mot · GT02Kr336 · 2005-10-01 00:00:00 — 3.2Kultur för samhällskritik, drömmar och glädje5 4.3Uppföljning av Barnaktionsgruppens resultat6 5Ett multikulturellt land vad är det?7 5.1De nationella minoriteterna och krav7 5.3Integration, inte assimilation8 5.5Kultur på de nationella minoritetsspråken9 7Kulturpolitik för och Nattavaara11 7.1Lokaler för kultur och demokrati11 7.2Samordning mellan lokalt, regionalt och statligt11 8.1Samhällets stöd till amatörerna13 8.2Ansvaret för amatörkulturen fortfarande oklart13 9Folkbildning av och för folket14 9.1Stat, kommuner och landsting vilka ska betala?14 9.2Mindre pengar trots mer verksamhet15 begär att regeringen återkommer till med förslag till system för att jämna ut skillnaderna i landet vad gäller barns tillgång till kultur. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att låta utreda frågan om att införa en minimistandard, inklusive avgiftstak, för kulturskolor, som är densamma för alla kommuner i landet.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör initiera ett samråd med Kommuner och Landsting för att skapa en gemensam beredskap att följa upp barnaktionsgruppens resultat. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen måste undanröja grunden för kritik av behandling av de nationella minoriteterna.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om mångkulturårets betydelse och behov av uppföljning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i kommande översyn i samband med förnyelse av sändningstillstånd för och understryka skillnaden mellan integration och assimilation liksom mångspråkigheten som ett grundläggande värde i samhället. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behov av kartläggning av vilka behov som finns och vilka åtgärder som krävs för att förbättra situationen för utgivning och distribution av litteratur på invandrarspråken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det i anslutning till vad som anförts i förslagspunkt 7 ovan särskilt bör undersökas vilka möjligheter som finns till en nordisk samordning av utgivning på och översättningar till aktuella invandrarspråk. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen via , eller på andra sätt, låter utreda hur de minoritetsspråkiga kulturerna kan stärkas genom samarbete över de nordiska gränserna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en aktionsgrupp, liknande den som finns inom barnkulturområdet, bör tillsättas och ges i uppdrag att kartlägga kulturlivet ur ett könsmaktsperspektiv samt överväga åtgärder och samla positiva exempel. begär att regeringen återkommer till med förslag på framtida finansiering och lösningar när det gäller icke-statliga kulturlokaler och gemensamma samlingslokaler. begär att regeringen återkommer med förslag till strategi för samordning mellan kulturinstitutioner och verksamheter på lokal, regional och nationell nivå. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att nedsläckningen av det analoga sändningsnätet måste anpassas till den tekniska utvecklingen.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stödet till amatörkulturen måste organiseras och ses över så att denna del av kulturlivet får en andel av kulturbudgeten som motsvarar dess faktiska betydelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att låta utreda möjligheten att alla kulturverksamheter inklusive amatörföreningarnas riksorganisationer får en automatisk anslagsuppräkning (s.k. PLO). tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tillsätta en grupp bestående av samtliga berörda parter inklusive Amatörkulturens samrådsgrupp för att förutsättningslöst utreda var det övergripande ansvaret för amatörkulturen skall ligga. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tillsätta en arbetsgrupp bestående av representanter för stat, landsting och kommuner samt för att utreda hur ansvaret för folkbildningen skall tas och fördelas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att riktlinjerna för skall ses över och bli tydligare. 1Yrkande 2 hänvisat till UbU. 2Yrkandena 4 och 13 hänvisade till KU. Enligt de kulturpolitiska målen som en enig riksdag antog 1996 är det kulturpolitikens uppgift att värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den. Dessutom ska politiken verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande. Sådana jämlika möjligheter för samtliga kvinnor och män i samhället är en förutsättning för yttrandefrihet och demokrati. Detta har framhävts av den stora demokratiutredningen såväl som i många andra sammanhang. Likaså har det gång på gång upprepats av ansvariga politiker och myndigheter att alla verkligen ska betyda alla människor i det här landet. Däremot får det aldrig användas som argument mot att särskilt lyfta fram behoven hos de grupper av människor som är underprivilegierade i samhället . Sist och slutligen hänger makten inom kultursektorn, såväl som i samhället i övrigt, ihop inte enbart med kön eller klass utan också med etnicitet och modersmål, sexuell läggning, med ålder och med ev. funktionshinder. En annan faktor av betydelse är var i landet man bor. Samtliga dessa faktorer påverkar varandra inbördes. Målen handlar också om kulturen som en dynamisk och utmanande kraft, om kulturarv, bildningssträvanden och möten mellan olika kulturer. De handlar om kulturell mångfald och konstnärlig förnyelse och om att man på så vis ska kunna motverka kommersialismens negativa verkningar. Detta har ibland tolkats som att all kultur som finns på marknaden är dålig kultur. Så är naturligtvis inte fallet. Film, musik, litteratur, ja all säljbar konst är beroende av en marknad. Däremot är en stor del av denna kultur i behov av samhällets stöd om den ska klara sig på den marknaden gentemot den del som har starka ekonomiska intressen bakom sig. syn är att kultur är samhällelig. Ytterst är kultur kommunikation mellan människor. Vi människor utvecklar många olika relationer, därför lever vi också i många olika kulturer: i skolan, i kompisgänget, på arbetsplatsen, på flyktingförläggningen eller i köket hemma hos mamma eller pappa. Vi utvecklar olika kulturer i enkönade respektive tvåkönade grupper, om vi umgås med varandra över klass- eller etniska gränser osv. När det sedan gäller vilken kultur som ska vara , den som accepteras i det officiella samhällslivet, finns det olika krafter som påverkar. Det kan vara marknadskrafterna, det kan vara könsmaktsordningen och det kan vara den förda politiken. Politikens roll är då att balansera marknadskrafterna. Den bör också vara att balansera könsmaktsordningen, nämligen se till att kvinnor och män, pojkar och flickor kommer till tals på lika villkor i kultursamhället. 3.2Kultur för samhällskritik, drömmar och glädje Kvinnor och män såväl som små barn har en inneboende drift att ifrågasätta orättvisor och göra sig fria från förtryck. Kultur, i en vid mening som kommunikation och samarbete mellan människor, är en viktig förutsättning för att vi ska kunna bekämpa och upphäva ojämlika relationer. Men konst och kultur speglar det samhälle vi lever i. All konst är inte nyskapande och framåtsyftande, den kan också konservera traditioner och den kan upprätthålla förtryck och befästa fördomar. Ändå har konst och konstnärligt skapande historiskt varit viktiga för att avslöja orättvisa strukturer, skapa medvetenhet och därmed kraft att bekämpa förtrycket. Detta ser vi i inte som någon som helst motsättning till att kultur bidrar till drömmar och bildning och till att sprida glädje. ser det som politikens roll att ekonomiskt och med olika beslut som anger ramarna, inte innehållet i kulturen, främja de kulturpolitiska målen. Att stå på en scen och höras och synas det är glädje och stolthet. Åtminstone innan vi lärt oss att skämmas över oss själva. Om vi redan från våra första år har tillgång till kultur av olika slag har vi större chans att få behålla glädjen över den egna förmågan. Här behövs det större samhälleliga satsningar på de grupper av barn som inte har självklar tillgång till allt detta, dvs. där ekonomi, social bakgrund och språk kan förväntas spela in. I förskoleåldern läggs grunden till kulturvanor och språkförmåga. Det har alltså en stor betydelse vilken kontakt vi får från våra första levnadsår med språk, läsande och olika kulturformer. Med drama, teater, film, sång, musik och dans går det att jobba inom alla olika ämnen i skola och förskola. Det går att nå varandra trots olika bakgrund och olika språk. Barnkulturen är ett område som enligt politiska beslut på olika nivåer ska prioriteras. För att stämma av det faktiska läget när det gäller barns tillgång till kulturutbud och kulturaktiviteter i hela landet och se vilka åtgärder som behöver vidtas har regeringen i samarbete med tillsatt en Aktionsgrupp för barnkultur som ska komma med slutrapport . I ett första uttalande har Aktionsgruppen redan konstaterat att skillnaderna mellan vad som satsas på barnen i olika kommuner är oerhört stora. När sedan Aktionsgruppen kommer med sin slutrapport måste samhället ha en god beredskap att ta itu med resultatet av deras arbete. Det är gott och väl att gruppen haft ett uppdrag att ta fram goda exempel och sprida dem över landet, men det kommer inte alltid och överallt att räcka med att utbyta kloka råd, det kommer med säkerhet också att behövas pengar på många håll. Alltför ofta tillsätter vi utredningar och analysgrupper utan att sedan ha råd att ta itu med de behov som påvisats. Det är dags nu att börja undersöka möjligheterna att finna ett system för att nå en jämnare nivå när det gäller flickors och pojkars tillgång till böcker, sång, musik, dans, film och teater i hela landet och i olika kulturella miljöer. Regeringen bör återkomma till med förslag till system för att jämna ut skillnaderna i landet vad gäller barns tillgång till kultur. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den fria scenkonsten har erfarenhet av att erbjuda barn i hela landet teater, dans och musik. Här gläds vi åt att det i budgeten finns ett första tillskott till den fria scenkonsten. Musik- och kulturskolorna har länge levat under stor knapphet i de flesta kommuner och på flera håll t.o.m. lagts ned. är kritiskt till detta sätt att prioritera men inser givetvis att det är en fråga som ligger under det kommunala ansvaret. Vår mening är att det borde finnas en minimistandard för kultur- och musikskolor. Vi anser också att bör lagfästas, eller, tills dess att detta blir möjligt, att man borde införa ett avgiftstak, som gör tillgänglig även för barn från hushåll med låga inkomster. Regeringen bör därför låta utreda hur kulturskolorna kan permanentas och finansieras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.3Uppföljning av Barnaktionsgruppens resultat Det kommunala självbestämmandet är på många sätt en förträfflig princip. Men den har sina problem när det gäller områden där staten åtagit sig att ge alla i landet likvärdiga rättigheter. Decentralisering av kommunala budgetar vilken ägt rum har på många håll dessutom inneburit att de kommunala anslag som avsatts för barnens kultur splittrats upp så att de enskilda delarna inte räckt till något alls. Hur detta ska hanteras är en grannlaga fråga. Vi har slutligen ändå att leva upp till FN:s barnkonventions krav på att Konventionsstaterna ska respektera och främja barnens rätt att till fullo delta i det kulturella och konstnärliga livet och ska uppmuntra tillhandahållandet av lämpliga och lika möjligheter för kulturell och konstnärlig verksamhet samt för rekreations- och fritidsverksamhet. föreslår att regeringen initierar ett samråd med kommuner och landsting för att skapa en gemensam beredskap att följa upp Barnaktionsgruppens resultat. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5Ett multikulturellt land vad är det? I talas ett 100-tal olika språk. Våra kulturella rötter är djupt knutna till vårt första språk. Men det finns fler faktorer som formar vår kultur: klass, kön, geografiskt läge osv. allt det som anförs ovan i inledningen till den här motionen. En arabisktalande gymnasietjej i har kanske mer gemensamt med sin skånsktalande tjejkompis än med en arabisktalande kille i samma klass. Det är också troligt att hon har mer gemensamt med både tjejkompisen och killen än med flickorna i den finare privatskolan i andra änden av staden. Killarna (och tjejerna) i hiphopgänget kommer från helt olika världsdelar, men de har ett väldigt tydligt slags kultur gemensamt. Det går alltså inte att sortera kulturer efter språk. Inte heller efter etnicitet. Flera olika etniciteter kan dessutom rymmas inom ett språk, vare sig det gäller engelska eller arabiska eller svenska. Och en indisk musiker kan vara engelskspråkig och virtuos på svensk och grönländsk folkmusik eller tysk barockmusik. Vårt land är en del av en global helhet där kulturerna möter varandra och blandar sina uttryck. Det kallas ibland världskultur. 5.1De nationella minoriteterna och krav För våra nationella minoriteter, samer, tornedalingar, romer, sverigefinnar och judar, gäller särskilda rättigheter. åtog sig att följa konventioner om att värna de nationella minoriteternas språk och kultur. Därmed är denna kultur specifikt kopplad till språket som dock i många fall berövats dem av majoritetssamhället. Och den kopplas till etnicitet, men etnicitet registreras inte i det här landet utom inom , där man måste registrera sig och bli godkänd som same för att ha rösträtt. I samernas fall har riksdag och regering dessutom tagit beslut om att den samiska kulturen ska kopplas till en särskild näring, nämligen rennäringen. har följt upp hur de olika konventionsstaterna följer upp sina åtaganden gentemot sina nationella minoriteter. Här har fått skarp kritik, inte minst i fråga om utbildning och utbildningsmaterial men också när det gäller hur minoriteterna speglas och får utrymme i medierna. menar att regeringen måste ta krafttag för att möjligt undanröja grunden för denna kritik. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har av regeringen utsetts att vara ett mångkulturår. För detta ändamål har man avsatt i budgeten och tillsatt en samordnare. Uppgiften ska i första hand vara att få institutioner och myndigheter, som har sin makt och sin budget från staten, att förstå vilken uppgift och vilka skyldigheter de har att värna det mångkulturella samhället. Detta anser vi i borde vara en självklarhet även utan mångkulturår. Som enda uppgift för ett sådant år är det alldeles för smalt. När nu året är utlyst måste vi uppmärksamma och utnyttja de resurser som finns överallt runt omkring oss. Det gäller kvinnor och män som behärskar olika kulturella uttryck och dessutom är beredda att ta och ge, att utveckla den gemensamma kulturen i landet på samma vis som kulturer alltid har utvecklats. Om vi ska vänta till dess att och i anställt ett adekvat antal personer med annorlunda hud- och hårfärg på lämpliga poster och myndigheterna lärt sig att uppskatta och utnyttja de olika kulturella krafter som omger dem, då får vi vänta för . Mångkulturåret måste ges chansen att utnyttja de möjligheter och resurser av olika slag som finns tillgängliga i samhället som helhet. Mångkulturåret ska ge tydliga utslag i kulturlivet och framöver, annars är satsningen ett misslyckande, uttalade sig kulturministern inför kulturpolitiker och kulturchefer . Om satsningen på ett mångkulturår inte ska bli ett misslyckande måste det alltså ges möjligheter att verka vidare . I samarbete med de många livaktiga föreningar och mängder av kompetenta kvinnor och män som är besjälade av att bidra till ett kulturklimat som är jämlikt och inkluderande, måste vi komma fram till en hållbar modell att arbeta kulturpolitiskt efter. Det kan ta tid och det kan krävas resurser, men det är nödvändigt om inte rasism och främlingsfientlighet och segregering ska spräcka samhället. Eller, som uttrycker det i : Alternativet till integration är inte ett samhälle utan mångfald utan en mångfald utan samhälle. Regeringen bör därför tillkännages vad som sägs ovan om mångkulturårets betydelse och behovet av uppföljning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.3Integration, inte assimilation Den stora mångfald av språk som talas i ska ses som en tillgång och inte som ett problem. Det hävdas ofta i offentliga sammanhang. I praktiken ser det annorlunda ut. ska exempelvis enligt en färsk uppgift från den turkiska och den spanska redaktionen läggas ner. Motiveringen sägs vara att spansk- och turkisktalande nu bör vara väl integrerade i samhället. Så lätt glömmer vi alltså att vi skulle integrera och behålla mångfalden, inte assimilera och tvinga in alla i samma fålla. Från många olika håll kommer rapporter om hur vi misslyckats med uppdraget att skapa det mångkulturella samhället. Det gäller bostadspolitiken, utbildningspolitiken, mediapolitiken och givetvis kulturpolitiken i stort. Vi har i medier som står fria från den politiska makten, men regeringen ska i sändningstillståndet sätta ramarna för Public Service-sändningar, dvs. SVT, SR och UR. I kommande översyn i samband med förnyelse av sändningstillståndet bör därför skillnaden mellan integration och assimilation understrykas liksom mångspråkigheten som ett grundläggande värde i samhället. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har konstaterat att det f.n. inte finns några tillfredsställande sätt att fördela kvalitetsstöd till litteratur på de s.k. invandrarspråken. Rådet har därför efterfrågat en kartläggning av det litterära kretsloppet för litteratur på invandrarspråk i landet för att få kunskap om vilka behov som finns och vilka åtgärder som krävs. menar också att det behövs ett sådant underlag för att få kunskap om vilka åtgärder som krävs för att förbättra situationen för utgivning och distribution av litteratur på invandrarspråken. Detta bör tillkännage för regeringen som sin mening. I detta sammanhang bör särskilt undersökas vilka möjligheter som finns till en nordisk samordning av utgivning och ev. översättningar till aktuella språk. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.5Kultur på de nationella minoritetsspråken Även för de nationella minoritetsspråken är läget mycket otillfredsställande när det gäller tillgången på litteratur. Myndigheten för skolutveckling gör en insats för att få fram ordböcker och grammatikor, men tillgången till litteratur på chib, meänkieli, samiska och jiddisch är mycket svag, på vissa håll obefintlig. Här bör förutsättningarna för att göra gemensam sak med våra grannländer inom vara extra goda. tycks vi i till stor del ha åkt snålskjuts på i fråga om samisk litteratur. I rapporten nationella minoriteterna och kulturlivet, 2001, står det att de båda samiska förlagen i drivs med hjälp av norska och men att det inte finns något samiskt förlag på svensk sida. Dessutom har distributionen av de böcker som publiceras i försämrats. Även när det gäller tillgång till resurser för film på minoritetsspråken samiska och finska tycks möjligheterna att få fram finansiering vara sämre i än i och . Regeringen bör få i uppdrag att via eller på andra sätt utreda hur de minoritetsspråkiga kulturerna kan stärkas genom samarbete över de nordiska gränserna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I en motion begärde en kartläggning av kulturlivet ur könsmaktsperspektiv, både vad gäller dem som skapar kulturutbudet och dem som använder det. I kartläggningen skulle även ingå hur köns- och maktfördelningen ser ut inom den politiska och byråkratiska sfären. Det är allmänt känt att kulturkonsumenterna oftast är kvinnor, men hur stor andel av beslutsfattarna är män? Och på vilka poster sitter kvinnorna resp. männen? I svaret på motionen hävdade kulturutskottets majoritet (bet.2001/02:KrU15) att problemen är tillgodosedda i och med att de kulturpolitiska målen finns och att har ansvar för utvärdering. Beträffande yttrandefrihet och demokratimålet hänvisar man till en rad utredningar. Vi kan dock inte se att de här frågorna har behandlats i något av de nämnda sammanhangen. Och trots ansträngningar vilka vi på intet vis vill förringa kvarstår problemen i praktiken på scengolvet, i inspelningsstudion, i konsthallarna. Inte minst på musik- och filmområdena råder en kraftig manlig maktdominans. Enligt musikforskare har exempelvis orkestrarna en oerhört hierarkisk struktur. Kvinnliga musiker är oftast de lägst betalda i orkestrarna och de når sällan eller aldrig dirigentnivån. Kvinnliga kompositörer har svårt att få ekonomiskt stöd och det mesta tyder på att konstnärer som är kvinnor har svårare att få exempelvis stipendier än sina manliga kollegor, även om det här saknas statistik. I våra större dagstidningars styrelser är det, enligt en färsk undersökning som gjort, fortfarande en oerhört stark manlig dominans. Av 16 större dagstidningar som undersökts har ingen en kvinna som styrelseordförande och av chefredaktörerna står 5 kvinnor mot 13 män. När det gäller filmprojekt som får produktionsstöd av har andelen kvinnor i centrala funktioner rent av sjunkit , när det gäller de mer prestigefyllda och välbetalda projekten. Däremot har den stigit när det gäller barn- och ungdomsfilm liksom kortfilm och dokumentärer. I kulturinstitutionernas styrelser sitter numera en majoritet av kvinnor. Ändå avlöser rapporterna om ojämställdheten inom kulturlivet varandra. Det räcker inte att räkna kvinno- och manshuvuden, det handlar om var makten sitter och det handlar om ingrodda reaktionsmönster. Men, som , som för regeringens räkning kartlägger jämställdheten inom scenkonsten, säger: Känner publiken att samhället utanför teatern har hunnit mycket längre och att vi inte hinner med att gestalta det, kommer folk att välja bort teatern. Hur kommer vi då till rätta med snedvridningen? Ska det exempelvis ställas krav på alla institutionschefer, konstnärliga chefer och personalchefer från till regionteatrarna och på samtliga tjänstemän som fördelar bidrag och anslag inom kultursektorn att de utbildas i könsmaktsfrågor? Och är det att aktualisera det gamla kravet om kvotering till mediastyrelser? anser att en aktionsgrupp, liknande den som finns inom barnkulturområdet, bör tillsättas och ges i uppdrag att kartlägga kulturlivet ur ett könsmaktsperspektiv samt överväga åtgärder och samla positiva exempel. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett liknande maktförhållande som det som präglar kvinnaman gäller också för heteronormativitet kontra HBT-perspektiv. Detta behandlar vi i en särskild motion. Kultur- och fritidspolitik är viktiga grundstenar i en regionalpolitik som ska se till hela landets bästa till storstadsregionernas ytterområden såväl som hela resten av landet. 7.1Lokaler för kultur och demokrati Tillgången till kulturella mötesplatser är avgörande för en regions utveckling såväl som för hela demokratin. Föreningslivet behöver utrymme, för rena kulturföreningar lika väl som för ungdomsorganisationer, kvinno- och minoritetsföreningar. Det behövs lokaler för folkbildning, amatörkultur, gästspel i form av konserter, dans- eller teaterföreställningar ute i byar och lokalsamhällen lika väl som för regionala institutioner som länsteatrar och länsmuseer. Stöden till ickestatliga kulturlokaler och gemensamma samlingslokaler förutsätter en regional eller lokal motprestation, vilket finner helt rimligt. Men något måste göras för att få detta att fungera bättre . En aktiv dialog behövs antagligen mellan bidragsgivande parter centralt och regionalt, i stil med den som äger rum mellan och . Regeringen bör återkomma till med förslag på framtida finansiering och lösningar när det gäller icke-statliga kulturlokaler och gemensamma samlingslokaler.