mot · GT02N3 · 2005-10-17 00:00:00 — 4.5Utvecklingsdimensionen och särskild och differentierad behandling10 6Bilaterala avtal, EPA16 7Företags sociala och miljömässiga ansvar16 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett generöst bemötande av utvecklingsländernas önskemål i fråga om särskilda produkter och Special Safeguard Mechanisms. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om livsmedelssuveränitet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rätten till frivilliga sektorsavtal inom förhandlingarna om Nama (Non-Agricultural Market Access). tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om avregleringar kontra marknadstillträde inom Nama. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att verka för att EU inom Gats (General on Trade in Services) drar tillbaka sina krav på privatisering av vattenförsörjningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en generös bedömning från EU:s sida vad gäller leveranssätt 4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om EU:s förslag till benchmark. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utvärderingar av Gats. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om Singaporefrågorna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om särskild och differentierad behandling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om fattigdoms- och rättighetsperspektiven i handelspolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om policyutrymme. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om handelspolitik och miljöfrågor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om läkemedel och Trips (Agreement on Trade Related Intellectual Property Rights). tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om reformer av Trips. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om WTO:s tvistlösningsmekanism. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökad demokrati inom WTO. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om framtida WTO-skrivelser och regeringens förankring av WTO-frågor i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utvärderingar av . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om Europeiska partnerskapsavtal. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om företags sociala och miljömässiga ansvar. de gröna välkomnar regeringens skrivelse Ökad välfärd och global utveckling svensk handelspolitik i WTO:s Doharunda och de ambitioner till klargöranden som finns i denna. Eftersom handelspolitiken är av mycket stor betydelse, särskilt för fattigare länders möjligheter till utveckling, menar vi att det är angeläget att regeringen tydligt informerar om sina prioriteringar och positioner i de pågående förhandlingarna i , , så att dessa frågor kan diskuteras och debatteras öppet i olika forum, inte minst i . står bakom ansträngningarna att skapa en gemensam, global förhandlingsregim som syftar till omfattande och rättvisa regler för den globala handeln. Vi menar att god, ökad handel över gränserna i bästa fall kan leda till utveckling för fattiga människor och länder. Men i värsta fall kan skev handel länder emellan bidra till att skapa eller förstärka socialt och ekologiskt ohållbara produktionsmönster, erodera lokala marknader och lokal produktionskapacitet, innebära försämrad miljö och bidra till klimatförändringarna samt öka fattigdomen och klyftorna länder och människor emellan. Lika lite som ökad ekonomisk tillväxt är ett mål i sig kan en ständigt ökad världshandel vara det. Handeln måste, om den ska vara till gagn för alla och vara verkligt hållbar och rättvis, även gynna den lokala marknaden och ta uttalade sociala och ekologiska hänsyn. Det är därför av helt avgörande betydelse att de regler och målsättningar som omgärdar handeln tar sitt avstamp i just detta och inte främst avspeglar de rika ländernas och de stora företagens egenintressen. De belopp och volymer som hanteras inom ramen för handel överstiger vida vad som utväxlas inom ramen för biståndet, eller genom lån eller olika andra utbyten mellan rika och fattiga länder. Insikten om handelns betydelse återspeglas också i FN:s åttonde millenniemål, där ett av delmålen som den rika världen har att uppfylla är just rättvisa handelsregler. Som såväl UNDP:s senaste och konstaterat, är risken stor att de övriga millenniemålen inte uppnås om inte WTO:s arbete med reformerade och mer rättvisa handelsregler drastiskt ändrar inriktning. För är det av helt överordnad betydelse att millenniemålen uppfylls. Regeringen har i mångt och mycket goda avsikter med sin handelspolitik och har tagit viktiga konkreta steg för att förbättra situation inom den globala handelspolitiken. Som exempel på detta kan nämnas regeringens stöd, såväl ekonomiskt som politiskt, till det afrikanska bomullsinitiativet.1 sluter upp bakom regeringen i detta viktiga arbete. Vi stöder dessutom helhjärtat regeringen i dess arbete för ett starkare genomslag för genderfrågor inom handelspolitiken, trots det svåra motstånd som finns bland flera andra WTO-medlemmar. En annan fråga där står bakom regeringen är i dess arbete med att bidra till förbättrad förhandlingskapacitet för ekonomiskt mer resurssvaga länder. Det finns också en rad formuleringar i skrivelsen som tydligt visar på goda ambitioner från regeringens sida. Ekonomisk utveckling i fattiga länder sägs exempelvis vara ett av regeringens övergripande mål för handelspolitiken. Trots dessa ambitioner och initiativ menar vi ändå att på flera håll brister såväl retorik som praktik. anser att vissa utvecklingsaspekter saknas i regeringens politik för att de fattigare länderna ska gagnas till fullo av det multilaterala handelsregelverket, och det är främst sådana frågor som behandlas i denna motion. Utifrån detta reser återigen frågan om fri handel inte mer konsekvent måste kompletteras med rättvis handel. Motionens tyngdpunkt ligger på de frågor som är mest aktuella inom ramen för den pågående Doharundan inför det sjätte ministermötet i . Regeringens skrivelse behandlar även några andra viktiga aspekter av svensk handelspolitik. Dessa kommenteras fortlöpande och i motionens senare del. syn på en god världshandelsordning, vilken typ av regler som ska ingå och vilka prioriteringar som bör göras , kan sammanfattas som att det är de fattiga ländernas intressen som kraftfullt måste sättas i första rummet. Jordbruket betraktas av de flesta som en nyckelfråga inom WTO, och det är en bedömning delar. Överenskommelserna på jordbruksområdet, Agreement on Agriculture (AoA) är nyckeln till de andra delavtalen och helt avgörande för världens försörjning och distribution av mat. får de av världens bönder som lever i industriländerna av världens totala jordbruksstöd. I den s.k. juliöverenskommelsen inom WTO , som tillkom för att öka takten i Doharundan, fastslås återigen att de rika ländernas exportsubventioner på jordbruksprodukter ska avvecklas. Tyvärr lades det dock inte fram någon tidsplan för detta. Avvecklingen av subventioner är av omvittnat stor betydelse, eftersom jordbruksöverskottet i främst EU och dumpas i fattigare länder och slår ut det lokala jordbruket. Enligt beräkningar från skulle, om i-länderna slopade sina stöd och subventioner till sina jordbrukare samt sina handelshinder för jordbruksprodukter, inkomsterna på landsbygden i öka med hela , siffror som överstiger världens samlade bistånd. Men att beslut om när avvecklingen av exportsubventioner ska ske ännu inte har fattats, och att regeringen inte markerar mot detta faktum i sin skrivelse, är förvånande. I skrivelsen anger regeringen att den verkar för att alla handelsstörande exportstöd ska avskaffas och att är ett av de länder inom EU som mest kraftfullt verkar för detta. Detta är naturligtvis något stöder. I skrivande stund kommer också utspel från både och EU om sänkningar av såväl interna som externa stöd. som detta naturligtvis är välkommet finns det också välgrundade farhågor för att utvecklingsländerna ska avkrävas motprestationer, troligen inom tjänstehandeln, vilket i praktiken innebär att vinsten med de borttagna stöden går förlorad. Dessutom kanske inte effekterna blir så stora för de fattigaste, eftersom EU och med hjälp av lite kreativ bokföring kan bibehålla eller t.o.m. utvidga sina interna stöd genom att omdefiniera dem i de olika boxar som finns för jordbruksstöd, vilka klassificerar hur handelsstörande stöden anses vara. som detta sker tvingas fattigare länder sänka sina nationella minimistöd, detta av bakvända rättviseskäl. Detta är ett av de få medel som står dem till buds för att skydda sin inhemska produktion. Det största problemet inom jordbruksområdet är, förutom skeva subventioner, dumpning av överskottsprodukter. Det handlar om livsmedel och spannmål som producerats med konstgjord andning och som inte säljs till sitt verkliga pris utan t.o.m. under världsmarknadspriset. Detta skapar i fattiga länder en situation där den egna produktionen inte kan hävda sig och där exempelvis importerade konserver blir billigare för fattiga stadsbor än det egna landets grönsaker. I skrivelsen är det mycket oklart vilken ställning regeringen egentligen tar när det gäller antidumpningsåtgärder: På s. 35 i skrivelsen inser regeringen att förhandlingarna om dessa regler inte kommer att vara framträdande i , detta på grund av motstånd, men att EU vill få upp dem på agendan utifrån någon sorts balanserad mellanposition mellan dumpare och dumpade. I sin slutkläm om mål och agerande vid regelförhandlingarna verkar dock regeringen avogt inställd till möjligheten för de fattiga att bemöta dumpning. EU:s roll som jordbruksprotektionist och dumpare måste upphöra det är djupt otillfredsställande att så liten del av unionens import kommer från fattiga länder, alla utfästelser inom EBA2 till trots. Subventionssystemet måste avskaffas om åtagandena om millenniemålen över huvud taget ska ha någon mening. Det bör vara uppdrag att argumentera för att öppna EU för förädlade livsmedel från syd och sluta subventionera ett redan övergött jordbruk här i . Begreppet livsmedelssuveränitet innebär att länder har rätt att själva definiera hur den egna jordbruks- och livsmedelspolitiken ska se ut för att klara sin egen matförsörjning, dock utan att dumpa sitt överskott till tredjeland. Begreppet får inte förväxlas med livsmedelstrygghet att ha tillgång till mat i en konkret situation eller med livsmedelssäkerhet att ha säkra och sunda livsmedel utan gifter och skadliga tillsatser. Inom WTO har fattiga länder drivit krav på undantagsregler som ska garantera att deras livsmedelssuveränitet inte äventyras av andra delar av regelverket. Inom ramen för Doharundan finns dessa krav i viss mån med i form av krav på undantag för särskilda produkter, SP (), som är särskilt känsliga för försörjningen. G 33-länderna har även föreslagit Special Safeguard Mechanisms (SSM) för att tillåta utvecklingsländer att använda tullar för att skydda sig själva från ovälkommen dumpning som slår ut den egna försörjningsförmågan. Dessa självklara krav måste få hög prioritet i förhandlingarna och bemötas generöst från de rika ländernas sida, vilket inte är fallet . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. WTO:s avtal om handel med jordbruksprodukter måste bygga på principen om varje medlemslands rätt till livsmedelssuveränitet. Alternativt bör jordbruksavtalet lyftas ur WTO eller kompletteras med en development box. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Dagens högindustrialiserade länder hade möjlighet att utveckla sina industrier genom att skydda dem i ett uppbyggnadsskede. I ett historiskt perspektiv kom alltså utveckling först, sedan liberalisering. Detta skedde dessutom i då den internationella konkurrensen inte var lika skarp som . Det är därför ett rimligt krav att de fattiga länderna, om de så önskar, ska få möjlighet att ge sina industrier goda tillväxtmöjligheter på den inhemska marknaden innan de utsätts för den hårda internationella konkurrensen. Särskilt giltigt är det för råvaruberoende länder, som bl.a. genom systemet med tulleskalering3 hållits kvar i ett läge där förädling inte lönat sig. De har konsekvent fått betala mer för att exportera förädlade produkter än för obearbetade råvaror. Risken finns att länder bokstavligen avindustrialiseras att spirande industrier i fattiga länder slås ut. Samma förlopp skyndas på av tullar i den motsatta riktningen, när skydd för de egna industrierna begränsas av kraven på sänkta importtullar. Det exponerar också det fattiga landet för alla inkommande industriprodukter då förmågan att konkurrera mot dem slås ut. Konsekvenserna av sänkta tullar på industrivaror har redan tydliggjorts genom den avindustrialisering som skett i exempelvis en del till följd av IMF:s och strukturanpassningsprogram . Den säger sig verka för att tulleskaleringen ska bort. Detta är något som naturligtvis stöder. Vidare inom Nama (Non-Agricultural Market Access) diskuteras om sektorsavtalen, d.v.s. olika avtal för olika produktgrupper, ska vara frivilliga eller obligatoriska för enskilda länder. menar att det bör vara ett frivilligt val, för att varje land ska kunna utveckla sina specifika komparativa fördelar och skräddarsy sitt inträde i världshandeln. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I förhandlingarna om Nama är en s.k. Swiss formula4 just nu aktuell som modell för tullsänkningar. Detta är något som går stick i stäv med tanken om less than full reciprocity5. Utvecklingsländer har oftast inga möjligheter till exempelvis interna subventioner, vilket de rikare länderna har. Vi menar att utvecklingsländer inte ska avkrävas ytterligare avregleringar innan i-länderna öppnat marknaderna för deras export. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Sänkningarna av tullar kan dessutom innebära andra problem, eftersom fattigare länder i mycket högre grad än de rika är beroende av tullintäkter för sina statsbudgetar. Enligt siffror från finns det länder där tullintäkter står för mer än halva statsinkomsten, exempelvis och . Drastiskt sänkta tullar riskerar således även att innebära sänkta offentliga intäkter och mindre resurser till bl.a. skola och hälsovård. Detta innebär i sin tur att millenniemålen äventyras, något som inte får ske. Arbetet med att avveckla både direkta tullar och s.k. icke-tariffära handelshinder6 måste därför utformas med asymmetriska krav och olika tidtabeller. Handeln med tjänster ökar kraftigast av alla produktslag och på alla marknader i hela världen. Det är den sektor som har störst tillväxtpotential och störst förmåga att skapa sysselsättning. Därför aktualiseras även inom detta område gemensamma initiativ och regler. Gats (General on Trade in Services), är det avtal inom WTO som avser att reglera tjänstehandeln, och det har som mål att skapa en alltmer öppen och global tjänstemarknad. Medlemsländerna i WTO har lämnat in listor på vilka sektorer och verksamheter de vill att andra länder ska öppna för utländskt marknadstillträde och listor på vilka sektorer de skulle önska att själva få tillträde till för sin tjänsteexport. Vi menar att det är varje människas rätt att få tillgång till vissa grundläggande nyttigheter exempelvis rent vatten, vård och utbildning. För att kunna garantera sina medborgare deras rättigheter måste de enskilda länderna ha maximalt utrymme att själva avgöra hur dessa tjänster ska tillhandahållas vare sig det sker genom privat, kooperativ, offentlig eller annan försorg. Problemet med Gats är dock att om ett land beslutat sig för att avreglera en sektor kan folket i landet inte genom senare demokratiskt fattat beslut återkalla detta. har emellertid släpat efter tidplanen rejält. Många länder har tvekat att öppna sina tjänstemarknader för konkurrens, till förtret för de länder som ser stora och snabba expansionsmöjligheter på detta stora fält. Därför har också andra , exempelvis jordbruksavtalet, AoA, utnyttjats som påtryckningsområden för att få fram fler erbjudanden till Gats. När det gäller Gats har i synnerhet frågan om åtaganden inom vattendistributionssektorn varit omdiskuterad. Vattnet som prissatt vara betraktad är inte aktuell inom Gats, men väl vem och hur som ska distribuera och ta betalt för att leverera rinnande vatten. Frågan har blivit en riktig spänningsmätare mellan å ena sidan mänskliga rättigheter och å den andra rent konkurrensutsatta marknadsprodukter. Ska producentens rätt att ta högsta möjliga pris för sin vara få råda, eller ska medborgarnas krav på självkostnadspris eller offentlig subventionering få råda? I den föreliggande skrivelsen uttrycker regeringen att man inte längre argumenterar för att länder ska göra åtaganden inom vattensektorn. som detta naturligtvis är glädjande menar vi ändå att det är ett alltför passivt agerande. Regeringen bör i stället aktivt verka för att EU drar tillbaka sina krav på privatisering av vattenförsörjningen i fattigare länder. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen uttrycker också sitt missnöje med tempot i Gatsförhandlingarna, liksom med hur dålig kvaliteten är på de erbjudanden som gjorts. Det ligger nära till hands att tolka den otydliga formuleringen som att de erbjudanden andra länder gjort inte ger önskade öppningar för svenska tjänsteexporterande företag. För utvecklingsländerna är Gats ett av de verkligt svårsmälta delavtalen i Doharundan. Långsamheten och oviljan att göra åtaganden grundas just i insikten om vilka nackdelar den nuvarande konstruktionen skulle innebära för fattiga länder. Det handlar således om ett helt förklarligt och rationellt beteende, vilket inte tycks förstå. En av frågorna inom Gats som varit mest aktuell är den om leveranssätt 4 (mode 4).7 I sin information anger inte regeringen var man står i denna fråga, vilket hade varit välkommet. Vi menar att EU bör göra en generös bedömning av de fattiga ländernas krav när det gäller arbetskraftsmigration i det s.k. leveranssätt 4. Kraven från de rika länderna får emellertid inte ställas så högt att det främst blir fråga om ökad brain drain från utvecklingsländerna. Dock ska självklart samma arbetsmarknadsregler gälla för arbetskraft som kommer till EU tillfälligt, som för permanent arbetskraft inom EU. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En annan fråga som inte behandlas i regeringens skrivelse åtminstone inte uttryckligen och där det således är svårt att utläsa var regeringen står, är det av framlagda förslaget om benchmark.8 Förslaget innebär att en helt ny förhandlingsstruktur införs, och ytterligare press läggs då på utvecklingsländerna att avreglera. ska inte acceptera detta förslag. Saknas i skrivelsen gör även information om hur regeringen har agerat i fråga om de utvärderingar av Gats som ska göras, något som anges i själva avtalet. Innan man går vidare menar vi att regeringen bör verka för breda och objektiva utvärderingar av avtalets sociala, miljömässiga och ekonomiska effekter. Detta är något som även , , kräver i sin senaste . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Juliöverenskommelsen innebär också att förhandlingar inleddes om ett helt nytt avtal om förenklade handelsprocedurer, en av de fyra s.k. Singaporefrågorna. Förenklade procedurer är i sig inte kontroversiellt, eftersom regelförenklingar minskar onödiga kostnader för byråkrati. Den springande punkten är dock hur detta bäst ska kunna åstadkommas. Tveksamhet råder om att ett avtal inom WTO är det bästa sättet. När nu de facto ett avtal om handelsprocedurer förhandlas inom WTO, är det viktigt att slutresultatet i första hand gynnar utvecklingsländerna. Kostnader för att implementera ett kommande regelverk ska inte behöva belasta deras budgetar. Därför välkomnar vi regeringens arbete med att skapa resurser till utvecklingsländerna i detta syfte. Däremot är det oroande att regeringen efter Doharundan öppnar för fortsatta diskussioner om de övriga Singaporefrågorna: offentlig upphandling, konkurrens och investeringar. Skälen är många till att utvecklingsländerna vägrat gå med på att ta upp dessa på WTO:s dagordning. Avtal inom dessa områden skulle allvarligt beskära det politiska manöverutrymme länder behöver för att driva en självständig utvecklingspolitik. Det är inte heller belagt att avtal inom dessa områden skulle leda till positiva utvecklingseffekter för fattigare länder. Vi menar därför att regeringen bryter mot sina intentioner att ta hänsyn till utvecklingsländerna då man förespråkar att dessa frågor ska upp på WTO:s dagordning. Dels är förhandlingsagendan redan alltför överlastad för många länder för att hinna klara av, dels menar vi att Singaporefrågorna inte bör förhandlas inom ramen för WTO. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.5Utvecklingsdimensionen och särskild och differentierad behandling Tvärtemot deklarationen i om att de fattiga ländernas behov ska genomsyra arbetet har förhandlingarna inom rundan inte prioriterat de utvecklingsfrågor som fattiga länder själva satt högt på agendan. Dessa handlar om implementering av redan fattade beslut samt om särskild och differentierad behandling (SDT) just för fattiga länder. Missade deadlines kring de här frågorna bidrog starkt, menar vi, till misslyckandet i . Den hållning till särskild och differentierad behandling är att detta ska ses som tillfälliga lösningar för utvecklingsländer. Givet de olika utvecklingsnivåerna för utvecklingsländer och industriländer anser vi tvärtemot regeringen att särskild och differentierad behandling bör ses som ett permanent instrument, som är nödvändigt för att anpassa WTO:s enhetliga regelverk till den verklighet olika länder befinner sig i. måste dock länder kunna lyftas ur SDT-instrumentet när de uppnått en viss utvecklingsnivå. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen anger i sin skrivelse att särskild och differentierad behandling ska bidra till att utvecklingsländerna i högre grad integreras i världshandeln samt förbättra deras möjligheter att dra fördel av . Men även om utvecklingsländerna har en relativt liten andel av världshandeln totalt sett (i storleksordningen ), måste man även ta i beaktande att de i förhållande till storleken på sina egna ekonomier är välintegrerade i världshandeln och således beroende av rättvisa regler inom densamma. I skrivelsen slås vid ett flertal tillfällen fast att utvecklingsländernas intressen måste tas till vara, fattiga länder måste få komma till tals, få sin åsikt hörd och respekterad, osv. En lätt beskyddande ton anslås således. menar att vad som i stället krävs är ett större genomslag för det fattigdoms- och det rättighetsperspektiv som finns i politik för global utveckling. Detta innebär att det är utvecklingsländerna själva som ska definiera sina intressen, inte få dem definierade utifrån. Detta bör ge regeringen som sin mening till känna. En rättvis handel innebär inte att reglerna ska vara lika för alla. Lika regler kräver jämstarka parter, men för att skapa jämstarka parter krävs utjämnande och individuellt anpassade regler. Utvecklingsländerna måste därför ges utrymme att själva demokratiskt välja de handelsstrategier som är lämpliga för dem. Därför anser att det är oerhört viktigt att de fattigare länderna ges möjlighet och utrymme att utforma sin egen politik, skapa lämpliga spelregler och öppna sina marknader i den grad de finner lämpligt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Detta är inte minst viktigt för de allra fattigaste. I Least Developed Countries Report 2004 påvisas att det är de länder som varit måttligt restriktiva med att liberalisera som kunnat minska andelen av befolkningen som lever under fattigdomsgränsen . I de mest öppna ekonomierna hade däremot andelen fattiga ökat .