mot · GT02So702 · 2005-10-05 00:00:00 — De anhörigas insatser präglas ofta av en mänsklig värme som professionella vårdgivare inte kan ersätta. Men det måste också erkännas att detta arbete ofta är ytterst slitsamt såväl psykiskt som fysiskt, särskilt som många av de anhörigvårdare som tar hand om sina makar själva är gamla och har nedsatt kraft, och de som är döttrar eller i mindre utsträckning söner ofta har eget förvärvsarbete och familjeansvar. Det är en moralisk skyldighet för ansvariga politiker på olika nivåer att efter förmåga stödja de anhöriga i deras oersättliga arbete. Det handlar om insatser för att stärka de anhörigas kompetens och förståelse för den sjuke eller omsorgsbehövandes situation, men också om tillgång till avlastning och tillfälligt boende för den sjuke så att anhörigvårdaren kan få tillfälle till vila, socialt liv och reflektion. har i sin motion om äldrepolitiken lagt förslag om nationella riktlinjer för stödet till de anhöriga. Dessa yrkanden är också tillämpbara på hälso- och sjukvården eftersom det i huvudsak rör samma patienter. 6.3Gör det lönsamt att investera i hälsa Den viktigaste vinsten med investeringar i hälsa är naturligtvis att man förebygger och minskar lidande. Åtskilliga insatser för att investera i hälsa eller förebygga ohälsa och olyckor kan redan på kort sikt bli lönsamma för landstingen eller för kommunerna. Det gäller exempelvis insatser för att förebygga fallskador för äldre. Men för att landstingen ska klara av att avsätta resurser för det förebyggande arbetet behövs ekonomiska drivkrafter och belöningssystem som gör att hälso- och sjukvården kan tillgodogöra sig en del av de samhällsekonomiska vinsterna som blir följden av kloka förebyggande insatser. föreslår i en motion om sjukskrivningarna att regelverket för finansiell samordning ska vidgas. Även andra tekniska modeller kan övervägas, t.ex. att landstingen får ansvar för en del av sjukförsäkringen. Men frågan om hur hälso- och sjukvårdens ekonomiska drivkrafter att investera i hälsa mer generellt kan stärkas behöver utredas ytterligare. Detta bör ges regeringen till känna. 6.4Utred orsakerna bakom den snabbt ökande psykiska ohälsan bland barn och ungdomar Uppgifterna om en försämrad psykisk hälsa bland barn och ungdomar måste tas på allvar. Om utvecklingen tillåts fortsätta riskerar vi en omfattande utslagning från arbetsliv och social gemenskap, samt kraftigt ökad belastning på psykiatri och vård. Eftersom det sannolikt handlar om faktorer som ligger djupt inbäddade i den moderna livsföringen och som därför är svåra att komma åt med traditionella politiska åtgärder är det också viktigt med kunskap för att möjliggöra allmänna attitydförändringar samt åtgärder på individ- och familjenivå. bör begära att regeringen omgående tillsätter en utredning för att analysera och förebygga psykisk ohälsa bland barn och ungdomar. 7Vård med patienten i centrum Svensk sjukvård är avancerad och inriktad på tekniskt goda resultat, men den saknar ofta det patientfokus som finns i många andra länder. En undersökning som låtit genomföra i åtta europeiska länder visade att svenskarna upplever en sämre tillgänglighet i vården. Även om kösituationen förbättrats något jämfört med läget så är tillgängligheten på många håll otillfredsställande. Och det gäller både i primärvården, hos specialister och i slutenvården. behöver utveckla vården så att individen tydligare kommer i centrum och kökedjan ersätts med en bra logistik där individen snabbt kan komma från undersökning till behandling och vara delaktig i och förstå vad det är som händer. Patientens rättigheter och makt över sin vård måste stärkas. För att säkra patientens möjligheter att utöva självbestämmande och vara delaktig i vården bör befintliga lagar som definierar patientens rättigheter samlas i en särskild patienträttighetslag. är det enda land i som inte har en sådan lag. Lagen bör precisera medborgarens rätt till behandling, valfrihet, tillgänglighet, information (t.ex. vad avser rätt att ta del av ), bemötande samt hur ansvar för eventuella brott mot patientens rättigheter och säkerhet kan utkrävas. Lagen bör också klargöra gränserna för patientens i nationell lagstiftning fastställda rättigheter och inom vilka områden rättigheternas omfattning fastställs på landstings- och nivå. Vad som anförts om en samlad patienträttighetslag bör ges regeringen till känna. 7.2En utbyggd nära vård En väl fungerande närvård är av stor strategisk betydelse för att ge patienten trygghet och tillgänglighet, som stöd för äldrevården och för att få effektivare vårdkedjor. Den nära hälso- och sjukvården spelar också en stor roll i det förebyggande arbetet. Att stödja och hjälpa människor att förbättra det vardagliga livet minskar riskerna för sjukdom och ohälsa. God tillgång till allmänläkare och distriktssköterskor i närsjukvården är en förutsättning för att den ska kunna fungera som första linjen i vårdkedjan. Även läkare med andra specialiteter än allmänmedicin behöver bli fler. av de svenska läkarna arbetar utanför sjukhusen. Den andelen måste öka. Detta bör ges regeringen till känna. En fungerande närvård är viktig också för att avlasta akutsjukvården och säkerställa att vårdens olika resurser används effektivt. En otrygg och dåligt fungerande närvård skapar en otrygghet bland patienter och allmänhet som ökar deras benägenhet att söka vård direkt på akutsjukhusen. I den mån de kan få hjälp där så är den ofta både dyrare och mindre lämpad för smärre problem. Ett bra exempel på hur det kan och bör fungera är den ideellt drivna som också fungerar som nav i äldrevården i stadsdelen. Läkarteam bestående av sjuksköterska, specialistläkare och undersköterska bedriver akutsjukvård på plats i de äldres hem. Satsningen kostar inte något extra utan finansieras genom omfördelning av resurser, något som visar att avancerad hemsjukvård kan vara en mycket god investering i hälsa och livskvalitet som det är kostnadseffektivt. Vad som i motionen anförts om betydelsen av en väl fungerande närsjukvård och uppsökande vård för att avlasta akutsjukvården bör ges regeringen till känna. Alltsedan kommunerna övertog äldrevården genom Ädelreformen 1992 har det funnits problem att klara av en sammanhängande vårdkedja mellan slutenvården och kommunernas äldrevård och -omsorg. En del åtgärder har vidtagits, bl.a. regler för att har ansvaret till dess kommunen är redo att ta emot den äldre samt möjligheten att bilda gemensamma nämnder för att hantera exempelvis färdigbehandlade under tillfrisknandet. fungerar dock dessa insatser otillfredsställande på många håll i landet. Tillfrisknandet försvåras genom patientens och de anhörigas oro, och genom kommunens bristande kapacitet att kunna hantera de problem som kan tillstöta. Kommuner och landsting måste i högre grad ta sitt ansvar för att vårdkedjorna länkas samman. Det kan ske genom exempelvis rehabiliteringshem eller andra mellanvårdsformer. Om huvudmännen inte klarar detta ansvar måste ansvarsfördelningen på nytt ses över. Detta bör ges regeringen till känna. 7.5Minska byråkratin i vården Svenska läkare tillbringar en mindre del av sin arbetstid () än i de flesta andra länder till patientnära arbete. En viktig orsak är byråkratin som skapar frustration bland både personalen och patienterna. Många läkare och sjuksköterskor upplever att tiden går åt till att fylla i papper i stället för att sköta patienter. Självfallet finns det ett behov av att på ett systematiserat sätt dokumentera vårdinsatserna, bl.a. för att säkerställa patientsäkerheten, men uppenbarligen finns stort utrymme för förenklingar. Det gäller bl.a. genom att i ökad utsträckning använda elektroniska journaler och dokumentationssystem, att reducera dokumentationstvånget m.m. Regeringen bör ges i uppdrag att förenkla regelverk och byråkrati i vården och redovisa resultatet inför . Detta bör ges regeringen till känna. För att göra det möjligt att öka läkarnas arbete med patienter behöver det finnas tillräcklig personal för att avlasta läkaren arbete med rapportering, administration och informationsbehandling. Läkarsekreterare och datasupport/användarstöd är viktiga för att läkarkompetensen ska kunna användas på bästa sätt. Vad som ovan anförts om behovet av resurspersoner för att läkaren ska kunna använda sin kompetens på bästa sätt i arbete med patienter bör ges regeringen till känna. 7.6Fritt val av vårdkontakt För att förverkliga en vård med patienten i centrum behöver samordningen av olika vårdinsatser som individen kan behöva bli bättre. För t.ex. en multisjuk äldre som återkommande har behov av mer specialiserade vårdinsatser, och en sammansatt medicinering behövs det ett samlat ansvar. Patienten behöver i den sektoriserade vården en samordnare en vårdlots som är den första kontakten i primärvården och som sköter kontakterna med all vårdpersonal som individen har behov av. Det är viktigt att patienten själv får välja en fast vårdkontakt som han eller hon känner förtroende för. Valet markerar också vikten av ett gott och förtroendeingivande bemötande från dessa nyckelpersoner. Formellt sett ger hälso- och sjukvårdslagen alla rätt att välja en fast läkarkontakt. I praktiken har dock denna möjlighet inskränkts på många håll, inte minst av brist på allmänläkare. För att förverkliga denna ambition behövs någon form av friare etableringsrätt och konkurrens för att stimulera intresset bland läkare och vårdpersonal. I samma syfte anser att även en kvalificerad sjuksköterska bör kunna väljas som vårdkontakt om patienten föredrar det. Valet av vårdkontakt är en möjlighet, inte en tvångsmässig inskrivning. Det ska också vara möjligt att välja vårdgivare i anslutning till själva vårdtillfället. För många personer som saknar vårdbehov kommer val av vårdlots kanske inte att vara aktuellt. Utformningen av ersättningssystem och regler för etablering bör vara upp till respektive landsting/region, men hälso- och sjukvårdslagens bestämmelser om rätt till val av fast vårdkontakt bör förtydligas och utvecklas i enlighet med vad som anförs ovan. Detta bör ges regeringen till känna. 7.7Gör verklighet av det fria vårdvalet Formellt har patienten rätt till fritt val av offentligt bedriven vård enligt hälso- och sjukvårdslagen. I praktiken är dock valfriheten ofta inskränkt. Informationen om olika vårdgivare är ofta bristfällig och existerande tankemönster gör att både personalen i primärvården och patienten ofta inte reflekterar över möjligheten att söka vård utanför det egna . Administrativ och politisk motvilja mot att bekosta vård i andra landsting spelar säkert också en roll. Det fria vårdvalet måste förtydligas genom en lagstadgad skyldighet för vårdpersonalen att informera patienten om dennes rättigheter, samt god och överblickbar information. En av vårdlotsens arbetsuppgifter ska vara att hjälpa patienten att hitta information om och att boka vidare vårdinsatser bland mångfalden av vårdgivare. Kvalitetsregister och informationsfunktionerna i det nationella hälsonätet blir ett viktigt stöd för att förverkliga det fria vårdvalet. Även privata vårdgivare som inte har avtal med något landsting ska kunna väljas. bör det fria vårdvalet utvidgas till att också gälla andra länder i och EU. Vad som ovan anförts om att det fria vårdvalet måste förtydligas och vidgas bör ges regeringen till känna. 7.8Tillgänglighet och nationell vårdgaranti Den som är i behov av sjukvård ska inte behöva stå i kö i månader och kanske år. Köerna till vården skapar oro och lidande. I värsta fall kan behandlingsresultatet försämras. Att råda bot på kö-kedjan måste vara en av de viktigaste uppgifterna för vårdpolitiken. För att råda bot på den bristande tillgängligheten måste ledig vårdkapacitet användas på ett bättre sätt. En mångfald av konkurrerande offentliga, privata och ideella vårdgivare och välfungerande ersättningssystem skapar förutsättningar för ett bättre kapacitetsutnyttjande. Även framväxten av en europeisk vårdmarknad kan i viss utsträckning bidra. Resurser behöver i ett övergångsskede skjutas till för att beta av befintliga köer. Den vårdgaranti som utformade tillsammans med de övriga partierna i Alliansen inför valet innebar en utfästelse att landstingen skulle tillhandahålla behandling efter konstaterat behandlingsbehov. verkar för att garantitiden ska kortas till en månad. Den vårdgaranti som vill införa innebär att patienten ska ha rätt till operation eller annan behandling inom efter konstaterat behandlingsbehov. Utgångspunkten är patientens rätt till fritt vårdval. Om inte kan anvisa behandling ska patienten ha rätt att söka vård hos annan vårdgivare, privat eller offentlig, inom landet och inom EU med resor och omkostnader betalda av det ansvariga . På så vis skapas drivkrafter för landstingen att undvika brott mot vårdgarantin. Den vårdgaranti som regeringen har föreslagit ska träda i kraft . Det återstår att se om Socialdemokraterna den här gången klarar av att leva upp till sina löften att minska köerna. Men även om så blir fallet behöver vårdgarantin byggas under med en utvidgning av det fria vårdvalet och rätt till resekostnader efter garantitidens utgång. Med en vårdgaranti av den typ som beskrivs ovan kan en spotmarknad skapas för behandlingar och operationer som det råder brist på. På så vis skapas också förutsättningar för ökad mångfald i vården. Vad som ovan anförts om införande av en vårdgaranti med tydliga drivkrafter, och om en kortad garantitid till en månad, bör ges regeringen till känna. Bristen på personal i vården är ett växande problem. Enligt Kommun- och beräkningar kommer pensionsavgångarna bland specialläkare att överstiga antalet nyutbildade med mellan 200 och 500 fram som behovet av läkare stiger. För att nå målet om 6000 allmänläkare i primärvården tår 2008 skulle det behövas ett tillskott av 350 nyutbildade allmänläkare i stället för dagens 250 . Läget när det gäller sjuksköterskor är något ljusare och där kan antalet anpassas snabbare eftersom utbildningen inte är lika lång som för specialläkare men även här understiger antalet nyutbildade det långsiktiga behovet. Det är särskilt bekymmersamt mot bakgrund av att behovet av sjuksköterskor inom hälso- och sjukvården kommer att bli större i takt med att närvårdens uppgifter blir större. Personalbristen har i många fall medfört att insatser för kompetensutveckling och vidareutbildning blivit eftersatta. Det är av största betydelse att denna utveckling kan brytas för att säkerställa en hög kvalitet i svensk sjukvård. Personalbristen har förvärrats genom kortsiktighet i regeringens utbildningspolitik, bl.a. ställdes den planerade ökningen av antalet utbildningsplatser på läkarprogrammet in på grund av besparingar i statsbudgeten. Det finns också uppenbara tendenser till flykt från delar av vård- och omsorgssektorn. Orsaken står här att finna i frustration över dålig arbetsmiljö, bristfällig organisation m.m. Landstingen har ett stort ansvar för att se över möjligheterna att göra vården till en mer attraktiv arbetsmarknad samt för att förbättra möjligheterna till fortlöpande kompetensutveckling och vidareutbildning. Det behövs en nationell strategi för den långsiktiga personalförsörjningen. En sådan bör inkludera kraftinsatser på följande områden: Ökat antal utbildningsplatser. Bättre möjligheter för entreprenörskap och privata alternativ i hälso- och sjukvården. Utveckling av ledarskap, medarbetarskap och arbetsmiljö. Insatser för att rekrytera nya svenskar som har utländsk vårdutbildning men som på grund av bristfälliga valideringssystem och fortbildningsinsatser inte arbetar inom hälso- och sjukvården. Vad som ovan anförts om behovet av en nationell strategi för personalförsörjningen inom vård och omsorg bör ges regeringen till känna. 9Släpp loss entreprenörskapet i vården God hälso- och sjukvård måste vara tillgänglig för alla medborgare på lika villkor och ska därför vara solidariskt finansierad över skattsedeln, med undantag för begränsade egenavgifter. Det finns emellertid goda skäl att öka utrymmet för konkurrens, valfrihet, entreprenörskap och mångfald av utförare. Dyrköpta erfarenheter och omfattande ekonomisk forskning även inom vårdsektorn visar att monopolverksamhet leder till lägre kvalitet, effektivitet och anpassning till kundernas behov än vad som skulle vara möjligt. Kombinationen av mångfald och offentlig finansiering kräver dock en känslig avvägning för att inte snedvridande effekter ska uppkomma. För hälso- och sjukvårdens del behövs ett större inslag av mångfald och konkurrens av tre skäl: Bättre patientanpassning och valfrihet. Bättre arbetsförhållanden för personalen. Bästa tänkbara effektivitet och kvalitet för begränsade ekonomiska resurser. i ett större perspektiv är också en ökad mångfald i hälso- och sjukvården en central jämställdhetsfråga. Kvinnor dominerar bland de anställda inom sektorn, och större mångfald är viktigt för att de ska ha möjlighet att starta företag, välja arbetsgivare och få bättre möjligheter att utvecklas inom sitt yrke. har detta betydelse för löneutveckling, yrkesstatus, delaktighet i förmögenhetsbildningen m.m. Det finns ett fackligt stöd för att öka utrymmet för entreprenörskap i vården. En vanlig invändning mot konkurrensutsättning i den offentliga vården är att det politiska inflytandet minskar. I praktiken innebär möjligheten att jämföra och att koncentrera sig på huvuduppgiften att styrbarheten i stället ökar. Om upphandling sker genom konkurrens ges de offentliga företrädarna nya effektiva instrument för att fastställa kvalitetskrav, följa upp och utvärdera resultat och därmed kunna jämföra olika vårdgivares och andra aktörers verksamhet. Statsmakten bör generellt se mycket positivt på och stimulera en utveckling mot ökad mångfald och konkurrens inom vård- och omsorgssektorn, samt respektera landstingens rätt att avgöra vilka system för konkurrens och vilken fördelning av privat respektive offentlig drift av hälso- och sjukvård som lämpar sig i respektive landsting. Detta bör ges regeringen till känna. Regeringens kampanj mot privata sjukhus vittnar om otillräcklig medvetenhet om hälso- och sjukvårdens verkliga problem, något som bekräftas av remissvaren på departementspromemorian om privata aktörer inom sjukvården, den s.k. stopplagen. De sjukhus som överförts i privat drift visar i huvudsak bättre resultat än de offentligt drivna, och kunder och personal är mer nöjda. Regeringens agerande strider mot intentionerna i den nationella planen för hälso- och sjukvården, där ökad mångfald lyfts fram som ett av målen. Risken är att mångfald och entreprenörskap även i primärvård, äldreomsorg och övriga offentliga sekorn misskrediteras. Om regeringen gör proposition av förslaget är det anmärkningsvärt och väcker frågan om remissförfarandets trovärdighet om ändå inget avseende fästs vid remissinstansernas uppfattningar. En stopplag kränker också landstingens rätt till självstyre. 9.2Lättare att få F-skattsedel Sjukvårdspersonal med entreprenörsambitioner möter flera svårigheter på vägen mot det egna företaget. De är bland annat beroende av att de blivande uppdragsgivarna är villiga att ingå ett samverkansavtal. Eftersom själva antalet uppdragsgivare inom vården och omsorgen är litet, blir det problem med att erhålla en F-skattsedel. Näringsverksamhet föreligger enligt 21 § komunalskattelagen när verksamhet bedrivs i vinstsyfte yrkesmässigt och självständigt. Självständighets- och vinstkriterierna avgör om inkomsterna ska hänföras till tjänst eller till näringsverksamhet. Antalet uppdragsgivare och självständigheten gentemot dessa är av betydelse vid bedömningen. Regelverket hindrar således sjuksköterskor att starta eget, eftersom det i stort sett endast finns två uppdragsgivare: landstingen och/eller kommunerna. Konsekvensen blir att den blivande företagaren har svårt att få F-skattsedel på grund av att självständighetskriteriet inte anses uppfyllt. Det behövs ett undantag för alternativa vård- och omsorgsproducenter så att självständighetskriteriet tillämpas på ett rimligt sätt vid ansökan om F-skattesedel. framför detta krav i annan motion. 9.3Uppdelad upphandling och utmaningsrätt förespråkar uppdelad upphandling som gör det möjligt för små entreprenörer att delta i konkurrensutsättning av offentlig verksamhet. Förbättrade möjligheter att ställa miljökrav i upphandlingen stärker också lokala entreprenörers möjligheter att konkurrera. Vidare vill införa utmaningsrätt för anställda i offentlig sektor som vill ta över driften av den egna enheten. Om en sådan utmaning är mer effektiv än den nuvarande driften, bör den som regel beviljas. Vad som ovan anförts om utmaningsrätt bör ges regeringen till känna. 9.4Revidera lagen om offentlig upphandling Ett ökat inslag av privata och alternativa vårdgivare hämmas av Lagen om offentlig upphandling. Dess krav på återkommande upphandlingar kan medföra att önskad kontinuitet äventyras. Korta avtal medför ett högt risktagande och att vårdgivaren tvingas till alltför snabba avskrivningar på investeringar. För ett stort vårdbolag kan denna osäkerhet måhända hanteras, men för en småföretagare inom vård- och omsorgssektorn ter sig hotet att plötsligt stå utan avtal mycket avskräckande. Även från landstingssidan önskas en större kontinuitet. Dagens system för upphandling enligt lagen om offentlig upphandling är också alltför fokuserat på priset och det gynnar de stora vårdbolagen. Parametrar som kvalitet, kompetens, kontinuitet, flexibilitet, patient- och lokalkännedom måste i större utsträckning vägas in vid upphandlingen. Vidare bör förutsättningarna för avknoppning till nya företagsbildningar förbättras. För att stimulera anställda inom den offentliga hälso- och sjukvården att ta över verksamheter och driva dessa i egen regi bör direktupphandlingen underlättas eller att de på annat sätt kan få ett första kontrakt. Lagen om offentlig upphandling bör revideras så att längre avtalsvillkor och något större utrymme för andra bedömningskriterier än priset kan uppnås. Den svenska upphandlingslagstiftningen är i vissa avseenden mer långtgående än vad EU:s direktiv kräver. I den mån EU-direktivet står i vägen för en tillräcklig anpassning måste regeringen väcka frågan i EU-sammanhang så att direktivet kan justeras. Vad som ovan anförts om en revidering av lagen om offentlig upphandling bör ges regeringen till känna. 9.5Avskaffa åldersgränsen för privata vårdgivare fattade beslut om att höja åldersgränsen för rätt till offentlig ersättning för läkare och sjukgymnaster till med möjlighet till fortsatt förlängning efter särskild prövning. Ett liknande beslut för tandläkare och tandhygienister fattades under /03. vill emellertid helt avskaffa åldersgränsen och utsträcka beslutet till att även omfatta läkare och sjukgymnaster. Prövning av lämplighet kan likväl ske individuellt inom ramen för tillsynsansvar. Att förvägra de mest erfarna läkarna att, om de så önskar, få fortsätta att praktisera sitt yrke i ett läge där det råder brist på läkare är både resursslöseri och åldersdiskriminering. Åldersgränsen bör avskaffas, också vad gäller ersättning för privatpraktiserande läkare m.fl. Vad som ovan anförts om åldersgränsen bör ges regeringen till känna. Det finns ett stort intresse för alternativ och komplementär medicinsk verksamhet i . Samhället har ansvaret att tillgodose att berättigade medborgarintressen kring kvalitet och säkerhet också gäller det alternativmedicinska området. Jämfört med den etablerade medicinen har dock utvärderingsinsatserna beträffande de alternativa behandlingsformerna varit blygsamma. Härigenom minskas möjligheterna att ta till vara eventuella verksamma alternativmedicinska behandlingar som konsumenterna kan utsättas för risker något som uppmärksammats i samband med johannisörtpreparat. 10.1Utredning av alternativmedicinska behandlingsmetoder arbetade har mycket hänt som motiverar att en ny utredning tillsätts. En ny utredning bör bland annat analysera de ekonomiska och sociala konsekvenserna av alternativa metoder och se över lagstiftningen på området.