mot · GT02U249 · 2005-09-30 00:00:00 — 4.1Ökad insyn i Sverige4 4.1.3Ett utskott, ett ansvar6 4.2Ge utvecklingsländerna större makt i och Världsbanken6 4.4Låt hela världen konkurrera om ordförandeposten8 5Konditionalitet, skuldfrågor och fattigdomsbekämpning9 5.2.2Skriv av skulderna för HIPC-länderna12 5.4Alternativa finansieringskällor för att utrota fattigdomen14 6.2Vatten och mänskliga rättigheter18 6.2.3Sveriges ställningstagande måste synas22 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i och agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör förbättra dialog och förståelse mellan olika parter genom anordnande av offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra regeringens tänkta politiska linje inför årsmötena i och . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för en revidering av röstberäkningen i och , så att man inte bara tar hänsyn till ekonomisk storlek, utan även andra principer såsom befolkningsstorlek. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör agera för att utvecklingsländernas inflytande inte bara ökar i röststyrka utan även vad gäller antalet representanter i Internationella valutafondens och exekutivstyrelser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör ställa krav på att Internationella valutafondens och protokoll offentliggörs på ett sätt som gör det möjligt för allmänhet, parlament, medier och organisationer att ta del av diskussioner, förslag och omröstningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i och bör verka för att valet av ordförande bör föregås av en öppen nomineringsprocess och att val av lämplig person utgår från kompetens och ej landtillhörighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i internationella sammanhang bör verka för att IMF och inte påtvingar enskilda länder en viss form av ekonomisk politik, utan ger varje land frihet att själv få bestämma en ekonomisk-politisk inriktning som leder till minskad fattigdom. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör driva krav på att resultatet av PRS (Poverty Reduction Strategy) i första hand skall mätas mot PSIA (Poverty Social Impact Analysis). tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör driva krav på att Internationella valutafondens och olika program synkroniseras bättre, så att den ena institutionens mål och krav inte hindrar den andra institutionens strävan att minska fattigdomen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör driva krav på att avskriva skulderna till samtliga HIPC-länder (Heavily Indebted Poor Countries) utan att kräva motprestation i form av detaljerade makroekonomiska krav som inte bygger på nationella fattigdomsstrategier. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör utforma en svensk skriftlig position i frågan om konditionaliteten i och som tydligt tar ställning mot detaljerade makroekonomiska krav som inte bygger på nationella fattigdomsstrategier och full parlamentarisk insyn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen tydligt, i den årliga skrivelsen, skall redogöra för hur regeringen förhållit sig till olika förslag gällande att finansiera multilaterala skulder till de fattiga och skuldtyngda länderna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör ta initiativ till att det genomförs en studie inom ramen för och som syftar till att undersöka hur man kan hitta en rättvisare lösning på återbetalningar som kan härledas till s.k. illegitima skulder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i och bör agera så att Kyotoprotokollet implementeras i bankens lånevillkor och att lån till utvecklingsländerna ligger i linje med klimatmålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i och bör agera för att privatiseringar inom vattensektorn inte skall vara ett krav för att beviljas lån. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör ge Sida i uppdrag att utarbeta en strategi för att kunna dela med sig av erfarenhet och kunnande om att driva vattenverk och vattendistribution i offentlig regi. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör stödja ett upprop om ett moratorium för finansiering av nya stora dammar från till dess att World Commission on Dams riktlinjer har beaktats av och . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör ge Sida och andra svenska myndigheter som upphandlar stora dammprojekt i uppdrag att följa och beakta rekommendationerna från World Commission on Dams. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen i nästa års skrivelse bör redogöra för hur har agerat när det gäller vattenfrågor som vattenprivatiseringar och dammbyggen. bildades Världsbanken1 och Internationella valutafonden2. Bildandet ägde rum på ett hotell i , , . Bretton brukar också vara samlingsnamnet för dessa globala institutioner. Bretton Woods-institutionerna (BWI) har en stor betydelse för fattiga länders utveckling. Men trots BWI:s stora påverkan på enskilda länder, har utvecklingsländerna en väldigt liten möjlighet att påverka BWI. Det demokratiska inflytandet är kraftigt begränsat. Den största kritiken mot BWI går ut på att villkoren på låntagarländerna är enkelspåriga och inte anpassade till det enskilda landets situation. har ett stort ansvar att i och driva på en utveckling som utgår från varje lands egna förutsättningar och att öppna upp BW-institutionerna för insyn och dialog med långivare och ideella organisationer. Miljöfrågor, fördelningsfrågor och jämställdhet mellan kvinnor och män måste få en mycket större roll inom och . Det finns vare sig tid eller fog för att använda globala lånemedel som inte tar hänsyn till sociala och ekologiska faktorer. Det är dags för en kursändring av både BWI:s policy och konkreta politik. Det är av allmänt intresse för medborgarna i att få veta hur vår representant i och agerar, hur man kommer överens om sitt agerande mellan de länder som vi delar ledamotsstol med och vilka resultat man uppnår. Detta är något som är okänt för de flesta, såväl riksdag, intresseorganisationer, medborgare som medier. I andra länder avlägger länderrepresentanterna årliga rapporter, parlamentariker ingår i delegationer, hearings anordnas, osv. I , , , och lägger man ut sina rapporter på Internet. Någon liknande ordning har vi inte i . Man kan invända att den nordisk-baltiska representationen är liten inom om man t.ex. jämför med . Man kan också invända att eftersom delar stol med sju andra länder försvårar det rapportering och öppenhet. Men dessa invändningar kan knappast vara ett argument för att legitimera bristande information till allmänheten. Demokratin kan inte bli offer för teknikaliteter. Det vore alltså högst rimligt om tillsammans med de nordiska och baltiska länderna inför en ordning som andra länder har när det gäller rapportering och redovisning från vår representant. I motion 2004/05:U279 föreslog att regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i och agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. (2004/05:UU8) valde att avslå förslaget utan motivering. Vi upprepar därför vårt krav på att regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i och agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi är positiva till att beslutat bifalla krav på en årlig rapportering från regeringen. Det är även bra att regeringen inför årsmötena låter ledamöterna i finans- och utrikesutskottet få möjlighet att ställa frågor till ansvarig minister. Tyvärr är utskottsutfrågningen inte offentlig, vilket minskar insynen för allmänhet och ideella organisationer. För att förbättra dialog och förståelse mellan olika parter föreslog i motion 2004/05:U279 att regeringen skulle anordna offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra regeringens tänkta politiska linje inför årsmötena i och . (2004/05:UU8) valde att avslå förslaget utan motivering. Vi upprepar därför vårt krav på att regeringen bör anordna offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra regeringens tänkta politiska linje inför årsmötena i och . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns även andra områden där den årliga skrivelsen kan förbättras. Ett naturligt mål att mäta resultat utifrån vore att utgå från den av antagna propositionen Gemensamt ansvar politik för global utveckling. Någon sådan återkoppling skedde inte i årets skrivelse 2004/05:54, vilket försvårar för riksdag, folkrörelser och allmänhet att få en god inblick i agerande i de globala finansiella institutionerna. I samband med regeringens skrivelse 2004/05:54 föreslog i motion 2004/05:Fi4 att det tydligare skall framgå vilken åsikt verkat för och även hur väl nått resultat utifrån uppsatta mål i politik för global utveckling. På det förslaget svarade utrikesutskottet (2004/05:UU8) följande: konstaterar i sitt yttrande att skrivelsen delvis är svårläst och att det inte alltid framgår vilka ståndpunkter regeringen tagit i enskilda frågeställningar: Enligt utskottets mening måste man emellertid komma ihåg att skrivelsen är den första inom detta ämnesområde och att det normalt tar ett tag innan en rapportering finner sin form. Utskottet utgår därför ifrån att regeringen till nästa skrivelse ser över strukturen på informationen och tydligare klargör vilka de svenska ställningstagandena varit i olika frågor. delar i dessa avseenden finansutskottets uppfattning. kan konstatera att utskottet delar kritiken och vi förutsätter därför att nästa års skrivelse har en struktur som gör att man kan värdera resultatet utifrån uppsatta mål i politik för global utveckling. 4.1.3Ett utskott, ett ansvar arbete bör skärpas och tydliggöras. Det finns en oklarhet om vem som har det övergripande ansvaret för frågor som rör och . behandlas och i finansutskottet, ibland i utrikesutskottet. För att kunna leva upp till de höga utvecklingspolitiska målen på området krävs att är välinformerad. I annat fall motverkas ett aktivt deltagande för att använda inflytande i och med sikte på att nå en hållbar och rättvis utveckling. behöver tydliggöra vilket utskott i som har det övergripande ansvaret för frågor som rör politik i och , och det ansvariga utskottet bör samla sina ställningstaganden i ett betänkande. verkar för en sådan förändring av arbetsformer. 4.2Ge utvecklingsländerna större makt i och har utvecklingsländerna ett begränsat inflytande i och . Det beror bl.a. på att dessa institutioner inte är uppbyggda utifrån ett demokratiskt perspektiv: en röst, ett land. Istället styr andelen av ens satsade kapital, vilket påminner om hur röstfördelningen är på en bolagsstämma: desto mer pengar, ju mer röster. Det betyder att det är i-länderna som dominerar det politiska och ekonomiska språket om vad som är bra eller dålig ekonomisk politik. Det finns återkommande rapporter från det civila samhället om exempel där Internationella valutafondens och makroekonomiska recept ofta anses oförenliga med vad det civila samhället uppfattar som bra och effektiv fattigdomsbekämpning. Ett exempel är avgiftsbeläggning av hälsovård för fattiga. När folkliga organisationer vill diskutera dessa frågor med respektive regeringar möts de ofta av beskedet att och i viss mån recept inte är förhandlingsbara när de nationella fattigdomsstrategierna skall utformas. Regering och riksdag har vid en rad tillfällen påpekat vikten av att röststyrkan, som samtliga medlemsländer erhåller oavsett storlek, höjs till den ursprungliga nivån som rådde vid bildandet av och . Det skulle betyda att basrösternas andel av totala röster höjs från dagens till att utgöra av totala röster. delar regeringens och syn när det gäller att öka inflytandet för . En ökning av basrösternas andel av totala röster är ett steg i rätt riktning. Men för att få verklig genomslagskraft för inflytande och åsikter på de s.k. årsmötena (egentligen Guvenörsstyrelsen), räcker det dock inte att få tillbaka den andel av basrösterna som fanns i begynnelsen. Röststyrkan bestäms av storleken på respektive lands ekonomi. har tillsammans med sju andra stora industriländer av rösterna i och . Det är nu dags att införa ett mer rättvist sätt att beräkna rösterna. bör verka för en revidering av röstberäkningen i Internationella valutafondens och , vilket innebär att man inte bara tar hänsyn till ekonomisk storlek, utan även andra principer såsom befolkningsstorlek. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. framförde ett liknande krav på revidering av röstberäkningen i motion 2004/05:Fi4. (2004/05:UU8) valde att avslå förslaget utan motivering. Utvecklingsländerna måste även i större utsträckning få plats i det operativa arbetet, dvs. i de båda institutionernas exekutivstyrelser. Fördelningen av platser i styrelserna bygger inte på att varje land har en likvärdig röststyrka, utan utgår ifrån den princip som återges ovan. , då den senaste revideringen av antalet platser gjordes, har de fem största länderna (dvs. de som bidrar med mest pengar: , , , och ) var sin plats i de två styrelserna. Sedan har även , och en plats var, eftersom de anses vara politiskt viktiga länder. Resterande länder (176 stycken) delar därefter på 16 platser och av dessa får 46 dela på två ledamöter. har tillsammans med de nordiska och baltiska länderna en ledamot i styrelsen. Det är av största vikt att de länder som ofta kommer i fråga om lån även har ett större operativt inflytande. Regeringen har dock varit kallsinnig inför att t.ex. de afrikanska länderna skall ges fler styrelseplatser. Den officiella svenska ståndpunkten är att det är kapitalandelarna som skall gälla. Även om man anser att maktfördelningen var rimlig när institutionerna skapades, har mycket hänt . är det de afrikanska länderna som står i centrum för Internationella valutafondens och verksamhet. Det är därför högst rimligt att dessa länder även ges ett större operativt inflytande. föreslog därför i motion 2004/05:U279 att bör agera för att utvecklingsländernas inflytande inte bara ökar i röststyrka utan även vad gäller antalet representanter i Internationella valutafondens och styrelser. (2004/05:UU8) anförde då: Liksom regeringen vill dock utskottet betona att det formella inflytandet vid beslutsfattande i styrelserna inte nödvändigtvis är helt avgörande för utvecklingsländernas förmåga till delaktighet i de internationella institutionernas verksamhet. Lika viktigt är att ha kapacitet att kunna delta aktivt i styrelsearbetet och att kunna förhandla om sina land- och låneprogram med institutionerna så att landets egna prioriteringar beaktas. Kapacitetsuppbyggnad i fattiga länder är härvidlag av central betydelse. delar i ett avseende utrikesutskottets uppfattning. Delaktigheten är inte bara begränsad till den formella delen, utan det är av lika stor vikt att inflytandet kombineras med reell makt. Därför är det glädjande att tillsammans med , , och 2004 tog initiativ till att stärka de afrikanska valkretskontorens analyskapacitet. Dock är denna åtgärd inget hinder för att även ge utvecklingsländerna, framför allt de afrikanska, större makt och inflytande i det operativa arbetet. Regeringen anser själv att det är viktigt att just kvarstår som representant i exekutivstyrelserna, vilket kan indikera att man anser att det är en viktig plats där man kan göra nytta. hörs argument om att plats är viktig i styrelserna för att vi då kan driva de fattigaste ländernas perspektiv. Det är säkert så att är en god representant för de fattiga länderna, men anser att de bästa representanterna för de fattigaste länderna är de fattiga länderna själva. Med anledning av ovanstående föreslår vi att agerar för att utvecklingsländernas inflytande inte bara ökar i röststyrka utan även vad gäller antalet representanter i Internationella valutafondens och exekutivstyrelser. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Mycket av det som händer i Internationella valutafondens och exekutivstyrelser uppfattas av många som ett stort hemlighetsmakeri. Det beror på att beslut och protokoll inte har en demokratisk profil. Förvisso är protokoll numera offentliga, men det är tyvärr inte till stor hjälp. Protokollen är strikta beslutsprotokoll, som inte redogör för diskussion, alternativa förslag eller hur de olika länderna har röstat. Detta försvårar självklart insynen och skapar ett onödigt avstånd mellan beslutsfattare å ena sidan och allmänhet, frivilligorganisationer och länder å andra sidan. bör därför ställa krav på att Internationella valutafondens och protokoll offentliggörs på ett sätt som gör det möjligt för allmänhet, parlament, media och organisationer att ta del av diskussioner, förslag och omröstningar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.4Låt hela världen konkurrera om ordförandeposten Sedan bildandet av och har traditionen varit att det alltid är en europé som är ordförande för och alltid en amerikan för . Detta oberoende av om det finns någon som är mer kompetent från den övriga världen. Detta är ett helt oacceptabelt system. Utifrån ett demokratiperspektiv är det enda rimliga att även andra länder har rätt att föreslå kandidater. bör i och verka för att valet av ordförande bör föregås av en öppen nomineringsprocess och att val av lämplig person utgår från kompetens och ej landtillhörighet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5Konditionalitet, skuldfrågor och fattigdomsbekämpning och ställer liksom alla banker upp villkor för att ett land skall beviljas lån. Det är i sig inget anmärkningsvärt att sätta upp villkor, utan det frågan gäller är hur kraven ser ut och på vilka grunder de har tillkommit. För att få vissa lån har utvecklingsländer ibland tvingats genomföra nedskärningar i de offentliga utgifterna, öka statens intäkter genom högre priser på vatten och el samt devalvera för att på så sätt öka exporten och begränsa importen. För andra lån har det krävts avregleringar, avskaffande av förmånliga lån till bönder och småföretagare, privatiseringar av statsägda företag, färre hinder för att flytta kapital över gränser och avskaffa investeringshinder för utländska industrier och banker. Konditionaliteten, dvs. de villkor som finns för att få ett lån, är präglad av enkelspårighet och inte anpassad till det enskilda landets specifika situation. Det finns ibland goda anledningar till att stödja jordbrukare utifrån ett livsmedelsperspektiv och det småskaliga jordbruket kan vara mindre miljöbelastande. Nedskärning av offentlig sektor kan leda till en ökad arbetslöshet och sämre köpkraft. Om t.ex. resurserna till hälso- och sjukvården minskar betyder inte det att behovet av vård och omsorg har minskat. Det som troligen inträffar är att vården och omsorgen privatiseras till hemmen, dvs. det är kvinnor som får utföra ett obetalt arbete. (Gender Issues, ur boken to International Relations, av och , 1997) anser att nedskärningar inom offentlig sektor leder till tre effekter: För det första påverkar nedskärningar i offentlig service, såsom hälsovård, utbildning och sociala trygghetssystem, särskilt kvinnors möjligheter att arbeta. För det andra är kvinnor överallt de som har det övergripande ansvaret för familj och hushållsarbete, och när det (ofta otillräckliga) statliga stödet skärs ner eller dras in måste kvinnorna kompensera det genom egen tid eller eget arbete. För det tredje är kostnaden för globaliseringen ojämnt fördelad: begreppet feminisering av fattigdomen syftar på den ökande andelen, likaväl som antal, av kvinnor och deras barn som lever i fattigdom. (fritt översatt). Internationella valutafondens och synsätt verkar präglas av att avregleringar och privatiseringar alltid är av godo. har kanske institutionerna modifierat sin inställning något, men det är ingen större principiell förändring. Avregleringar och privatiseringar är fortfarande rättesnöret, men möjligare i varsammare och långsammare takt . Valfriheten för ett enskilt land att välja en annan väg för att nå målet, minskad fattigdom, är i praktiken obefintlig. Avreglering eller privatisering handlar dock i grunden om att flytta fram positionerna för dem som äger kapital på de globala marknaderna. Efter de ekonomiska sammanbrotten kunde utländska investerare lägga under sig östasiatiska banker, företag och naturtillgångar till underpriser efter devalveringar som tvingat fram. Samma sak sker på börserna över hela världen, där de snabba kursfallen utnyttjas av penningstinna placerare som kommer över aktier till extrapris. Detta är knappast en utveckling som bidrar till en mer jämlik värld. Inkomstskillnaderna har ökat mellan Nord och Syd, men också mellan människor i i-länder (t.ex. , , och ). Att hävda att avregleringar leder till minskade inkomstskillnader är således inte överensstämmande med verkligheten. Avregleringar har på många håll just varit orsaken till de kriser som uppstått. Ekonomen utrycker det så här (ur boken kasinot): En anledning till att Asienkrisen kommit att väcka så många frågor om det internationella systemets spelregler är att den på ett irriterande sätt ifrågasätter den nyliberala strömfårans påståenden. Denna uppfattning betonar att staten är skadlig medan marknaden är dynamisk, och att avregleringar släpper fram denna dynamik. Asienkrisen visade på motsatsen: det var de avreglerade marknaderna som var stötestenen, krisens centrum var den privata sektorn inte staten. Den hårda ekonomiska linje som och pådyvlat en rad länder (som villkor för att få lån) har inte tagit hänsyn till låneländernas betalningsförmåga eller vilka sociala och ekologiska effekter som t.ex. strukturanpassningsprogrammen orsakat. En enda politisk linje har gällt och det har inte funnits utrymme för avvikelser. En ensidig konditionalitet har inte heller lett till ekonomisk stabilitet. har av Internationella valutafondens medlemsländer hamnat i finansiella kriser av mer eller mindre allvarligt slag. fick vi även flera riktigt djupa kriser som i , och 19971998 och 2002. Om den strikta konditionaliteten hade varit bra borde fler länder ha lyckats tas sig ur sin skuldkris. Den amerikanska ekonomen har undersökt saken och kommit fram till att av 59 undersökta länder har upphört att ständigt hamna i betalningsproblem. FN:s handels- och utvecklingsorganisation (, on Trade and Development) har undersökt om det går bättre för fattiga länder som har strukturanpassningsprogram än för dem som inte har det. Undersökningen visar att oavsett om länderna följt den angivna politiken eller ej så är fattigdomen (mätt som andel av befolkningen som försöker klara sig på mindre än ). syn är att det måste vara varje lands val att självt få bestämma politisk inriktning och vilka verktyg som skall användas för att uppnå god ekonomisk politik. Regeringen har inte på ett tydligt sätt tagit ställning för en sådan inriktning och när i motion 2004/05:U279 föreslog en sådan inriktning valde utrikesutskottet (2004/05:UU8) att avslå förslaget utan motivering. bör i internationella sammanhang verka för att och inte påtvingar enskilda länder en viss form av ekonomisk politik, utan ge varje land frihet att självt få bestämma en ekonomisk-politisk inriktning som leder till minskad fattigdom. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.