mot · GT02L292 · 2005-09-23 00:00:00 — 3.1Principen om barnets bästa4 4Presumtionen om gemensam vårdnad5 5Bestämmanderätten vid gemensam vårdnad6 6Barnbalk istället för föräldrabalk7 7Barnets bästa eller barnets vilja8 8Barnets rätt att bli hört8 9Särskilda ombud för barn9 12Övergrepp mot barn leder till tvister om vårdnaden12 12.2Förundersökningen vid sexualbrott och våld mot barn13 13Riskbedömningen i mål om vårdnad, boende och umgänge13 14Hämtning av barn vid verkställighet14 16Länsstyrelsens tillsyn över socialtjänsten16 begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning som innebär att presumtionen om gemensam vårdnad i ersätts med en presumtion om enskild vårdnad vid våld och övergrepp i nära relationer. begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning som innebär att det sker en automatisk prövning av vårdnaden om ett barn vid våld och övergrepp i nära relationer. begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning som innebär att varje vårdnadshavare själv skall få bestämma om barnet har behov av hälso- och sjukvård samt stöd enligt LSS även om föräldrarna har gemensam vårdnad. begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning som innebär att all relevant lagstiftning som rör barn samlas i en barnbalk. begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning som syftar till att stärka barns rätt att få komma till tals i frågor om vårdnad, boende och umgänge. begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning som innebär att barn får rätt till ett eget juridiskt ombud som skall ta till vara barnets intresse i mål om vårdnad, boende och umgänge. begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning som innebär att krav ställs på att de domare som skall döma i mål om vårdnad, boende och umgänge skall ha förvärvat särskild barnkompetens.1 begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning som innebär att det blir obligatoriskt för domstolar och myndigheter att upprätta särskilda barnprotokoll i mål om vårdnad, boende och umgänge.1 begär att regeringen skall ge Riksåklagaren i uppdrag att undersöka praxis med fokus på eventuella missförhållanden då det gäller utredningar om våld och övergrepp mot barn.1 begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning om att det skall ske en riskbedömning i mål om vårdnad, boende och umgänge. begär att regeringen lägger fram förslag till en lagändring som innebär att hämtning av barn vid verkställighet av domar och beslut om vårdnad, boende eller umgänge endast skall få tillgripas under särskilda förutsättningar och att barnets vilja alltid skall beaktas vid sådan verkställighet samt att hämtning av barn till umgänge aldrig skall få ske mot barnets uttalade vilja. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över hur utredningar i mål om vårdnad, boende och umgänge skall kunna kvalitetssäkras.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över hur tillsynsverksamhet över hantering av ärenden om vårdnad, boende och umgänge kan förbättras.2 begär att regeringen lägger fram förslag till en ändring i rättshjälpslagen (1996:1619) som innebär dels att kraven för att rättshjälp skall beviljas sänks, dels att rättshjälp även skall kunna beviljas utöver utan krav på särskilda skäl i mål om vårdnad, boende och umgänge.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att samtliga domar i mål om vårdnad, boende och umgänge även fortsättningsvis skall kunna överklagas till hovrätten utan att prövningstillstånd meddelats.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att mål om verkställighet av domar i frågor om vårdnad, boende och umgänge även fortsättningsvis skall prövas i förvaltningsdomstol. begär att regeringen lägger fram förslag till lagstiftning som innebär att får befogenhet att granska och uttala sig om huruvida principen om barnets bästa tillgodosetts i enskilda ärenden och beslut om vårdnad, boende och umgänge. 1 Yrkandena 79, 14 och 15 hänvisade till JuU. 2 Yrkandena 12, 13 och 17 hänvisade till SoU. 3.1Principen om barnets bästa har såväl forskning som kvinnojourernas erfarenheter pekat på att mäns våld mot kvinnor är en fråga av direkt betydelse för barn. Enligt vår mening är det nödvändigt att lagstiftningen utformas så att även de barn som utsätts för eller blir vittnen till våld och övergrepp i hemmet tas på allvar. Dagens lagstiftning utgår från vissa generella principer i definitionen av barnets bästa då föräldrar inte längre lever tillsammans. Gemensam vårdnad och obevakat umgänge anses vara det bästa för alla barn. I praktiken leder detta till att utsatta barns behov negligeras av rättsväsendet. I förarbetena till har det visserligen påpekats att det finns undantag från de generella principerna. Det framgår dock inte i förarbetena hur mycket våld en kvinna eller ett barn skall behöva tåla från en närstående man innan det kan komma i fråga för domstolen att frångå presumtionen om gemensam vårdnad. Principen om barnets bästa anses innefatta gemensam vårdnad och umgänge med båda föräldrarna. Således läggs bevisbördan för att barnets bästa utgör något annat på den förälder som är emot gemensam vårdnad eller umgänge. Enligt nuvarande ordning är det alltså inte den våldsamme mannen som måste visa att gemensam vårdnad och umgänge är tryggt och bra för barnet. anser att denna tolkning av barnets bästa strider mot FN:s konvention om barnets rättigheter (se art. 3, 9 p. 1, 9 p. 3, 19). Vår uppfattning är att det inom rättsväsendet finns en övertro på föräldrarnas förmåga att samarbeta, vilket blir tydligt i de fall där det förekommit övergrepp inom familjen. Vårdnadslagstiftningen i kan tas som exempel på att principen om barnets bästa kan utformas på ett annat sätt. Enligt denna ordning kan gemensam vårdnad eller umgänge bara komma ifråga om det kan anses tillräckligt tryggt för barnet och den andra föräldern. Bevisbördan läggs då på våldsutövaren istället för på den utsatta kvinnan (se Section 16B, The Guardianship Act, 1968). Enligt vår mening är det tydligt att vårdnadslagstiftningen i utgår ifrån barnets bästa och även möjliggör en tolkning där barnets bästa står i fokus. Dessvärre lämnar den svenska lagstiftningen mycket kvar att önska då det gäller implementeringen och efterlevnaden av principen om barnets bästa. Det går inte att bortse från att det vid tolkningen av vad som är bäst för barnet liksom vid alla andra tolkningar i den rättsliga hanteringen finns utrymme för ett visst godtycke. Domaren skall utgå ifrån sitt sunda förnuft vid bedömningen men mål om vårdnad, boende och umgänge innefattar ofta komplexa och svårbedömda frågor. Det är ett tungt ansvar som vilar på våra domare, vilka förmodligen ofta valt sitt yrke av intresse för juridik men därmed inte nödvändigtvis av intresse för vårdnadsmål. Vidare finns det tyvärr brister i grundutbildningen för jurister där de speciella svårigheter som uppstår i dylika mål sällan behandlas. Trots det lagstiftningsarbete som har bedrivits under saknas alltjämt ett samlat regelsystem där barnets rätt står i fokus. Av namnet på det centrala regelverket på området, , framgår klart och tydligt att det är föräldrarätten som har företräde. Ett annat uttryck för barnets underordnade roll i förhållande till sina föräldrar är att en förälder kan vägra att umgås med sitt barn utan konsekvenser. Barnet har däremot ingen motsvarande möjlighet. ger i stora delar uttryck för föräldrarnas rätt till sina barn trots att barnets bästa enligt lagstiftningen skall komma i främsta rummet vid alla frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. Enligt krävs det flera åtgärder för att stärka barnets rätt i mål om vårdnad, boende och umgänge. 4Presumtionen om gemensam vårdnad En lagändring i som trädde i kraft gav domstolarna möjlighet att mot den ena förälderns bestridande döma till gemensam vårdnad. Tanken var att gemensam vårdnad efter en skilsmässa är bäst för barnet. Lagen har dock lett till att domstolarna i vissa fall påtvingar kvinnor gemensam vårdnad, även i de fall där mannen misshandlat kvinnan och barnen eller utsatt dem för sexuella övergrepp. kan konstatera att de farhågor som kvinnojourer m.fl. gav uttryck för under lagstiftningsarbetet tyvärr har besannats. Vidare förekommer det att domstolarna i vårdnadsmål anförtror vårdnaden åt fadern med motiveringen att modern obstruerat när det gäller barnets umgänge med sin far. Domstolarna har i många fall inte tagit hänsyn till att anledningen till att modern inte tillåtit barnet att ha umgänge med sin far är en befogad oro för att barnet skall utsättas för sexuella övergrepp eller misshandel av fadern eller någon person i hans närhet. Gemensam vårdnad kan vara ett hinder för att ett barn skall få psykologisk och psykiatrisk hjälp vid den psykiska barn- och ungdomsvården. Vid BUP läggs stor vikt vid båda föräldrarnas delaktighet i behandlingsprocessen. Enligt gällande lagstiftning kan den förälder som är vårdnadshavare förvägra barnet varje form av läkar- eller psykologundersökning. Den som ändå genomför en sådan undersökning av ett barn i professionen riskerar att bli anmäld till eller av vårdnadshavaren. Om en förälder som förlorat statusen som vårdnadshavare måste gömma sig med barnet blir följden att barnet varken kan skrivas in i skola eller söka läkarvård. I lagstiftningen tas ingen hänsyn till anledningen till att föräldern inte kan se någon annan utväg än att gömma sig med barnet. har tidigare avslagit motioner med yrkanden om att presumtionen om gemensam vårdnad skall tas bort i fall där våld och övergrepp förekommit i familjen. I betänkandena /04:LU11 och 2004/05:LU10 hänvisar utskottet till att pågående utredningsarbete inte bör föregripas genom någon åtgärd från (2003/04:LU11 s.11, 2004/05:LU10 s.12). har tidigare uttalat att gemensam vårdnad mot den ena förälderns vilja bör vara utesluten då en förälder utsätter den andra för våld, trakasserier eller annan kränkande behandling (2001/02:LU9 s.24). vårdnadskommitté har lagt fram sitt betänkande (Barnets bästa, föräldrars ansvar, SOU 2005:43). I betänkandet uttalar tydligt att det enbart och uteslutande är barnets bästa ur ett barnperspektiv som skall vara avgörande vid valet av vårdnadsform (SOU 2005:43 s. 108). Kommitténs grundläggande inställning är att våld och övergrepp i hemmet alltid innebär en mycket allvarlig risk för barnets fysiska och psykiska hälsa. Om en förälder utsätter en familjemedlem för våld, trakasserier eller annan kränkande behandling bör alltså gemensam vårdnad vara utesluten (SOU 2005:43 s.116). Vidare betonar man i betänkandet att det inte spelar någon roll om våldet, hotet eller övergreppet riktas mot barnet självt eller mot en annan familjemedlem eftersom barnets grundläggande trygghet alltid rycks undan vid förekomsten av familjevåld (SOU 2005:43 s.117). anser att kommitténs ställningstaganden i denna del är lovvärda. Vi står dock fast vid vårt tidigare ställningstagande att en automatisk prövning av vårdnaden vid våld och övergrepp i nära relationer är det bästa för barnet. Enligt kommittén krävs det ingen lagändring, utan dagens reglering om att endast föräldrarna eller socialnämnden är behöriga att föra talan om överflyttning av vårdnaden bör behållas. I betänkandet understryker man vikten av att en utredning enligt 11kap. 1§ SoL initieras så fort socialnämnden får kännedom om omständigheter som tyder på att ett barn kan fara illa (SOU 2005:43 s.123). Vi menar dock att det bör förtydligas i att uppgifter om familjevåld skall leda till en automatisk prövning av vårdnadsfrågan. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att presumtionen om gemensam vårdnad i ersätts med en presumtion om enskild vårdnad vid våld och övergrepp i nära relationer. Regeringen bör även återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att det sker en automatisk prövning av vårdnaden vid våld och övergrepp i nära relationer. 5Bestämmanderätten vid gemensam vårdnad Barnets vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnet enligt 6kap. Om vårdnaden är gemensam skall vårdnadshavarna tillsammans utöva bestämmanderätten (6 kap. 13 § FB). Huvudregeln om gemensamt beslutsfattande innebär dock inte att föräldrarna måste vara i eniga i alla frågor. När det gäller beslut som tillhör den vardagliga omsorgen är det den förälder som barnet vistas hos som bestämmer (SOU 2005:43 s.125f.). Så länge föräldrarna är överens och kan samarbeta om frågor som rör barnet så torde den nuvarande regleringen vara ändamålsenlig. I fall där det finns en djupgående konflikt mellan föräldrarna förekommer det dock att den ena föräldern vägrar ge barnet vård eller stöd. Bakgrunden kan vara att en förälder är orolig över att barnet varit utsatt för någon form av övergrepp från den andra föräldern. anser att det är orimligt att en vårdnadshavare på detta sätt skall kunna blockera barnets tillgång till t.ex. psykiatrisk behandling eller psykologkontakt. Om det skulle visa sig att barnet inte har något behov av behandling så kommer vårdgivaren att upptäcka detta, varför det inte finns någon anledning att tro att ett barn skulle bli utsatt för vård som det inte har behov av. anför i sitt betänkande att reglerna om bestämmanderätten vid gemensam vårdnad inte bör ändras men att barnet måste ges möjlighet att få tillgång till hälso- och sjukvård och andra stödinsatser även om en vårdnadshavare motsätter sig detta. Kommittén har dock inte haft möjlighet att undersöka förutsättningarna för en sådan ändring närmare (SOU 2005:43 s.135). anser att det är beklagligt att frågan om ett barns tillgång till vård och behandling inte utretts i kommitténs betänkande. Vi anser i likhet med att ett barn måste få tillgång till hälso- och sjukvård och annan behandling även om båda föräldrarna inte är överens om detta. I de fall där lagstiftning som anknyter till hälso- och sjukvårdslagen uttryckligen kräver att båda vårdnadshavarna lämnat sitt samtycke till en behandling eller ett ingrepp förordar vi dock ingen ändring (3§ lag 2001:499). Regeringen bör återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att bestämmanderätten när det gäller ett barns tillgång till hälso- och sjukvård samt stöd enligt LSS tillkommer den enskilda vårdnadshavaren trots gemensam vårdnad. 6Barnbalk istället för föräldrabalk anser att all relevant lagstiftning som rör barn skall samlas i en särskild barnbalk där det tydligt framgår att barnets rätt sätts främst. Vi menar att det även av rent pedagogiska skäl är av värde att införa en barnbalk. har avstyrkt motioner med yrkanden om en barnbalk. I betänkande 2002/03:LU10 s. 10 hänvisar utskottet till att justitieministern i ett frågesvar anfört att det inte skulle vara något annat än en tom gest att döpa om till barnbalken. Även i betänkandena /04:LU11 s.10 och 2004/05:LU10 s.11 lutar sig utskottet mot justitieministerns uppfattning i frågan. Vi förstår inte hur det enbart skulle kunna vara en tom gest att förtydliga att barnets bästa skall vara vägledande både vid lagstiftning och vid rättstillämpning. Den bärande tanken i är att barnet är en fullvärdig människa med egna rättigheter. Enligt vår mening ligger en barnbalk helt i linje med ambitionen i FN:s konvention om barnets rättigheter. Frågan om innehållet och utformningen av en barnbalk med barnperspektivet som utgångspunkt bör övervägas i en utredning. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att all relevant lagstiftning som rör barn samlas i en barnbalk. 7Barnets bästa eller barnets vilja gjordes lagändringar i som syftar till att garantera barnets rätt att komma till tals i frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. 2b§ FB skall vid avgörandet av dylika frågor hänsyn tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. I domstolspraxis har en ålder bedömts som tillräcklig för att barnets vilja skall få ligga till grund för utgången i målet (se NJA 1988 s.448). Detta innebär att barn som är yngre än 13år eller inte bedöms vara åldersadekvata inte ges möjlighet att uttrycka sin vilja i frågor som är högst angelägna för dem. anser att denna praxis är orimlig med hänsyn till att principen om barnets bästa skall vara vägledande både vid lagstiftningen och i rättstillämpningen. Vi anser således att det inte går att skilja på vad som är bäst för barnet och vad barnet faktiskt vill på det sätt som görs i lagstiftning och vid rättstillämpning (se A. , Föräldraskap i rättslig belysning s.86f. 8Barnets rätt att bli hört Vi anser att varje barn bör ha en klar och uttalad rätt att föra fram sina åsikter i samband med tvister som rör vårdnad, boende och umgänge. En ovillkorlig rätt för barn att komma till tals ligger helt i linje med FN:s konvention om barnets rättigheter. Ett barn som är yngre än 13år kan t.ex. videofilmas och följaktligen få sin åsikt framförd i samband med bevisupptagningen under en domstolsförhandling. Som lagtexten är utformad finns det egentligen inget hinder för att barns åsikter i en fråga tas upp under ett vårdnadsmål. Eftersom prejudicerande domar satt tonen för rättsväsendets inställning till barns synpunkter på sina egna levnadsvillkor så menar dock att det är hög tid att lagstiftningen på denna punkt ses över. En annan möjlighet för barnet att verkligen få sin åsikt hörd och bli tagen på allvar är att införa speciella barnombud i frågor om vårdnad, boende och umgänge (se nedan). Ett barnombud skulle utgå ifrån barnets bästa och barnets vilja i sin argumentation inför rätten och således vara helt frikopplad från föräldrarna. En talerätt för barn har tidigare utretts i flera omgångar utan att leda till förslag om lagstiftning. I propositionen (prop.1990/91:8) berördes inte frågan uttryckligen. Ambitionen i lagförslaget var att främja samförståndslösningar mellan föräldrarna, vilket ledde till att en möjlighet till samarbetssamtal infördes i . En talerätt för barnet ansågs mot den bakgrunden sakna aktualitet (Ds1989:52 s.38). I en senare promemoria anförs att det är viktigt att barnets uppfattning och egna önskemål klargörs för att det bästa för barnet skall kunna fastställas (Ds1994:85 s.35f.). Slutsatsen i promemorian blev dock att någon talerätt för barn inte skulle införas. Istället företogs den lagändring i där domstolen erinras om sin skyldighet att fästa särskild vikt vid barnets vilja med hänsyn till barnets ålder och mognad (se A. , Föräldraskap i rättslig belysning s.83f. avvisar i betänkandena /04:LU11 och 2004/05:LU10 motioner som handlar om barns rätt att få komma till tals i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Utskottet hänvisar därvid till att vårdnadskommitté har fått i uppdrag att utvärdera reform om barns rätt att komma till tals. Kommittén föreslår i sitt betänkande att lagtexten i 6kap.2b§ FB skall ändras så att barnets vilja byts ut mot barnets inställning. Vidare gör man den bedömningen att domstolar och socialnämnder måste bli bättre på att redovisa och beakta barnets inställning eftersom barnet är expert på sin egen situation och därför måste få möjlighet att påverka hur dess framtida liv skall se ut (SOU2005:43 s.209). Huvudregeln skall enligt betänkandet vara att barnet alltid ges möjlighet att komma till tals och att dess inställning beaktas. Även mindre barn måste få komma till tals och påverka sin situation. Barnet skall dock inte tvingas att tala om hur det vill ha det utan det skall alltid ske en bedömning av om det är lämpligt att tala med barnet i det enskilda fallet (SOU2005:43 s.214). Vi delar kommitténs bedömning eftersom vi menar att även små barn har åsikter om sin levnadssituation som är värda att ta på allvar i frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagstiftning som syftar till att stärka barns rätt att komma till tals i frågor om vårdnad, boende och umgänge. 9Särskilda ombud för barn När föräldrarna tvistar om vårdnad, boende eller umgänge i domstol så företräds de vanligen av var sitt ombud. Ofta kommer den rättsliga processen att handla om att rättvisa skall skipas mellan föräldrarna varpå barnet som egentligen är huvudperson blir osynliggjort. För att barnets rätt och principen om barnets bästa verkligen skall tas på allvar menar vi att barn bör ha rätt till ett juridiskt ombud som är frikopplat från föräldrarna och deras eventuella biträden. Ett barnombud skulle ha det enskilda barnets intresse för ögonen och agera på uppdrag av barnet. Ett barnombud skulle utgå ifrån barnets bästa och barnets vilja i sin argumentation inför rätten. Vi anser att varje barn bör ha en klar och uttalad rätt att föra fram sina åsikter i samband med tvister om vårdnad, boende och umgänge. En ovillkorlig rätt för barn att komma till tals i dessa frågor ligger helt i linje med FN:s konvention om barnets rättigheter. Vi menar att även små barn har åsikter om sin levnadssituation som är värda att ta på allvar. har tidigare avstyrkt motionsyrkanden med krav på ett juridiskt biträde för barn med hänvisning till det utredningsarbete som pågår inom ramen vårdnadskommitté (bet.2003/04:LU11 s.15, bet.2004/05:LU10 s.19). Frågan om juridiskt biträde till barn behandlas bl.a. i promemorian Utövandet av barns rättigheter i familjerättsprocesser (Ds2002:13) som är föremål för beredning inom (bet.2004/05:LU11 s.19). I ovan nämnda promemoria föreslås en möjlighet för domstol att i särskilt konfliktfyllda mål om vårdnad, boende och umgänge kunna förordna ett särskilt biträde för barnet (s.88 f.). vill poängtera att anledningen till att tvister om vårdnad, boende och umgänge över huvud taget förs till domstol är att det finns en underliggande konflikt mellan föräldrarna. Om föräldrarna hade kunnat samarbeta i frågor kring barnet hade det inte funnits någon tvist. Vidare torde det vara de allra svåraste och mest konfliktfyllda fallen som kommer till domstolen. I promemorian anförs att enbart de mål där anmälningar till socialtjänst och polis förekommit definieras som särskilt konfliktfyllda (Ds2002:13 s.90). Vi menar att detta ställningstagande inte ligger i linje med principen om barnets bästa. Ambitionen måste i stället vara att alla barn som är föremål för en process om vårdnad, boende eller umgänge skall ha rätt att få sina åsikter framförda just för att slippa behandlas som objekt i den rättsliga hanteringen. anser att det är beklagligt att i sitt betänkande inte närmare berör frågan om juridiskt ombud för barnet. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att barn får rätt till ett eget juridiskt ombud som skall ta till vara barnets intresse i mål om vårdnad, boende och umgänge. menar att det behövs en särskild barnkompetens för de domare som skall döma i familjerättsliga mål. Det är vår bestämda uppfattning att ett krav på särskild barnkompetens hos domare skulle leda till mindre godtyckliga tolkningar av principen om barnets bästa. Vi anser att de tolkningar av barnets bästa som domare gör dessvärre ofta strider mot FN:s konvention om barnets rättigheter (se art. 3, 9 p. 1, 9 p. 3, 12). Vår uppfattning är att det inom rättsväsendet finns en övertro på föräldrarnas förmåga att samarbeta. I mål om vårdnad, boende och umgänge utgår domstolen ifrån att en nära kontakt med båda föräldrarna till varje pris är det bästa för barnet. Således dömer man ofta till gemensam vårdnad även i de fall där det finns risk att barnet utsätts för övergrepp eller misshandel av en förälder. har tagit del av flera domar där en förälder tillerkänts vårdnaden om ett barn trots överhängande risk för att barnet skall fara illa hos den föräldern. infördes särskilda krav på domare som dömer i ungdomsmål. Enligt mening är det även motiverat att de domare som dömer i familjerättsliga mål skall ha erforderlig kompetens. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagstiftning som innebär att de domare som skall döma i mål om vårdnad, boende och umgänge skall ha förvärvat en särskild barnkompetens.