mot · GT02Fö218 · 2005-09-28 00:00:00 — Omstruktureringen kommer inte att kunna fullföljas med regeringens föreslagna och av beslutade ekonomiska ram. Insatsförbanden kommer att innehålla brister i såväl utbildning och samövning som vapen och annan nödvändig materiel. Att reducera en verksamhet som effektiviteten skall ökas i den nya och mindre försvarsorganisationen kräver i de flesta fall att den verksamhet som skall avvecklas organiseras i en avvecklingsorganisation. Detta ger tydlighet som möjligheterna att föra rätt personal och materiel till den nya och mindre organisationen ökar. Det krävs även kortare ledtider och minskade ekonomiska bindningar för att öka flexibiliteten. Detta är en grundläggande förutsättning för att åstadkomma de operativt användbara insatsförbanden och tillgodose den nödvändiga flexibiliteten i det svenska försvarets utveckling. Personal skall kunna korttidsanställas som ledtid och serielängd i materielbeställningarna reduceras. Det krävs också att lagar, regler och avtal förändras och omförhandlas för att passa den nya försvarsorganisationen. har ett enigt försvarsutskott begärt att regeringen skall ge underlag för att skall kunna godkänna viktiga materielbeställningar till försvaret. Senast lovade försvarsministern att budgetpropositionen skulle få en sådan utformning. I den redovisning regeringen nu lämnar anges inte kostnaderna för de enskilda materielprojekten, inte heller om materielen finns att köpa på annat håll eller ens om insatsförsvaret har behov av den. Därför är det viktigt att den materielplan som föreläggs är spårbar. Det bristande underlaget utesluter en självständig och korrekt bedömning av folkvalda. Att regeringen muntligen vill komplettera informationen förändrar inte detta. Av detta skäl motsätter sig ett godkännande av vad regeringen föreslår om anskaffning av viktigare materielprojekt. Vi måste behålla ett systemkunnande inom landet. Inom ramen för Försvarsmaktens behov av operativ kapacitet som grund bör exportmöjligheter tidigt vägas in som en faktor i materielförsörjningen. Denna bör också beaktas i olika internationella forum och internationella samarbeten. Utgående från Försvarsmaktens operativa behov kan det därför vara rimligt att stödja utveckling av kompetens och materiel vid inhemsk försvarsindustri. Teknikutveckling i samarbete med försvarsindustrin samt forskning och utveckling bör inriktas på ett begränsat antal nischer. Omstruktureringen av försvarsindustrin pågår i . Samarbete i gemensamma projekt, standardisering och arbetsfördelning mellan nationer blir viktiga inslag . 7Civilt försvar samt skydd och beredskap mot olyckor Vi lever i av terrorism, klimatförändringar, globala epidemier, massflyktssituationer och andra faktorer som kan utsätta det fredstida samhället för extrema påfrestningar. Detta ställer höga krav på en nationell svensk kapacitet till krishantering. Försvarsmakten innehar kompetens och i många fall även utrustning som behövs för att bistå samhället i olika situationer. Därför är det såväl angeläget som logiskt att försvaret utnyttjas när det civila samhället behöver stöd. Utvecklade länder som måste konstruera robusta samhällsskydd som tar sin utgångspunkt i icke-militära resurser. Samhällets ökade användning och beroende av elektricitet, telekommunikationer och informationsteknik innebär att svåra störningar på detta område snabbt kan medföra allvarliga konsekvenser för samhällets funktion. Skydd mot sårbarhet och beredskap inför det oväntade är ett måste för att upprätthålla av vårt teknologiskt avancerade samhälle. Därutöver skall planeringen inriktas mot att kunna motverka händelser som på ett allvarligt sätt kan komma att påverka människors säkerhet och samhällets vitala funktioner. Beroendet av samverkan över tidigare gränser och mellan funktioner blir allt större. Det går inte att i förväg avgöra om en händelse som påverkar samhällets vitala funktioner kommer att leda till en allvarlig samhällskris eller krig. är det just vid nationella påfrestningar och kriser som medborgarna måste kunna sätta sin tillit till dem som är satta att styra landet. Ledning på nationell nivå måste kunna påbörjas på vagt underlag, under starkt yttre informationstryck och med krav på snabba och målinriktade beslut. För detta krävs en professionell organisation på nationell nivå som, utifrån en grundläggande struktur för krishantering, kan hantera alla olika slags krissituationer. Därför kan inte ledningen, som tidigare, förändras i takt med förändrad beredskapsnivå. Det är i detta sammanhang ytterst väsentligt att regeringens ansvar för ledningen av landet hålls odelad. måste ha kapacitet att samordnat leda landets samlade resurser i fredstida kriser till krigsfara och i krig. En nationell krishanteringsfunktion bör inrättas i som den regionala nivån utvecklas på motsvarande sätt. Erfarenheter från gjorda insatser pekar tydligt på ett behov av en samlad och samordnad operativ och taktisk ledning såväl för ledning av militära som polisiära insatser och andra räddningsinsatser. De olika delarna av såväl militär som civil ledning och resurserna måste således kunna utnyttjas samordnat. En grundläggande förutsättning är dock att de operativa och taktiska enheterna kan och tillåts att samarbeta. Utbildning, samövning och utrustning bör därför samordnas och genomföras gemensamt med olika yrkesinriktningar, såsom polis, kustbevakare, flygare, soldater etc. Dagens struktur är inte ändamålsenlig. pågår diskussioner om mer tvärsektoriellt arbete inom departement, utskott och myndigheter. Det måste leda till att vi får en förändrad struktur, som är mer anpassad till de problemområden som finns i dagens samhälle. Vi förutsätter att regeringen inkommer med en proposition rörande den civila krishanteringen där ovan nämnda problematik behandlas. En direkt konsekvens av terrordådet i var att folkrätten förändrades på så vis att den s.k. självförsvarsrätten utvidgades genom beslut i till att tillåta militärt våld även mot storskaliga terrordåd. Dagens terrorister agerar i allt högre grad i nätverk. Varje grupp blir allt mer autonom och kräver allt mindre interaktion med någon form av centralpunkt. Det gör dem svårare att upptäcka och bekämpa. Nätverk bekämpas bäst med motkrafter organiserade i nätverks- eller nätverksliknande form. I (SOU 2005:70), uppföljare till 11 septemberutredningen, föreslås att Försvarsmakten skall kunna ge militär hjälp till polisen. Militära resurser måste kunna ställas till polisens förfogande under polisens ledning i kampen mot terrorism eller annan extrem brottslighet. Alla åtgärder som kan vidtas för att stärka vår beredskap mot terrorism måste göras innan terrorismen blir ett akut hot. Annars är det . Därför menar vi att militära medel måste utgöra en av flera användbara resurser i en samlad strategi för hur bemöter denna verksamhet som utgör en av förutsättningarna för terrorismens utveckling. Militära medel skall dock ses som ett komplement till de polisiära insatserna när dessa inte räcker till eller saknar erforderlig kapacitet. Utredaren har undersökt möjligheterna till militärt stöd till samhället i samband med terrorism och annan systemhotande brottslighet. Även på andra områden där Försvarsmaktens resurser har betydelse för stödet till samhället bör möjligheterna till våldsanvändning utredas. Det gäller t.ex. då det finns behov av omfattande och mycket personalkrävande avspärrningar och då reglerna om militära och civila skyddsobjekt inte kan tillämpas. Vikten av god underrättelsetjänst kan inte heller underskattas. Därför menar vi att Säkerhetspolisen, Militära underrättelsetjänsten och måste samordnas bättre än . Det skulle öka sammantagna förmåga att analysera och motverka terrorism. Den svenska strukturen för kontraterrorism är olämplig i sin hierarkiska konstruktion. Medan det i är en myndighet som äger frågan bygger kontraterrorismen i andra länder på en myndighetsöverskridande ansvarsfördelning där även militären ingår. Vi uppmanar därför regeringen att möjligt återkomma till med en proposition om myndighetsöverskridande ansvarsfördelning vid stora katastrofer, terrorism och kvalificerad våldsanvändning. 7.4Svåra påfrestningar och skydd mot olyckor har inte tillfredsställande beredskap och kapacitet att hantera olyckor. För att förbättra detta krävs ett utökat samarbete mellan alla svenska myndigheter och med övriga länder kring . Avtal bör ingås med länderna kring i avsikt att klara ut organisation, ansvar och ekonomi vad gäller räddningsinsatser när olyckor eller katastrofer inträffar. När de väl har inträffat är det . Det lyckosamma Gotsam projektet kan härvid utgöra en förebild. Vi delar inte regeringens bedömning att det finns en hög beredskap och en god förmåga att hantera olyckor till sjöss med allvarliga utsläpp som följd. Vid bedömning av denna typ av olyckor måste hänsyn tas till helheten, inte bara själva olyckan utan även de följdkonsekvenser denna innebär. Det handlar såväl om övervakning, upptäckt och identifiering, som om omhändertagande av liv, egendom och utsläpp samt sanering av stränder. Att inte varit utsatt för större miljökatastrofer till sjöss är inget skäl till att inte ha resurser tillgängliga eller en planering för hur dessa skall utnyttjas när en sådan olycka inträffar. har inte ett robust elsystem. Upprepade större eller mindre strömavbrott har drabbat landet. blev hela sydöstra , från till , och delar av södra strömlösa. Under stormen blev stora delar av utan elektricitet och telefon. Detta varade för många . Säkerheten kring IT-frågorna måste lyftas fram på ett bättre sätt än vad som sker . Förutom behovet av att studera kopplingen mellan el, tele och IT när det gäller ömsesidigt beroende av funktionalitet finns det anledning att särskilt beakta konsekvenserna av störningar och angrepp på samhällsviktiga IT-system och IT-relaterade verksamheter. Det är vidare särskilt väsentligt att funktionaliteten inom telekommunikationsområdet säkerställs i . Utgångspunkten för informationssäkerheten bör vara att varje företag, organisation och myndighet själva ansvarar för att den egna informationsbehandlingen sker med betryggande säkerhet. När det gäller säkerhet i samhällsviktiga funktioner bör riksdag och regering ansvara för den övergripande strategin och nödvändig samordning. Därför måste den s.k. IT-propositionens (prop. 2004/05:175) goda intentioner omvandlas till konkreta åtgärder.