mot · GT02Kr336 · 2005-10-01 00:00:00 — Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.2Samordning mellan lokalt, regionalt och statligt Det behövs regional produktion och distribution av film lika väl som visning av film lokalt. Här kan den digitala biografen komma att innebära ett stort uppsving för mindre orter. Det behövs länsbibliotek lika väl som folk- och skolbibliotek men också arbetsplatsbibliotek. Länsmusikens och Rikskonserters utbud ska komplettera och stödja varandra, inte konkurrera. Det är kulturpolitikens ansvar att få allt detta att fungera. Det kan innebära att vissa områden måste stärkas, det kan också innebära att strukturen med regionala institutioner och lokala stöd av olika slag måste finslipas så att inte de ena tar död på de andra. Så bör exempelvis en länsmusik eller en länsteater inte kunna nöja sig med att ta in föreställningar, musiker eller kända skådespelare från storstäderna. En livaktig musiker- och skådespelarkår ska finnas även ute i regionerna. Regeringen bör återkomma med förslag till strategi för samordning mellan kulturinstitutioner och verksamheter på lokal, regional och nationell nivå. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Digitaliseringen av televisionen handlar om att bibehålla en radio och tv i allmänhetens tjänst dvs. som når alla hushåll i hela landet. Det är en pusselbit som det är absolut nödvändigt att få på plats utan att det innebär alltför stora avbräck eller problem för hushållen. har motsatt sig att tv-avgiften höjs som människor runt om i landet känner osäkerhet inför vad den nya tekniken kommer att medföra för deras del. För det kravet har vi inte fått gehör , men ännu viktigare än denna marginella höjning är just nu att nedsläckningen av det analoga sändningsnätet anpassas till den tekniska utvecklingen så att folk vet vad de har att räkna med. Den kommitté som tillsatts för att bevaka övergången måste få klara direktiv om detta. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I ett fullödigt kulturklimat förutsätter en högklassig professionell kultur att det finns en rik amatörkultur och vice versa. Amatörkulturen är dessutom en kulturform som har förutsättningar att nå alla i hela landet. Det har alltid funnits människor som upprätthållit det kulturhistoriska arvet, spelat folkmusik och annan musik, sjungit i körer, spelat teater osv. har denna amatörkultur fått en ny styrka och kraft och blivit alltmer synlig i samhället. Detta har givit oss en klarare uppfattning om en annan kultur än den vi brukat uppleva på teatrar och i konsertlokaler. En kultur som ligger närmare folks vardag och som det är lätt att känna igen sig i och göra sig själv aktivt delaktig av. Den kulturen är viktig såväl för vår självbild och vår självkänsla som för omvärldens syn på . Och den är med sin bredd en oerhört viktig förutsättning för nyrekryteringen till de professionellt utövade konstarterna. Även samarbetet mellan professionella och ickeprofessionella kulturutövare är berikande för kulturen och för hela samhället och något som måste ha stöd i kulturpolitiken. Kulturpolitiken handlar om pengar, bara undantagsvis om lagar. När det gäller anslag är det så gott som uteslutande den professionella kulturens behov av pengar som diskuteras. Därför vill vi här ge utrymme särskilt för amatörernas behov. 8.1Samhällets stöd till amatörerna Stora delar av amatörkulturen är beroende av samhällets stöd, men de summor det handlar om är oerhört små i förhållande till den betydelse de har för kulturliv, folkhälsa och demokrati. Ändå har anslaget till de centrala amatörorganisationerna, som fungerar som stöd, kunskapsbanker och inspiratörer för kulturföreningar över hela landet, minskat i reala termer sedan det kom till . anser att stödet till amatörkulturen måste organiseras och ses över så att denna stora del av kulturlivet får en andel av kulturbudgeten som motsvarar dess faktiska betydelse, även om detta skulle betyda att den totala ramen för kulturbudgeten måste vidgas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi menar också att den ordning som gäller, där anslagen till institutioner och vissa statligt stödda verksamheter får en automatisk anslagsuppräkning allteftersom priser och löner stiger (s.k. PLO), måste breddas till att gälla alla kulturverksamheter, även amatörverksamheter. Regeringen bör låta utreda möjligheten av att alla kulturverksamheter inklusive amatörföreningarnas riksorganisationer får en automatisk anslagsuppräkning (s.k. PLO). Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.2Ansvaret för amatörkulturen fortfarande oklart Vi har tidigare från sida begärt att det görs en översyn av hur ansvaret för amatörkulturen ska samordnas. Den oklara ansvarsfördelningen främst mellan och folkbildningen/studieförbunden har varit och är ett stort problem. I kulturutskottets svar på motionen (mot. 2003/04:KrU5 s.19) understryks amatörkulturens betydelse för människors delaktighet i kulturen och deras möjlighet till eget skapande. I övrigt hänvisade utskottet i sitt ställningstagande till den statliga utredning, SUFO 2, som behandlade folkbildningen och även förväntades belysa dess roll i förhållande till amatörkulturen. Utredningen har avgivit sitt betänkande Folkbildning i brytningstid (SOU2004:30). I kap. 5.6.5 behandlas Folkbildningen och amatörkulturen. Utredningen skriver att den inte ser det som utvecklande för den amatörkulturella verksamheten att det även i fortsättningen hävdas att studieförbunden har ansvar att särskilt stödja amatörkulturens föreningsliv. Inte heller har visat sig intresserat av att ta övergripande ansvar för amatörkulturen. Däremot har ax, Amatörkulturens samrådsgrupp, axlat uppgiften att samråda och samordna. Organisationen har funnits och har ett femtontal medlemsorganisationer och en regelbunden verksamhet. Amatörkulturorganisationerna i ax har kritiserat det nuvarande systemet där amatörkulturpengarna kommer via studieförbunden. anser att problemet med det oklara ansvaret för amatörkulturen måste lösas med det snaraste. Regeringen bör tillsätta en grupp bestående av samtliga berörda parter inklusive Amatörkulturens samrådsgrupp för att förutsättningslöst utreda var det övergripande ansvaret för amatörkulturen ska ligga, ax. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9Folkbildning av och för folket Den folkbildning som är ett kännemärke för och de nordiska ländernas samhälls- och bildningssyn har under ett antal årtionden fått se sina ekonomiska ramar så kraftigt insnävade att den ursprungliga idén om en bildning av och för folket kan uppfyllas. Detta särskilt som den nya tiden det mångkulturella samhället ställer helt nya krav. visade i en rapport att kommunerna minskat sina bidrag till studieförbunden . I relation till statsbidragen har kommunernas bidragsandel sjunkit från till . Sedan dessa siffror presenterades har utvecklingen tyvärr gått ytterligare bakåt och studieförbunden trängts tillbaka ekonomiskt över den gräns där man kan hävda att deras verksamhet p.g.a. de allt högre deltagaravgifterna är tillgänglig för hela, eller ens större delen av, befolkningen. För folkhögskolorna ser utvecklingen helt annorlunda ut, främst med anledning av , som inneburit stora, men tidsbegränsade tillskott. Detta har också inneburit en starkare statlig styrning av innehållet och således har man i dessa fall fjärmat sig från den ursprungliga folkbildningstanken. I och med att fasats ut har sedan även folkhögskolorna förlorat en mycket stor del av sin ekonomi. När det gäller folkhögskolorna tas förslag upp i en särskild motion. 9.1Stat, kommuner och landsting vilka ska betala? Statens utvärdering av folkbildningen, SUFO 2 (SOU2004:30), konstaterar att kommunerna inte tagit den del av det nationella ansvaret för studieförbunden som regering och riksdag efterfrågat. har i tidigare motion tagit upp detta och har då hänvisats till pågående utredningar. Eftersom SUFO 2 lagts fram och bekräftar den bild vi tidigare givit, ser vi oss föranledda att upprepa tidigare krav. För att undvika att nagga den kommunala självbestämmanderätten i kanten är det nödvändigt att få till stånd en dialog med kommuner och landsting om hur det nationella ansvaret för folkbildningen ska tas och fördelas. Därför bör regeringen tillsätta en arbetsgrupp bestående av representanter för stat, landsting och kommuner samt för att utreda hur ansvaret för folkbildningen ska tas och fördelas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9.2Mindre pengar trots mer verksamhet har vittnat om, och även SUFO 2 tar upp, problematiken kring bidragstilldelningen. Man menar att statsbidragen stått stilla trots att vissa verksamheter ökat eller minskat. En del studieförbund har i det skenet fått mer pengar genom att de minskat sin verksamhet, andra har fått mindre pengar trots ökad verksamhet. Det är naturligtvis viktigt att det finns något slags skyddsnät för studieförbunden så att inte bidragen pendlar upp och ner för mycket, men vi anser att bidragstilldelningen på ett bättre sätt måste följa verksamhetsutvecklingen. Med anledning av detta vill vi att riktlinjerna för på detta område ses över för att bli tydligare. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. SUFO 2 har ett långt avsnitt om folkbildningen och mångkultur/integration. Man har gjort en ordentlig genomgång av läget när det gäller folkhögskolor och studieförbund och huruvida verksamheterna tjänar som arenor för dialog och därmed för integration. Svårigheterna att med den traditionella uppbyggnaden av den svenska folkbildningen, där olika oftast gamla, väl intrimmade folkrörelser skall stå för den demokratiska strukturen medan invandrade och nationella minoriteter står för en stor del av underlaget för verksamheten, visar sig inte oväntat skapa en kraftig obalans. Många goda intentioner hos studiearrangörerna strandar på bristande förmåga att fånga upp kursdeltagarnas perspektiv och utgå från deras behov. Istället uppfattar man oftast det svenska som norm och det mångkulturella antingen som problem eller som något utifrån kommande som ska assimileras i det svenska. Invandrarföreningarna å sin sida känner att de ska passas in i en viss form för att få del av de medel som studieförbunden förvaltar och fördelar. Detta är knappast några överraskande upptäckter, även om det är sorgligt att man faktiskt inte kommit längre ännu . Säkert finns det, som utredningen nämner, möjligheter att dra lärdomar av hur man arbetar med multikulturell utbildning i andra länder med blandade kulturer. Det kan säkert också bli nödvändigt att göra ingrepp i själva folkbildningens struktur. Hur som helst måste man komma fram till en modell där de invandrade och de nationella minoriteterna är jämbördiga parter och inte längre främmande element som ska inlemmas i svensk kultur med hjälp av överförande av svenska värderingar. räknar med att få tillfälle att påverka de förslag som ska föreläggas med anledning av utredningens betänkande och avstår därmed från att här komma med egna förslag när det gäller folkbildning, mångkultur och integration. Sermin Özürküt (v)