mot · GT02K249 · 2005-09-23 00:00:00 — Redan i samband med att förvaltningsområdet inrättades pekade många instanser på det problematiska i att området var så snävt avgränsat att det absoluta flertalet sverigefinnar skulle lämnas utanför. Regeringen har tillsatt en särskild utredare som i delbetänkandet Rätten till mitt språk förstärkt minoritetsskydd (SOU 2005:40) presenterat ett förslag, i vilket föreslås att förvaltningsområdet ska utvidgas till att också gälla i sin helhet. Om en sådan utvidgning genomförs skulle den ändå inte slutligt tillgodose de behov som den finskspråkiga minoritetsbefolkningen vår utan jämförelse största minoritetsgrupp har i landet som helhet. En sådan utvidgning skulle visserligen vara ett steg framåt i förhållande till nuläget, men eftersom färdriktningen är fel skulle det vara ett steg fram in i en återvändsgränd. De geografiska förvaltningsområdena kan vara praktiskt motiverade när det gäller samiska och meänkieli, som har tydligt avgränsade utbredningsområden. När det gäller finskan är det däremot ingen långsiktig lösning med förvaltningsområden, eftersom språket talas över hela landet. Målet ska inte vara att rita nya gränslinjer på kartan, utan att åstadkomma en lösning som stärker individens möjligheter att använda finska språket oavsett var man bor. föreslår därför att rätten för individen att använda finska, och få muntligt svar på finska, vid myndighetskontakter som gäller ens egna ärenden bör gälla i hela inte bara i dagens förvaltningsområde. Därför vill vi skapa ett eller ett par nationella resurscentrum för de landsting, kommuner eller myndigheter som önskar kunna samordna sin finskspråkiga service. Till ett sådant resurscentrum ska förvaltningar och myndigheter kunna överlämna ärenden där den enskilde medborgaren har begärt muntligt svar på sitt eget språk. Ingenting hindrar att ett resurscentrum ingår i någon annan myndighet eller förvaltning, så att dess personal också kan arbeta med andra uppgifter vid de tillfällen då den finskspråkiga servicen inte efterfrågas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Erkännande av sverigefinländare som nationell minoritet När ratificerade ramkonvention om nationella minoriteter framhölls att ratifikationen vad avsåg sverigefinnar uttryckligen uteslöt personer som har svenska som modersmål. Vi menar att det är dags att på allvar pröva om den nationella minoritetsstatusen bör omfatta alla sverigefinländare oavsett modersmål. De fyra kriterier som ställs upp i ramkonvention om nationella minoriteter för att en grupp ska kunna betraktas som en nationell minoritet är att gruppen har en uttalad samhörighet och till antalet i förhållande till resten av befolkningen inte har en dominerande ställning, att den har en religiös, språklig, traditionell eller kulturell särart, att den har historiska eller långvariga band med ; att det ska finnas en självidentifikation där den enskilda individen såväl som gruppen skall ha en vilja och en strävan att behålla sin identitet. Regeringens främsta motpart i frågor som rör minoritetsfrågor och minoritetskonventioner ur ett svensk-finskt perspektiv är sverigefinländarnas delegation, en samlingsorganisation för svensk-finska och finlandssvenska organisationer och institutioner i . Sverigefinländarnas delegation har, liksom i (FRIS), tagit ställning för att den nationella minoritetsstatusen bör breddas från att avse sverigefinnar till att avse alla sverigefinländare oavsett modersmål. Finskspråkiga och svenskspråkiga har således själva funnit samhörighet under beteckningen sverigefinländare. Kriterierna om samhörighet och självidentifikation skulle alltså kunna peka mot att det är sverigefinländare som utgör den nationella minoriteten. För att statsmakterna ska välja en annan kategorisering än den som används av den berörda minoriteten själv krävs noggranna överväganden. När denna fråga behandlades av under förra (bet. 2002/03:KU26) hänvisades till de överväganden som gjordes i samband med utskottets behandling av regeringens minoritetspolitiska proposition 1999 (prop. 1998/99:143, bet. 1999/2000: KU6). Utskottet framhöll då att den minoritet i som har anknytning till innefattar en grupp med finska som modersmål och en grupp med svenska som modersmål. När uttrycket sverigefinnar brukades i propositionen åsyftades såvitt framgick personer som har finska som modersmål. Den finländska grupp som har svenska som modersmål åsyftades med andra ord inte. Mot bakgrund av de ändamål som minoritetsspråkskonventionen skall tjäna var detta enligt utskottet följdriktigt. Enligt den bedömning som framgick av regeringens proposition tillhör den i första hand svensktalande gruppen inte heller dem som bör anses omfattade av åtagandena enligt ramkonventionen. Vi anser att minoritetsspråkskonventionen och ramkonventionen om nationella minoriteter måste behandlas var för sig. Frågan om sverigefinländare oavsett modersmål ska få status som nationell minoritet måste alltså prövas självständigt från frågan om vilka språk som ska få status som minoritetsspråk. Regeringen bör därför på nytt pröva frågan om sverigefinländare oavsett modersmål bör få status som nationell minoritet i . I denna prövning bör man bedöma om de överväganden som gjordes i den minoritetspolitiska propositionen är hållbara i ljuset av vad ramkonvention anger om samhörighet och självidentifikation. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.