mot · GT02Ju562 · 2005-10-05 00:00:00 — de gröna vill koncentrera på orsakerna till kriminalitet och de behandlingsmetoder som kan förhindra återfall till brottslighet. Rättsstaten måste garantera en trygghet för alla medborgare och arbeta för minskad brottslighet, men detta får inte ske genom repression och oförståelse för roten till det onda. I denna motion från de gröna beskrivs en grön politik som bygger på att samhället tar ansvar för de individer som hamnar i kriminalitet och arbetar förebyggande inom kriminalvården. Det förebyggande arbetet ska karaktäriseras av en individualistisk syn för att varje intern ska kunna tillgodoses med den rehabilitering och återanpassning som förhindrar återfall och skapar trygghet i samhället. Kriminalvården har stora problem med överbeläggning som leder till säkerhetsbrister. Större utnyttjande av alternativa påföljder, individualiserad programverksamhet, ökad självförvaltning på anstalterna, utnyttjande av kriminalvård på entreprenad, satsningar på kompetenshöjningar och forskning är några av de reformer som det finns ett trängande behov av. Avskaffa diskrimineringen inom kriminalvården10 Återinför långtidspermission och utökad möjlighet till villkorlig frigivning12 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av ett ökat fokus på den höga andelen återfallsbrottslingar och det förebyggande arbetet med rehabilitering och återanpassning av interner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en ny utbildning för kriminalvårdarna i syfte att öka deras kompetens och yrkesstatus. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att interner erbjuds meningsfyll sysselsättning på anstalter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att kriminalvård på entreprenad bör utnyttjas ytterligare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att utreda en utökad verksamhet för självförvaltning på anstalter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att programverksamheten på anstalterna ytterligare utvidgas och individualiseras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att kriminalvården tillförs personal med spetskompetens. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att positiva konsekvenser införs för interner på anstalter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kollektiva bestraffningar ska motverkas på anstalter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av HBT-perspektiv och kunskap om HBT-frågor inom kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av hänsyn till kvinnors situation och behov i kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om familjerelationer och särskilt barns möjlighet att träffa sina föräldrar . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om upprättandet av en mångfaldsplan och handlingsplan mot diskriminering inom kriminalvården. beslutar att återinföra interners möjlighet till långtidspermission. beslutar att återinföra villkorlig frigivning efter straffets halva tid. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av riktade satsningar till den frivilliga narkomanvården inom kommunerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att utveckla forskningen och utbildningen inom kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att berika den svenska kriminalvården med de lärdomar som kan tas från Kanadamodellen. Det råder fortfarande en stor platsbrist i landets fängelser. Målet att minska antalet intagna med verkställbar dom i häkte har inte uppnåtts. Det finns olika anledningar till detta, men främst är fängelse som påföljd överutnyttjad. Satsningen på att bekämpa narkotikamissbruket renderar i att fler fängslas för sitt missbruk, detta till trots att personer med drogproblem behöver vård och inte fängelsetid för att komma ur ett missbruk. ställer sig positiv till de delar i betänkandet Framtidens kriminalvård (SOU 2005:54) som i mångt och mycket stämmer överens med förslagen i denna partimotion. Bland annat gäller detta förslagen om att införa ett förmånssystem, individualisering av påföljderna, anstalter med olika säkerhetsklasser, ökad hänsyn till den intagnes behov och självförvaltning på anstalterna. Vidare är det viktigt att skapa en enhetlig reglering och organisation kring kriminalvården. I denna motion beskrivs förslag och visioner inom kriminalvården som leder till ett solidariskt och tryggt samhället för alla att leva i. anser att grogrunden för kriminalitet ligger i olösta underliggande samhällsproblem som ojämlikhet, segregering, fattigdom, arbetslöshet, psykisk ohälsa, missbruk, misshandel, vanvård av barn, vuxenanalfabetism med mera. Dessa faktorer är ett hot emot människors trygghet och även mot demokratin. Brottsoffer har ett rättmätigt intresse av kompensation och upprättelse. Däremot tjänar varken brottsoffer eller gärningsmän på att deras skilda behov ställs emot varandra. Rädslan för brott och krav på ett rättssäkert och tryggt samhälle måste tas på allvar. Problemen löses dock inte med ökad repression utan med en kriminalpolitik som är brottsförebyggande och reparativ. Kriminalpolitiska åtgärder kan aldrig vara tillräckliga för att bekämpa ett komplext problem som kriminalitet. Grunden för ett tryggt, säkert och solidariskt samhälle skapas genom en långsiktigt hållbar politik på arbetsmarknads-, familje-, ekonomi-, miljö- och det socialpolitiska området. En progressiv kriminalpolitik finns i en solidarisk hållbar politik som syftar till att skapa ett humant och tryggt samhälle. De åtgärder som krävs inom kriminalpolitiken ska alltid vara humana, rättvisa, förutsebara och realistiska. Åtgärderna ska bygga på kunskap om samband mellan brottslighet och människors sociala villkor, inte på vedergällning och repression. Erfarenheter visar att fler och längre fängelsestraff inte leder till minskad brottslighet, snarare tvärtom. Våra ställningstaganden i denna motion vilar på en humanistisk människosyn, tron på individens möjligheter till förändring och utveckling samt solidaritet med utsatta grupper i samhället. Statistiskt sett har brottsligheten ökat femfalt . Från många håll menas att utvecklingen beror på samhällsutvecklingen i stort. Anledningar såsom välståndsökning, urbanisering, ökad social rörlighet, nöjeslivets utveckling, drogvanor med mera har angivits. Enligt kriminologer beror dock det som betraktas som brott på tidsanda, rådande moral, värderingar och människosyn vilket har ett nära samband med samhällets ekonomiska, politiska och kulturella utveckling. I detta skede började den kriminalpolitiska debatten minska vikten av individens bakgrund och omständigheter till förmån för fokus på allmänhetens säkerhet. Strafflagen ersattes dock av där man koncentrerade på individens förutsättning att återanpassas till samhället. När () var justitieminister 19871988, med som statssekreterare vid sin sida, hade dock paradigmskiftet från vård till straff skett i den allmänna opinionen. lanserades den så kallade straffvärdesteorin i samband med straffmätning i domstol. Påföljden avgjordes endast av brottets art och grovhet. I detta sammanhang hade individens psykologiska och sociala situation mindre betydelse. Då de borgerliga partierna kom till makten blev () justitieminister. banade väg för en annan syn på brott och straff än den som varit rådande i . Synen på brottslingen ändrades och de skulle därmed få de straff de förtjänade och framför allt hållas inom lås och bom så att allmänheten skyddades. Vård och rehabilitering var inte längre det väsentligaste. Fokus på brottslingen som offer flyttades över till brottsoffren, som varit en svårt försummad grupp i samhället. Den sociala förståelsen för kriminalitet i samhället glömdes dock bort. Politiker vände blicken bort från brottslighet som ett uttryck för olösta underliggande samhällsproblem. Enligt kriminologisk forskning står ett begränsat antal återfallsförbrytare för en relativt stor del av den totala brottsligheten. av dessa återkommer till kriminalvården . Dessa fakta har bland annat motiverat arbetet med förebyggande av brott. Denna väg har dock varit kantad av misstro och bristande resurser. präglades kriminalvården av nedskärningar som gav upphov till en stor pessimism till möjligheterna att förändra en brottsling genom behandling. I detta skede försummades i mångt och mycket den verksamhet som verkar för att motverka återfall till brottslighet. Efter den senaste tidens rymningar har dessutom röster höjts för hårdare tag mot brottslingar och fokus på säkerhet i stället för att satsa resurser på att arbeta brottsförebyggande. Det är med det ovan sagda i åtanke angeläget att agera för en solidarisk och human kriminalvård en kriminalvård där hänsyn tas till både brottsoffer och brottsling. Det är dags att återigen rikta uppmärksamheten på hur vi bekämpar uppkomsten av kriminalitet, hur vi förhindrar återfallsförbrytare och därmed i grund och botten hur vi skapar ett tryggt och solidariskt samhälle för alla. Den rådande platsbristen på svenska anstalter ligger på en kritisk punkt. En hård linje förs från både vänster- och högerhåll att det enda sättet att lösa problemet är att bygga fler fängelser. Denna enkla lösning är dock inte svaret på den aktuella problematiken. Beläggningen på dagens fängelser befinner sig , trots att det skulle behöva ligga på för att förhindra säkerhetsrisker och skapa en individuell och reell möjlighet för varje intagen att få den vård de behöver. av kriminalvårdens totala budget sparas . har regeringen valt att bygga fler fängelser. Dessa planer skulle låta antalet interner på anstalter öka från dagens drygt 6000 fångar till omkring 7000 fångar. skulle därmed placera sig som det land i med det i särklass högsta antalet fångar. Justitieminister har i debatten menat att det går att bygga sig ur krisen och även lyft fram ett initiativ för att bygga en ny högsäkerhetsanstalt. vill inte se att dagens problem löses genom att bygga en ny högsäkerhetsanstalt. Med kriminalpolitiska medel skulle beläggningen på fängelserna kunna minskas. Men dagens utveckling pekar mot att i stället för att försöka att kompensera bristerna i frihetsberövandet och vården införa fler och nya säkerhetsåtgärder. Den rådande platsbristen bör dock inte botas med att bygga fler fängelser. Antalet personer som sitter i fängelse får aldrig bli ett mått på hur bra arbete vårt rättsväsende gör. Skräckexemplet är här utvecklingen i , där det har skapats en profiterande mångmiljonindustri kring fångvården och där synen på en lyckad fångvård från poliser, fängelser och myndigheter består i antalet ingripanden snarare än antalet minskade brott. Detta är en utveckling vi måste förhindra i genom att ifrågasätta enkla politiska lösningar, som att trygga samhället genom att hålla kriminella bakom lås och bom. För att skapa ett tryggt, humant och solidariskt samhälle krävs att rehabiliterings- och återanpassningsarbetet inte stagnerar eller rent av elimineras. Vi måste agera snabbt för att förstärka kriminalvårdens resurser till utveckling och förbättring. För att minska antalet interner på landets anstalter kan relativt enkla medel användas. Det är både viktigt att använda de alternativ till fängelsestraffet vi har samt förkorta vistelsetiderna genom olika åtgärder. Alternativa påföljder som kontraktsvård i stället för fängelse för missbrukare bör utökas. Det är bättre för en narkotikadömd att få vård för sitt missbruk än att vistas utan rehabiliteringsmöjligheter på en anstalt. Dessutom bör 34§ KvaL (lag om kriminalvård i anstalt, 1974:203) ges en utökad användning att den intagne får vistas på ett behandlingshem under senare delen av strafftiden. Vi har motionerat om en ökad användning av alternativa påföljder och avvaktar där beslut. För att möjliggöra en ökad individualisering inom kriminalvården krävs det en större variation av såväl behandlingsmetoder som typ av anstalter. Den senaste tidens uppmärksammade rymningar och fritagningar visar att det finns ett litet antal dömda som är benägna att rymma och smita undan sitt straff. Det kan inte accepteras. Det måste finnas säkerhetsanstalter som är rymningssäkra. Det fysiska skalskyddet är i huvudsak säkert på de befintliga anstalterna, men trots detta kan vissa åtgärder behövas så att det yttre skalskyddet förbättras. Absolut rymningssäkra anstalter är inte önskvärda. Det skulle bli mycket kostsamma samt strida mot humanistiska värderingar. Vi ser därför med fördel på anstalter som har en varierad säkerhetsgrad. Kontrollen inom anstalterna behöver förbättras. Beslutet om inpasseringskontrollen skall förverkligas . För att förhindra otillåten kommunikation från anstalten skall mobilstörningstekniken installeras utan dröjsmål, och även andra åtgärder kan bli aktuella. Att otillåtna droger förekommer på anstalterna kan inte accepteras. Samtliga anstalter med drogproblem skall ha tillgång till så kallade knarkhundar, som har visat sig mycket effektiva. Det är mindre integritetskränkande att använda dessa hundar jämfört med de metoder som används. Det skulle dessutom ge personalen ett stöd och förhindra otillbörliga påtryckningar från internernas sida på detta område. Interner som belagts med särskilda restriktioner bör ges möjlighet att ta emot besök genom att ett särskilt besöksrum med glasruta anordnas. Vårdarna på anstalterna har en grundutbildning . Med tanke på att denna yrkesgrupp ska arbeta med landets svåraste klientel är det en extremt kort utbildning. Dessa ska vårda och vakta på samma gång. Dessutom ska kriminalvårdaren göra en behandlingsplan för varje intagen och följa med på permissioner. Kompetensen hos personalen och programverksamheten måste här utvecklas. Det är dessutom viktigt att statusen för denna yrkesgrupp höjs i samband med detta. Kunskap om en sådan utveckling tas med fördel från forskning (se Kanadamodellen) och ideella organisationer som till narkotika- och läkemedelsberoende (RFHL) och Kriminellas revansch i samhället (). Kriminalvårdarna är en vital och grundläggande del av kriminalvården. Vi vill därför att en ny förstärkt och förlängd utbildning i syfte att höja vårdarnas kompetens och yrkesstatus införs. Resursbristen inom kriminalvården drabbar programverksamheten för rehabilitering och återanpassning till samhället. Återfallsstatistiken vittnar om att närmare hälften av de dömda återkommer till kriminalvården inom loppet av . (19922002) har intagna på anstalter som grupp blivit mer marginaliserad och lever i större utsträckning ett liv utanför samhällsgemenskapen. Intagna och personal på anstalter vittnar om att klimatet hårdnat samt att frigivningssituationen är tuffare . Det är svårare att få bostad och arbete samt att få ett socialt fungerande liv efter frigivningen. Därför är det viktigt att de ekonomiska satsningar som riktas till kriminalvården koncentreras på rehabiliteringen och återanpassningen av de intagna. Kriminalvården skall kunna erbjuda frihetsberövade ett meningsfullt arbete. Detta sker till exempel inom KrimProds produktion eller genom intern service, såsom köks- och underhållsarbete eller tvätt samt byggnadsarbete. Olika anstalter kan erbjuda olika former av arbete. I så hög grad som möjligt bör den enskilde placeras (eller omplaceras) på anstalter där den enskildes färdigheter och kunskaper svarar mot de arbeten och de arbetsuppgifter som erbjuds. Vid genomförda besök inom kriminalvården kunde konstateras att sysselsättningsgraden inte uppfyller de behov som finns. Vissa klienter kan varken erbjudas sysselsättning eller annan verksamhet. Det är givetvis förödande för den enskilde att inte ha en meningsfull sysselsättning under hela eller delar av verkställigheten. I samband med detta är det även relevant att se på möjligheter för interner att arbeta självförvaltande på anstalten. Försök har visat sig lyckade där de intagna får marknadsmässiga löner mot att de betalar marknadsmässigt för kost och logi. Vi vill att en utredning utförs för att undersöka möjligheterna att motivera interner att klara sig själva och i så hög grad som möjligt även under straffverkställighet leva ett så normalt liv som möjligt, inkluderat till exempel normala vardagssysslor. De programverksamheter som bedrivs inom kriminalvården, särskilt på våra anstalter, är nödvändiga för att söka minimera risken för återfall samt för att söka ge den internerade instrument och kunskap för att kunna leva i frihet utan brott med ökad livskvalitet. Kriminalvården kan erbjuda brotts- och missbruksrelaterade program såsom 12-steg, ART, Brottsbrytet, Cognitive Skills, Häpna, One-to-One, Prism, Relation och samlevnad, Våga välja, Våld i nära relationer med mera. Även studieprogram finns med, allt från grundvux och komvux till högskolestudier. Resurs- och kompetensbrist och överbeläggningar leder dock till att programverksamheten inte kan bedrivas fullt ut eller att samtliga intagna inte kan erbjudas för den personliga och individuella utvecklingen relevanta insatser i tillräcklig omfattning och i rätt tid. Programverksamheten måste utgå ifrån individens behov och förutsättningar. Spetskompetensen måste utnyttjas och fler yrkeskategorier såsom beteendevetare, socionomer, psykologer och pedagoger knytas till verksamheten. Personalens kompetenssammansättning måste även avspegla ett förändrat klientel. Missbruksproblematik och psykisk ohälsa måste kunna behandlas adekvat. Det bör utredas närmare om kriminalvården bör ges utökade vårdbefogenheter eller om till exempel behov i anledning av psykisk ohälsa kan bemötas genom närmare samarbete och kontakt mellan kriminalvården och psykiatrin. finns möjlighet att lägga ut vård på entreprenad, något som skulle kunna utnyttjas ytterligare. Erfarenheter som ideella organisationer kan erbjuda kan omsättas i praktiken genom att låta dessa sköta en viss del av utslussningsverksamheten. Dessa lösningar är värda att undersökas för att ge ett större spektrum av vårdalternativ som gynnar individualiseringen av kriminalvården. Vi anser att individens egen vilja och motivation att förändra sig och sina omständigheter bör rendera någon form av påvisbara positiva konsekvenser för den enskilde. Det ska inte bara vara så att olika former av misskötsamhet leder till negativa konsekvenser. Skötsamhet och aktivt engagemang inom programverksamheten bör aktivt uppmuntras genom olika former av positiva konsekvenser såsom fler eller utökade permissioner, besök eller genom möjlighet till villkorlig frigivning tidigare än . Det får inte heller förekomma kollektiva bestraffningar där den enskilde internen får sina strävanden störda och spolierade av mindre motiverade medinterner. Exempelvis när en interns misskötsamhet kan leda till att all gymverksamhet stängs av, vilket motverkar sitt eget syfte och förhindrar en god rehabilitering. Det är viktigt att de rättigheter som interner enligt kriminalvårdslagen har kontinuerligt uppmärksammas. Kvinnors och mäns situation inom kriminalvården skiljer sig väsentligt. Många kvinnor har utsatts för våld och övergrepp, utnyttjats och förnedrats innan de slutligen döms till fängelse för brott. Olösta konflikter som rör deras eget föräldraskap ligger dessutom ofta också i problembilden (något som även gäller för många män). Samhällets och omvärldens dom drabbar kvinnor hårt, och de är ur denna aspekt dubbelt bestraffade för sina problem. brister kriminalvården i att rehabilitera kvinnor utifrån kvinnliga interners förutsättningar. Program och verksamhet inom frivården och anstaltsvården måste anpassas till kvinnors behov. Det är viktigt att barn till interner inte drabbas i alltför hög grad av sin förälders tillkortakommanden. Det är viktigt att besök från barn och familjekontakter uppmuntras, något som i sig kan uppmuntra och påskynda klientens rehabilitering. Dessutom undviks då att barn blir medstraffade genom att inte få träffa sin förälder. Avskaffa diskrimineringen inom kriminalvården Det är viktigt att motverka all form av diskriminering inom kriminalvården. Bland annat är främlingsfientlighet och diskriminering mot HBT-personer vanligt på anstalter. Diskriminering på anstalterna måste motverkas med en personalpolitik där en mångfaldsplan tar hänsyn till dessa faktorer. All personal inom kriminalvården måste motverka alla former av diskriminering inom ramen för sitt arbete. Det behöver upprättas en handlingsplan mot diskriminering på anstalterna. Det ska inte vara acceptabelt att trakasserier eller liknande förekommer mellan interner. Svenskar med utländsk härkomst döms i större utsträckning än andra till fängelse eller andra frihetsberövande påföljder, och fängelsestraffen tenderar även att vara längre än för andra svenskar. Vi kan inte bortse ifrån att invandrare och flyktingar är överrepresenterade bland socialt utsatta familjer en stor anledning till det är den misslyckade integrationspolitiken och den strukturella diskrimineringen. De olika sociala behov som dessa har behöver särskilt beaktas. Invandrade personer som har varit utsatta för traumatiska händelser i hemlandet och behöver hjälp måste få tillgång till behandling för posttraumatiskt stressyndrom. Programverksamheten behöver uppmärksamma olika former av diskriminering i samhället för att väcka insikt och ingjuta större kunskap hos interner om samhällets problem. Kriminalvårdens programverksamhet skall omfatta även en mångfaldsplan för programverksamheten där diskrimineringsgrunder samt HBT-perspektivet finns med. Homosexuellas, bisexuellas samt transpersoners rättigheter måste tillvaratas inom kriminalvården. saknar vårdare och övrig personal i kriminalvården kunskap i HBT-frågor. Problem med fördomar och diskriminering är vanliga men kan förhindras genom ökad kunskap. Okunskapen har fått som konsekvens att HBT-personer uppmanas av vårdare att dölja sin sexuella läggning eller könsidentitet på anstalten. Detta är en oacceptabel utveckling där människor som i samhället lever som öppet homo- eller bisexuella eller som transpersoner på anstalten tvingas leva i det fördolda om vem de är. HBT-kunskap måste bli obligatoriskt för all personal inom kriminalvården. Ungdomar som lever i familjer med svår ekonomisk situation och i socialt underläge riskerar i högre grad än andra ungdomar att hamna i ett kriminellt beteende. Många av dessa ungdomar har inget stöd från samhället och vuxenvärlden, och de lever sig ensamma i tillvaron och i utvecklingen till vuxen individ. Första generationens invandrares barn utsätts i detta sammanhang för ett långvarigt utanförskap som sätter djupa spår i deras uppväxt. Dessa sociala betingelser är ofta grogrunden till gängbildningar och kriminella subkulturer. Främlingsfientlighet och rasism kommer att fortsätta att öka under dessa omständigheter. Det är därför viktigt att det i samband med en fungerande integrationspolitik finns brottsförebyggande verksamhet som inriktar sig på barn och ungdomar där skolan, och frivilligorganisationer med flera deltar. Påföljdssystemet för unga måste vara pedagogiskt och tydligt för den enskilde i både praktiken och teorin. Det måste stå klart för den unge om han straffas för ett brott, eller vårdas för ett socialt beteende, och inte tvärtom. Alla åtgärder som vidtas skall vara ägnade till att motverka att den unge återfaller i brott. Syftet med påföljderna ska alltid vara att skapa bättre förutsättningar för den unge att göra positiva förändringar och leva ett liv fritt från kriminalitet. Vi vill inte se en utveckling där ungdomar kan dömas till fängelse, förutom vid mycket grova brott med ett straffvärde . Vid brott med lägre straffvärde ska alternativa påföljder användas. Vi har motionerat om behovet av ett mer pedagogiskt påföljdssystem för barn och ungdomar.