapas av utomstående krafter. Biståndet skall också utformas så att det stimulerar och kanske till och med tvingar fram samarbete mellan länderna. Det var vad som skedde i efter och det är vad som i särskilt stor utsträckning behövs i , där krig och konflikter är vanliga. Majoriteten av världens länder har ställt sig bakom millenniemålen där man har beslutat att fattigdomen skall halveras till 2015. Enligt och UNDP:s senaste rapport kommer detta inte att uppnås förrän flera decennier senare med den utveckling vi ser , vilket är skrämmande. FN har rekommenderat alla länder att hålla en nivå om av landets BNI. är det ett fåtal länder, inkluderat som uppfyller dessa villkor. bör även fortsättningsvis sträva efter att uppfylla FN:s rekommendation, utan att för den skull sätta ett utbetalningsmål som enbart är kvantitativt. bör i stället i större utsträckning fokusera på kvalitet och resultat i det bilaterala biståndet. Den nya utvärderingsmyndighet som inrättats kan här fylla en viktig uppgift. Som komplement till detta behövs också oberoende utvärderare som gör konkreta projektutvärderingar med tydliga uppdrag inom de kriterier som skall granskas. Detta sammantaget kan då leda till att vi i stort kan belysa effekten av svenskt bistånd. Vi måste ha beredskap för att kunna ändra inriktning på biståndet om det inte visar sig vara effektivt. Demokrati och god samhällsstyrning utgör ett av huvuddragen i politiken för global utveckling som beslutade . Demokratins former måste dock utgå från varje samhälles egen förutsättning, men grundas på gemensamma värderingar om alla människors lika rätt och värde. Demokrati kräver bl.a. fria val och fungerande politiska partier som kan representera medborgarnas intressen. Nationella parlamentariker utgör den direkta länken mellan väljarna och dem som på olika nivåer lokalt, regionalt, nationellt och internationellt har att svara för genomförandearbetet av det som parlamenten beslutat. Sida ger omfattande stöd till parlament och andra politiska institutioner som t.ex. IPU (Inter Parliamentary Union), AWEPA (for ) och PGA (Parliamentarians for Global Action). Det är organisationer som alla är viktiga för att upprätthålla en dialog mellan parterna. Stöd går också till vissa regionala parlamentariska organisationer som t.ex. och till samarbete med enskilda parlament, som t.ex. de i och . Sida verkar även för att stärka parlamentens roll i arbetet med fattigdomsstrategier bl.a. genom forskningsstöd. Det finns också anledning att stärka parlamentarikernas förmåga att kontrollera sina regeringars insatser för ett effektivt genomförande av en fattigdomsinriktad politik. Alla dessa uppgifter är viktiga och bör fortsättas. Däremot bör stöd för att driva opinionsbildning inom starkt ifrågasättas vad gäller relevans för fattigdomsbekämpning. God samhällsstyrning och god förvaltning är viktiga delar av demokrati som bl.a. handlar om fördelning av samhällets resurser, varje individs likhet inför lagen och metoder för att stävja maktmissbruk. I detta arbete är parlamenten och parlamentarikerna mycket viktiga. Vid sidan av parlamenten spelar de politiska partierna en viktig roll som aktörer i utformningen av utvecklingspolitiken. Partiväsendet är som regel svagt i biståndsländerna, och därför är stödet från bl.a. de svenska partierna ett värdefullt bidrag i arbetet med att bygga upp partiorganisationerna. Därför är det också betydelsefullt att det partinära stödet stärks och utvecklas. Det behövs en betydligt större satsning än för att bygga upp och stärka det svaga partiväsendet i många utvecklingsländer. Ett första steg när det gäller hur det partinära stödet kan utformas är att göra detta betydligt mer självständigt genom ökad flexibilitet när det gäller rapportering och redovisning än vad som är fallet, utan att göra avkall på strikta ekonomiska redovisningskrav. I många fall behövs demokratistödet i länder där snabba förändringar sker under tid och för att då uppnå största möjliga effektivitet är det viktigt med en större rörlighet i de olika verksamhetsplanerna. De svenska partierna kan då på ett än bätte sätt bidra till utvecklingen av samarbetsländernas partiorganisationer, genom den kunskap de svenska partierna samlat under många års internationella kontakter. Liksom för de enskilda organisationerna är det viktigt att de partinära organisationerna kan delta i både planerings- och landstrategiarbetet. 4.15Nolltolerans mot korruption i biståndet En stor svårighet när det gäller utformning av bistånd och olika landstrategier samt val av länder att arbeta i är frågan om korruption. Ofta är det i de länder där mycket korruption förekommer som biståndet också behövs som mest. Därför ingår alltid en riskbedömning när det gäller beslut av länderval. Vi vet också att nöden är som störst i flera av de mest korrupta länderna och att det i dessa fall blir en svår avvägning av hur biståndet skall kanaliseras. skall bidra till att hjälpa de mest utsatta länderna, detta är en självklarhet. Det måste också vara lika tydligt att vi snabbt avbryter biståndet när vi upptäcker att resurserna hamnat hos fel instans, eller till andra medel än det vi från början avsett. För att uppnå nolltolerans mot korruption av svenskt bistånd behöver vi större öppenhet och en ytterst tydlig strategi om hur vi reagerar i dessa situationer och hur vi på mesta möjliga sätt kan kontrollera att resurserna verkligen når fram till sin beslutade destination samt används på mest effektiva sätt. Oavsett hur usla regimerna är har västvärlden ett ansvar för att hjälpa befolkningar vid akuta katastrofer. Detta stöd bör dock om möjligt vara utformat så att det inte leder till ett långvarigt beroende. Ett sätt att kringgå korrupta och klåfingriga regimer och ge stöd till befolkningen är att i största möjliga utsträckning låta biståndet gå via frivillighetsorganisationer eller andra kanaler. Att lämna svältande människor åt sitt öde för att de lever under en korrupt regim är varken humant eller acceptabelt. Dessa människor behöver mer än några andra stöd från omvärlden. i (m)