mot · GT02U336 · 2005-09-30 00:00:00 — Korta beslutsvägar och obyråkratiska sätt att arbeta gör att hjälpen genom frivilligorganisationer är kostnadseffektivt och når fram. Arbetet sker ofta i små lokalt förankrade projekt, med en mycket nära kontakt mellan de engagerade människorna i och deras samarbetspartner i syd eller öst. Andra delar av folkrörelsebiståndet sker i större skala, speciellt inom de områden där organisationerna har stor kompetens, som exempelvis demokratifrågor och humanitära insatser. Den solida biståndsvilja som finns bland de människor som arbetar inom olika enskilda organisationer måste tas tillvara och på olika sätt stödjas och uppmuntras. Utan den långa biståndserfarenhet som finns bland alla dessa enskilda organisationer, såsom kyrkor och samfund av olika slag, solidaritetsgrupper, fackföreningar, idrottsföreningar, politiska partier etc., skulle det svenska biståndet inte vara så effektivt och så väl förankrat i det svenska samhället som det är . Folkrörelserna har en central roll när det gäller att mobilisera folkligt stöd för utvecklingsarbete. Informationsarbetet hos enskilda organisationer i utgör en allt större del av deras verksamhet. Genom seminarier, debatter, utbyte mellan utvecklingsländerna och väcker man intresset och ökar medvetenheten inte minst hos den yngre generationen för globala frågor. I dagens kommunikationsvärld är det oerhört viktigt att de fattiga länderna inte isoleras. Folkrörelserna har en viktig roll i det arbetet. De stora biståndsorganisationerna har haft en särställning bland de enskilda organisationerna i det att de blivit s.k. ramorganisationer. Gruppen av ramorganisationer måste kunna förändras och fler organisationer bör kunna tillkomma. När detta väl är sagt, vill vi påminna om den kritiska debatt om frivilliga organisationer (NGO:er) som också finns. Deras tendens i vissa fall till överdriven medietillvändhet och egna överlevnadsmål och trendkänsliga dagordningar har forskare påpekat. Frivilligorganisationer bör lika litet som annat inom biståndspolitiken ses okritiskt. Det är positivt att egeninsatsen har sänkts från inom folkrörelsebiståndet för att främja folkrörelsernas biståndsengagemang. När det gäller egeninsatser till enskilda organisationers demokratiprojekt i odemokratiska länder bör den helt tas bort. Det är inte rimligt att svenska organisationer skall behöva ta det ekonomiska risktagande som det innebär att verka i diktaturer. 15.1Gör gåvor till ideella organisationer avdragsgilla En undersökning från SCB gjord visar att svenskarnas förtroende för enskilda organisationer samt biståndsviljan ökat efter den fruktansvärda tsunamikatastrofen. Den borde därför fortsatt uppmuntra solidariteten genom att göra gåvor till ideella organisationer, som jobbar med internationellt bistånd, avdragsgilla för privatpersoner. anser att det är dags att stimulera ett ännu kraftigare frivilligt resursflöde från till behövande människor på andra kontinenter. En avdragsrätt av denna typ finns i ett flertal andra länder, såsom , , , , , och . 16Skuldavskrivningar med villkor för reformer Många fattiga länder dras med omfattande externa skulder, som är ett av flera hinder för deras politiska och ekonomiska utveckling. Det internationella initiativet för de fattigaste och mest skuldsatta länderna, det så kallade HIPC-initiativet (Heavily Indebted Poor Countries) bör fullföljas. välkomnar därför den överenskommelse mellan som slogs fast på G8-mötet och som och () godkände . Överenskommelsen innebär att avskriver på de skulder som 18 av världens fattigaste länder, många i , är skyldiga , Afrikanska och . Enligt och egen politik skall fattiga skuldsatta länder ta fram nationella fattigdomsstrategier, Poverty Reduction Strategy Papers (PRSP), för att få tillgång till avskrivningar, nya lån och bistånd. Dessa skall enligt grundprincipen vara nationellt ägda dvs. tas fram i brett samråd mellan regering, parlament och det civila samhället (folkrörelser, näringsliv etc.). Tyvärr visar erfarenheterna att det nationella ägarskapet av strategierna ofta försvåras av att IMF och ställer egna detaljerade villkor s.k. konditionalitet på hur den ekonomiska politiken i utvecklingsländerna skall utformas. Men för att skuldavskrivningarna skall leda till en sund utveckling måste de förses med skarpa villkor för ekonomiska och demokratiska reformer. kan inte acceptera att skulder avskrivs till länder som är ovilliga att genomföra demokratiska och ekonomiska reformer. Det skulle enbart gynna eliten och korruption. Utan ekonomiska och politiska reformer kommer länder aldrig att kunna ta sig ur den skuldfälla de hamnat i. 17Fasa ut det bundna biståndet En del av de problem som minskar biståndets effektivitet finns i givarländerna. En företeelse som mött mycket kritik är s.k. bundet bistånd. Det innebär att bistånd binds till vissa varor, vissa ändamål och upphandlingar i vissa länder. är generellt sett avvisande till bindningar och öronmärkningar av bistånd. (Ofta fungerar ändamåls- och varubindning dessutom inte som givaren avsett eftersom mottagarna ofta t.ex. kan omfördela sina offentliga utgifter på ett kompenserade sätt, s.k. fungebility). Avbindning betyder ökad frihandel och öppnare marknader. menar att bundet bistånd genom krav på upphandling i givarländer inte bör förekomma, och regeringen bör starkare verka internationellt för ett sådant hållningssätt. 18Hälsa med fokus på insatser för hiv/aids Att förebygga ohälsa och bekämpa sjukdomar är en viktig uppgift för biståndet. Ett av de största hoten mot hälsa och välfärd i den fattiga delen av världen utgörs av aidsepidemin. Hiv/aids är ett dödligt hot mot alla människor i söder om . Den snabbaste ökningen sker dock i och . Sedan aidsepidemin började har över 20 miljoner människor dött av aidsrelaterade sjukdomar. beräknas ca 4050 miljoner vara smittade av hiv. Två tredjedelar av dessa finns i södra . Hälften av alla hivinfekterade är unga människor, . Dödstalen beräknas fortsätta öka och aidskatastrofen i kan, om ingenting görs, leda till att ett flertal afrikanska stater i modern tid kan komma att uppleva en befolkningsminskning. Aidsepidemin drabbar inte bara de som insjuknar utan också deras närmaste omgivning. Miljontals barn blir föräldralösa. Hela samhällen och nationer förlorar en eller flera generationer av människor. hiv/aids-epidemin utgör ett allvarligt hot mot möjligheterna till social och ekonomisk utveckling och ett svårt hot mot möjligheterna att bekämpa fattigdom. Sexualitet är ett stort tabu på politisk nivå i många fattiga länder. Om dagens generation skall lyckas förebygga hiv/aids, oönskade graviditeter och sexuellt överförbara sjukdomar, måste detta tabu brytas. Det politiska engagemanget och ansvaret är allt för svagt i utvecklingsländerna. I är det än så länge ytterst få ledare som tydligt och klart prioriterar kampen mot hiv/aids. I utvecklingssamarbetet är det därför viktigt att svenska representanter, även på högsta nivå, i utvecklingssamarbetet lyfter fram tabubelagda frågor om hiv/aids, sexualitet, makt och rättigheter på ett öppet sätt. I har spridningen av aids i landet halverats på bara , mycket tack var att just öppenheten kring sjukdomen ökat och vården blivit bättre. Det behövs även stora insatser för att hjälpa de redan drabbade, exempelvis genom att erbjuda gratis eller mycket billiga bromsmediciner till alla de miljoner som smittats. 19Förebygg flykt och påtvingad migration Bistånds- och flyktingpolitiken hänger ihop på flera sätt. För att förebygga flyktbehov är demokratifrämjande insatser angelägna. Demokratibistånd torde kunna medverka till att flyktsituationer för människor i utvecklingsländerna förhindras. Den satsning på bistånd som främjar demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter som förordas i denna motion är alltså motiverad även i ett flyktingpolitiskt perspektiv. I akuta massflyktssituationer krävs omfattande hjälpinsatser i närområdet. Även vid repatriering och återuppbyggnad är bistånd av stor betydelse. I de flesta fall i utvecklingsländerna tar flyktingar sin tillflykt till grannländer. Sådana massflyktssituationer ställer oerhört stora anspråk på mottagarländerna, som ofta också tillhör gruppen av fattigare . Detta kan dessutom ha en direkt destabiliserande inverkan på dessa länder. En samordnad politik för att bidra till att förebygga och/eller undanröja orsaker till flykt och påtvingad migration skall vara ett viktigt inslag i internationella agerande såväl bilateralt som multilateralt. Här bör inte minst olika FN-organ som t.ex. UNHCR få ett kraftfullt stöd. Biståndspolitiska insatser som främjar ekonomisk och social utveckling kan minska migrationstrycket. Vårt land behöver öppnas för arbetskraftsinvandring från länder utanför EU. För den enskilde kan temporär eller permanent arbetskraftsvandring vara en möjlighet att skapa sig en bättre framtid. Genom att öppna för arbetskraftsinvandring till och EU skulle dessutom trycket på asylsystemet minska. Många av dem som fått politisk asyl i har varit aktiva i oppositionsgrupper i t.ex. , , med flera diktaturer. Det svenska biståndet måste bättre använda deras kompetens och engagemang inom såväl utrikes- som biståndspolitiken. Deras organisationer behandlas dock ofta styvmoderligt och får sällan det stöd de är värda. En vanlig form av arbete som dessa organisationer utför är att sprida information och nyheter in i landet för att motverka regeringarnas ambition att hålla medborgarna ovetande om vad som händer runt om i världen. Sida finansierar en exilburmesisk radiostation som sänder från . Projektet leder till att kunskap sprids i om såväl situationen i landet som utanför, vilket är en förutsättning för att burmeserna själva skall kunna agera. Istället för enstaka projekt som detta borde stödja de exilgrupper som vill och kan sända radio, distribuera tidningar eller på annat sätt sprida information i länder utan yttrande- och tryckfrihet. Globala klimatförändringar som orsakas av människan är vår tids största långsiktiga miljöhot. De är ofta de fattigaste ländernas medborgare som riskerar att drabbas hårdast av klimatförändringar och miljöförstöring. Därför måste miljöfrågor ha hög prioritet också vid utformningen av utrikes- och biståndspolitiken. Vi måste sträva efter en miljöutveckling som är hållbar ur ett globalt perspektiv. Bindande globala överenskommelser måste vidareutvecklas, liksom kunskaps- och tekniköverföring. I de fattiga delarna av världen äventyras människors överlevnad av brist på rent vatten och odlingsbar mark. Fattigdomen tvingar ofta fram en livsföring som allvarligt tär på ändliga naturresurser. Framtidens stora miljöutmaningar måste hanteras med nya strategier. Vi föreslår därför att en hållbarhetskommission tillsätts med uppgift att se över vilka effektiviseringar och moderniseringar av samhällets regelverk, styrmedel och upplysningsverksamhet som behöver göras, inte minst för att undvika att samhället motverkar goda initiativ från individer och företag. Kommissionens uppgift skall likaså vara att i samråd med näringsliv och opinionsbildande organisationer finna former för hur man skall integrera strävandena mot en hållbar utveckling och hur man bäst organiserar samhällets behov av utbildningsinsatser inom detta område. Det är också viktigt att påpeka att förtrycket mot miljöorganisationer är mycket starkt i t.ex. och många andra länder där yttrande- och pressfriheten hotas. Medborgarnas engagemang mot miljöförstöringar undergräver regeringarnas makt, och miljöförstöring svärtar ned ländernas rykte. upptäcks miljöförstöring ofta alldeles för sent om medborgarna som lever mitt i den inte har någon möjlighet att lyfta problemen i medierna, eller dra t.ex. miljöförstörande företag inför domstol. Demokrati- och miljöbistånd kan därför kombineras på många sätt och insatserna ge resultat på många områden. Det finns ett tydligt samband mellan fattigdom och bristen på utbildning, samt en bred samsyn kring värdet av utbildningsinsatser i kampen mot fattigdom. Amartya Sen förklarar fattigdom som avsaknad av valmöjligheter och brist på makt att kräva sin rätt. Fattiga människor berövas rätten att göra fria val. Sen menar att kunskap och utbildning är en förutsättning för att få vetskap om vilka ens rättigheter är. Med kunskap som verktyg kan människor påverka och kräva förändring. En bra skolgång fostrar i bästa fall individer som kan tänka kritiskt, är toleranta och deltar i samhällslivet människor som är byggstenar i det demokratiska systemet. FN:s millenniemål understryker vikten av att alla flickor och pojkar får grundläggande skolutbildning. Detta mål skall vara uppnått 2015. För att detta skall bli verklighet krävs ökade insatser på kvalitativ basutbildning. råder ofta brister både beträffande innehåll och beträffande kvalitet i undervisningen. Speciellt viktigt är flickors rätt till utbildning. Flickors och kvinnors möjlighet till utbildning är ofta små till följd av könsdiskriminering. Statistiken talar sitt tydliga språk. Majoriteten av de 125 miljoner barn som inte går i skolan är flickor. I står 27 miljoner flickor utanför skolsystemet, i södra 28 miljoner. Två tredjedelar av alla världens vuxna analfabeter är kvinnor. En skrämmande rapport från visar att så många som 4 av 5 flickor i prostituerar sig för att ha råd att gå i skolan. Att ge flickor möjlighet till utbildning på lika villkor som pojkar är en viktig del i det globala jämställdhetsarbetet. Det är en förutsättning för flickors och kvinnors möjlighet att arbeta utanför hemmet, delta i det ekonomiska, sociala och politiska livet utanför familjekretsen, och påverkar därmed också landets ekonomiska och sociala utveckling. Studie efter studie visar på den kostnadseffektiva nyttan av att satsa på flickors utbildning. En kvinna som har gått i skolan har inte bara en större möjlighet att få ett arbete, utan kvinnor med egen inkomst lägger en större del av den på barnen än manliga familjeförsörjare. I betonas att utbildningsskillnader beroende på kön skall elimineras , och inte senare än 2015. I praktiken kräver det ökade satsningar på riktade utbildningsinsatser för flickor och unga kvinnor. 22Konflikthantering och säkerhet i områden i akut kris har ett antal länder fallit samman och tagits över av krigsherrar och soldater som plundrat, terroriserat och fördrivit befolkningen. Alla normala samhällsfunktioner har upphört att fungera och områden har glidit in i fullständig anarki och kaos. Exempel på sådana s.k. failing states är , , , och . I dessa fall har det ofta varit närmast omöjligt att nå fram med humanitärt eller, ännu mindre, mera långsiktigt bistånd. I flera fall har militär- och polisinsatser utifrån blivit den enda lösningen på problemet att återupprätta grundläggande samhällsfunktioner. menar att regeringen bör uppmärksamma, och undanröja, risker för att blockeringar uppstår i det kontinuerliga budgetarbetet som skulle kunna försvåra ett snabbt svenskt agerande med militära inslag i denna typ av akuta situationer. Vi menar att sådana blockeringar inte får lösas upp genom att insatser av militär karaktär finansieras ur biståndsanslaget. Resurser för sådana insatser får tas fram på annat sätt. riksdag beslöt att biståndet skall ligga på en procent av BNP (BNI), oavsett ekonomiska läge. har länge slagits för enprocentsmålet i svenskt bistånd. Enprocentsmålet har internationell betydelse som ett moraliskt grundat ställningstagande. existerar stora orättvisor i världen och enorma akuta behov som inte kan lösas med enbart frihandel. Exempel på detta är återuppbyggnaden av , hungerkrisen i och aidsepidemin i söder om . I kampen mot orättvisor och fattigdom måste gå i täten och verka för att fler länder uppnår FN:s biståndsmål, dvs. att av BNI skall gå till ländernas bilaterala bistånd. Att når upp till målet om en procent gör att vi höjer ribban och med trovärdighet kan pressa andra länder att höja sitt bistånd. Det krävs, inte minst för att uppfylla de s.k. millenniemålen, dvs. att fattigdomen i världen skall ha minskat med hälften till 2015. och har det svenska biståndet varit utsatt för kraftiga nedskärningar. har svenskt bistånd minskat med när det gäller faktiska biståndsutbetalningar. är mycket kritiskt till nedskärningar av denna typ. Biståndet är ett område som använts som budgetregulator när regeringen stått inför akuta problem att klara statens utgiftstak. Detta har i första hand drabbat det bilaterala utvecklingssamarbetet, särskilt insatser inom demokrati och mänskliga rättigheter. Den ryckiga budgetsituationen har resulterat i att planerade och påbörjade biståndsprojekt plötsligt fått avbrytas eller ställas in. Regeringen slår i budgetpropositionen fast att det s.k. enprocentsmålet, dvs. att en procent av BNI skall gå till bistånd, skall uppnås till 2006. välkomnar att regeringen äntligen, och i elfte timmen, ser ut att göra verklighet av sitt löfte att återställa enprocentsmålet inom mandatperioden, något som kommer att bevaka. För att biståndet skall bli effektivt måste bland annat de bilaterala insatserna fokuseras och programländerna bli färre. Det är en förutsättning för att biståndet skall bli verksamt. Detta är också ett faktum som Sida tydligt pekar på i sitt budgetunderlag till regeringen . Vi vill också betona vikten av utvärderingar och uppföljning i biståndsarbetet för ökad effektivitet.