mot · GT02MJ395 · 2005-10-02 00:00:00 — Utgångspunkten för livsmedelspolitiken är att konsumenternas intressen sätts främst. Kraven på livsmedelsproduktionen måste därför grunda sig på principerna om öppenhet, spårbarhet, redlighet och renlighet samt att en väl fungerande konkurrens finns. har i ett europeiskt perspektiv för höga matpriser. Bristande konkurrens är en av förklaringarna. För att förändra detta vill vi bland annat införa fri etableringsrätt för dagligvaruhandeln samt effektivisera den kommunala planprocessen. Den enskilde konsumenten har rätt att välja vilken vara hon eller han vill köpa. För att denna frihet skall vara verklighet, måste kraven på korrekt information vara absoluta. Det krävs ett tydligt ansvarstagande från dem som producerar och säljer livsmedelsprodukter och andra varor. Ytterst är det dock en myndighetsuppgift att säkerställa att konsumenterna får rätt information om de varor man köper. bör skärpa kontrollen av livsmedelsmärkningen. Höga skadestånd bör kunna utdömas för felaktig information. Politiken måste garantera konsumenterna riktig och tydlig information om sambandet mat och hälsa. Däremot skall politiker inte ta över den enskilda individens ansvar. Ansvaret för den egna hälsan ligger framför allt på individen själv. Samhällets viktigaste ansvar ligger i att på ett tydligt sätt informera om t.ex. behovet av kost och motion, inte minst till barn och ungdomar. Samhället skall också ansvara för att det finns relevant forskning och att den kunskap som denna forskning genererar når allmänheten. Vidare är det viktigt att det finns en fungerande vård för dem som lider av sjuklig fetma. Ofta finns här mycket svåra problem som individen inte kan lösa utan professionell hjälp. Konsumentperspektivet i EU:s jordbrukspolitik5 Pressa matpriserna genom skärpt konkurrens8 Rätten till säker och sund mat11 Livsmedelssäkerhet på nationell nivå12 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökad internationell samverkan för livsmedelssäkerhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ge ett helhetsansvar för livsmedelssäkerheten från jord till bord. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skärpt tillsyn av livsmedelsmärkning och ökade möjligheter till skadestånd vid märkning utan saklig täckning för påståendena. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om europeiskt och svenskt regelverk för information om mervärdesmat. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om statens roll vid livsmedelsmärkning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om effektivare konkurrenspolitik för dagligvaruhandeln.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om stärkt ställning för konkurrensintresset i plan- och bygglagen.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om fri etableringsrätt för dagligvaruhandel.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om ökat stöd till konsumentorganisationerna för granskning av och konsumentinformation om livsmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder inom WTO som syftar till att ett ökat konsumentskydd får en framskjuten plats.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om salmonellafria livsmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om breddat mandat för den europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om traditionella livsmedel. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om smajlmärkning som ett led i offentliggörande av livsmedelskontrollen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om informationsåtgärder kring fetma och folkhälsa.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att uppmärksamma nutritionsfrågor i äldreomsorgen.3 1 Yrkandena 6 och 10 hänvisade till NU. 2 Yrkandena 7 och 8 hänvisade till BoU. 3 Yrkandena 15 och 16 hänvisade till SoU. Medan mycket av jordbrukspolitiken bör spegla hur man bedriver en modern företagarpolitik för de areella näringarna, måste huvudsyftet med livsmedelspolitiken vara att stå på konsumenternas sida. sammanfaller naturligtvis jordbrukarnas, livsmedelsindustrins och konsumenternas intressen, men grunden för en liberal livsmedelspolitik är att slå vakt om konsumenternas intresse. Det betyder att kunna garantera mångfald och valmöjligheter för konsumenterna, att garantera säkra livsmedel och att motverka kartellbildningar och bristande konkurrens som leder till höga priser. Kraven på livsmedelsproduktionen måste därför baseras på principerna om öppenhet, spårbarhet, redlighet och renlighet samt en väl fungerande konkurrens. Dessa principer är förutsättningarna för en fungerande marknadsekonomi, där varje medborgare ges rätten till ett välinformerat val, men där hon får ta ansvar för den mat hon väljer att äta och den hälsa hon strävar efter. Det är också utifrån dessa principer som det kan skapas rimliga villkor för jordbrukare och andra livsmedelsproducenter. Ett fungerande samspel mellan konsumenter och producenter, där konsumenternas önskemål ligger till grund för produktionen, kan bara uppnås inom en marknadsekonomi. handlade livsmedelsfrågan främst om möjligheten att kunna äta sig mätt. fokuseras frågan alltmer på vad man kan och bör äta. Valfriheten har ökat. En svensk kan numera uppleva all världens matkulturer utan att åka utomlands. Livsmedelsmarknaden förändras och nya, tidigare okända, produkter tillkommer snabbt. Det är som regel positivt, men skapar också osäkerhet hos konsumenterna. Kunskapen om råvarorna har minskat och vägen mellan bonden och konsumenten har blivit längre. Få har insyn i hela produktions- och distributionskedjan. ställer konsumenten allt större krav på vad livsmedlen innehåller och hur dessa framställs. Alltfler kräver att maten skall vara prisvärd, hålla hög kvalitet och vara producerad under goda förhållanden för både djur, miljö och lokalsamhälle. Denna utveckling välkomnas av liberaler. Det är konsumentmakt i praktiken. Den starka internationaliseringen, den tekniska utvecklingen och EU-medlemskap har skapat en ny situation för de svenska konsumenterna. Utbudet av mat har på flera sätt blivit större, bättre och billigare, men konsumenten får också svårare att överblicka marknaden. Därför har konsumentens rätt till information en nyckelroll i konsumentpolitik. En väl fungerande marknadsekonomi förutsätter att konsumenten kan bilda sig en uppfattning om pris, kvalitet och produktionsmetoder för den mat man köper. I denna motion lägger fram ett antal förslag som bildar en sammanhållen strategi för en livsmedelspolitik på konsumenternas villkor. Vår allmänna konsumentpolitik beskrivs dessutom i en separat motion. Livsmedelsexport är ofta en viktig bas för utvecklingsländernas ekonomier. har länge verkat för att stärka frihandeln och minska i-världens handelshinder på detta område. I den överenskommelse som antogs av WTO-medlemmarna i gjordes flera viktiga framsteg i förhandlingarna kring jordbruksprodukter och den rika världen förband sig att minska sina subventioner och vid ett ännu icke fastslaget datum avveckla exportstöden inom detta område. Det är viktigt att detta genombrott förvaltas, nu närmast vid som äger rum i så att åtagandena inte vattnas ur utan att rättvisa handelsvillkor nu äntligen blir en del av den internationella jordbrukspolitiken. Målet måste vara att åstadkomma verklig frihandel utan tullmurar också för livsmedel. Med ökad import och export av livsmedel krävs dock nya vägar för att stärka konsumentinflytandet och livsmedelssäkerheten. bör verka internationellt i dessa frågor. Det finns åtminstone två viktiga delområden. För det första kan inom ramen för demokratibiståndet stödja framväxten av t.ex. oberoende konsumentorganisationer i nya demokratier. För det andra bör vi själva eller via t.ex. EU eller FAO stödja en förbättrad livsmedelssäkerhet och livsmedelskontroll i utvecklingsländerna. Det kan gälla möjligheten att bygga upp egna kontrollmyndigheter, utbildning i livsmedelssäkerhet och internationella kvalitetssystem men också frågor som rör arbetsmiljö. förekommer det t.ex. att bekämpningsmedel vid livsmedelsodling hanteras på ett helt oacceptabelt sätt, som inte bara skadar miljön utan också hotar livsmedelsarbetarnas hälsa. Detta bör ges regeringen till känna. Konsumentperspektivet i EU:s jordbrukspolitik Konsumentpolitiken är sedan Amsterdamfördraget ett självständigt politikområde inom EU. Det betyder att all verksamhet och politik som skall utformas och genomföras inom EU måste ta hänsyn till konsumenternas önskemål och behov. Ett stort problem är dock fortfarande att den politik som förs alltför sällan har satt konsumentperspektivet främst. Detta gäller särskilt inom jordbrukspolitiken. Den kraftigt specialiserade jordbruksproduktionen i har medfört negativa effekter på miljön och i några fall äventyrat människors hälsa. Metoderna har också rest allvarliga etiska frågor om förhållandet mellan människa och djur. har ett särskilt ansvar att driva på när det gäller djuretiska frågor både vad det gäller lagstiftning och när det gäller konsumentinformation. Den gemensamma jordbrukspolitiken är dessutom djupt osolidarisk mot tredje världen, och fortsatta reformer är nödvändiga. Vi måste ge utvecklingsländerna goda möjligheter att exportera sina produkter till vår marknad. Den jordbruksprotektionism som finns inom EU, och andra delar av världen, gör det omöjligt för utvecklingsländerna att få tillräckligt stor avsättning för sina produkter. Över hälften av EU:s budget används till jordbruksstöd, som jordbrukssektorn är väl skyddad mot konkurrens från utländska importörer. Detta får en mycket snedvridande och destabiliserande effekt i världsekonomin. EU-ländernas tullar och kvoter inom jordbruksområdet måste försvinna. skall verka för att konsumentintresset får större vikt än i förhållande till producentintresset i EU-samarbetet. Jordbrukspolitiken måste ändras till en livsmedelspolitik med inriktning på medborgarnas vilja och behov. vill därför att tillkännager för regeringen vad som i motion 2004/05:MJ332 anförs om att konsumentperspektivet skall lyftas in i målbeskrivningen för den gemensamma jordbrukspolitiken (CAP). Detta bör ges regeringen tillkänna, vilket vi yrkande på i motion 2004/05:MJ332. Därtill behövs en utvecklad landsbygdspolitik och enklare regler för företag. liberalerna anser att jordbruksföretagen skall behandlas som just företag. Jordbruksföretagen gynnas, liksom andra företag, av en förenkling av regler och byråkrati. betyder mycket för en levande och utvecklad landsbygd. Jordbruket är inte bara en producent av livsmedelsråvaror, vårt jordbruk vårdar viktiga delar av vårt kulturarv och kulturlandskap. Det behövs därför ett visst skattebetalt stöd även , men ingen separat jordbrukspolitik. Vi behöver en konsumentpolitik för maten, en företagarpolitik för jordbruksföretagen, en naturvårdspolitik för den biologiska mångfalden och ett riksantikvarieämbete för kulturarvet. bör ta täten i den omvandling av jordbruket som är på gång i . måste byta perspektiv i jordbruksfrågorna från producentintresse till konsumentintresse. Det är betecknande att det departement som ansvarar för konsumentfrågor heter . Underordningen av konsumentfrågorna under producentintresset måste brytas. Vidare bör ges ansvar för hela ledet när det gäller livsmedelssäkerheten, också de delar som t.ex. rör djurfoder som ligger på . Detta bör ges regeringen till känna. bör också driva på för att samma perspektivskifte sker i EU-samarbetet. Det är inte bara producenterna utan också konsumenterna, miljön och den globala solidariteten som skall sättas i blickfånget när en ny jordbruks- och landsbygdspolitik utformas. För oss liberaler är det en grundläggande utgångspunkt att den enskilde konsumenten har rätt att själv välja vilken vara hon eller han vill köpa. För att denna frihet skall vara en verklighet, måste kraven på korrekt information vara absoluta. Livsmedel och andra varor kommer till våra butiker från hela världen. Den höga graden av förädling av livsmedel gör det svårare för oss konsumenter att veta vad vi handlar. Allt är processat, förädlat och paketerat. Det är inte möjligt att smaka, lukta, klämma eller veta exakt vad som finns i en förpackning. Då återstår att läsa information: innehåll, ursprung, varumärke och andra symboler så som miljömärkning. En livsmedelsproducent har givetvis rätt att själv beskriva vad en produkt är, varifrån den kommit och hur den framställts. De olika märkningssystem som vuxit fram för att exempelvis beskriva en varas egenskaper ur hälso-, allergi-, miljö-, jämställdhets- eller solidaritetssynpunkt bör i första hand ses som ett konkurrensverktyg för producenter och återförsäljare och som en service åt konsumenterna. Den här typen av information underlättar för oss konsumenter att genom en mer medveten konsumtion påverka utbudet av produkter och tjänster. Samlad konsumentkraft är en stor maktfaktor och kraftkälla. Oavsett vad märkningssystemen syftar till måste dock alla påståenden kunna gå att bevisa. Det betyder att om någon saluför lokalt odlade grönsaker skall säljaren kunna bevisa detta. Om någon hävdar att deras produkter är miljövänligt odlade så måste detta vara korrekt. Om någon uppger att ett visst livsmedel inte innehåller palmolja måste detta bevisas. Det är också viktigt att beakta att livsmedelsmärkningen inte heller får förvirra eller förleda konsumenten. Det är viktigt att också beakta att många konsumenter inte har svenska som modersmål, varför tydliga symboler underlättar valet för dem. Ju fler olika märkningssystem som utvecklas, desto större blir också risken för att den samlade informationen blir svår för konsumenten att tillgodogöra sig. I första hand är detta ett ansvar för tillverkare och återförsäljare, men det kan också bli en myndighetsfråga. Det krävs ett enkelt och tydligt ansvarstagande från dem som producerar och säljer livsmedelsprodukter eller andra varor, men ytterst är det en myndighetsuppgift att säkerställa att konsumenterna får rätt information om de varor man köper. Detta uppnår vi genom att kontrollera att själva informationen är sann. Därför behövs ett välfungerande system för kontroll av märkningen, och bör skärpa kontrollen av livsmedelsmärkningen. Höga skadestånd bör kunna utdömas för felaktig märkning. Regeringen bör få i uppgift att se över regelverket så att en sådan skärpt lagstiftning är möjlig. Detta ges regeringen till känna. Det blir allt vanligare med nya livsmedelsprodukter som har hälsoeffekter. Denna s.k. mervärdesmat, eller functional food, kan utgöra en viktig del av förädlingen av svenska livsmedelsprodukter. Det är dock viktigt att ställa beviskrav på tillverkaren när sådana hälsoeffekter hävdas. anser att EU behöver en gemensam syn på hur sanningshalten i påstådda hälsoeffekter hos mervärdesmat bevisas och kontrolleras. diskuteras på EU-nivå att tillåta uttalanden om att livsmedel kan minska riskfaktorer för viss sjukdom, något vi anser är bra så länge som säkerhets- och beviskraven håller tillräcklig nivå. finns det dock ingen gemensam EU-lagstiftning som reglerar hälsopåståenden för mervärdesmat, och bör arbeta för att påskynda att regelverket kommer på plats. I finns nu en branschöverenskommelse (egenåtgärdsprogram) som är avsett att komplettera lagstiftningen och verksamheten hos myndigheter som t.ex. , /KO och . Regeringen bör dock begära att ser över om ytterligare åtgärder behövs för att underlätta för utveckling och marknadsföring inom detta område. Detta ges regeringen till känna. Eftersom märkningssystemen är ett konkurrensverktyg bör staten vara mycket återhållsam med att direkt engagera sig i nya märkningsformer. Däremot kan staten spela en roll genom att underlätta för internationell samverkan om märkning och tillsyn av märkningen. bör verka för att underlätta utvecklingen av gemensamma regler för livsmedelsmärkning inom EU. Med tanke på den ökande internationella handeln är det naturligt att arbeta för ett samarbete i märkningsfrågor världen över. Förutom den frivilliga märkningen, som kan underlätta konsumenternas val av livsmedel, är obligatorisk märkning av livsmedel vad avser faktorer som påverkar säkerhet och hälsa av stor vikt. Detta gäller t.ex. innehållsförteckningarna som måste vara tydliga. Speciellt viktigt är märkning som skyddar de konsumenter som behöver undvika vissa livsmedel, t.ex. livsmedelsallergiker och andra födoämnesöverkänsliga. Regelverket för märkning av livsmedel som innehåller kända livsmedelsallergener bör ses över med tanke på ett antal incidenter där allergiker inte enkelt har kunnat upptäcka att produkter t.ex. innehåller nötter. Märkningen av de allvarligaste matallergenerna, såsom soja, nötter m.m. bör vara i form av symboler, företrädesvis utformade på ett likartat sätt inom hela EU. Detta bör ges regeringen till känna. Märkningen bör också vara sådan att den tar konsumenters oro på allvar. Därför är det positivt att EU nu utvecklat regler för märkning av livsmedel baserade på genmodifierade grödor. Om EU inte kan förhindra import av kött producerat med tillväxthormoner bör även sådant kött märkas. Grunden för märkning bör dock vara att den med rimliga ansträngningar skall kunna kontrolleras. Därför bör effekterna av denna del av utvärderas . Beroende på i vilken utsträckning genmodifierad mat introduceras på marknaden och vilka konsumentkrav som uppstår är det tänkbart att producenterna i allt större utsträckning väljer en s.k. negativ märkning, alltså att de märker varor som inte är baserade på genmodifierade grödor. Så länge producenterna kan bevisa sitt påstående bör en sådan märkning inte hindras. Pressa matpriserna genom skärpt konkurrens Den totala prisnivån i är betydligt högre än i övriga EU. senaste kartläggning på området, rapporten , matpriserna och konkurrensen (2004:2), bekräftar att den allmänna prisnivån för varor och tjänster avsedda för privat konsumtion ligger över genomsnittet i EU (före utvidgningen). Uppemot hälften av den generella prisskillnaden gentemot övriga EU före utvidgningen skulle enligt kunna elimineras med bättre konkurrens. Tack vare nya aktörer på marknaden har konkurrenstrycket ökat på de svenska matpriserna, men är det stor skillnad mot exempelvis priserna i . En aktuell kartläggning pekar också på att bristande konkurrens följs av hög lönsamhet både i detaljist- och grossistleden inom dagligvaruhandeln. För att ge människor större frihet måste ett viktigt led i politiken vara att se till att konsumenterna inte tvingas betala för höga priser för maten, som utgör en så stor del av hushållens konsumtion. Målet kan inte vara att framför allt få en utveckling mot att man via försämring i kvaliteten skapar ett antal lågprismärken utan att man genom en ökad konkurrens får mer prisvärd mat inom alla områden. Dagligvaruhandeln i kännetecknas fortfarande av betydande koncentration, och de stora detaljhandelsblocken bedriver partihandel, distribution och detaljhandel integrerat. Den konkurrens som ibland tycks finnas genom det stora antalet butiksnamn är till stor del skenbar. För att marknaden skall fungera måste antalet aktörer bli fler, antingen genom nyföretagande eller genom att fler utländska aktörer etablerar sig på marknaden. Detta kan underlättas genom effektiv konkurrenspolitik och genom att kommunerna underlättar för nyetableringar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Lokala uppstickare till de tre största kedjorna hindras av oligopolsituationen i grossistledet, men framför allt av att det är svårt att starta ett nytt företag i . Snåriga regler som är anpassade efter storbolagen gör att det är oerhört krävande för den enskilde att sätta sig in i regelverket. Många upplever företagandet i som för dyrt och krångligt. Lokala producenter, som oftast inte har så stora volymer, har svårigheter att komma in i butikskedjor och få avsättning för sina produkter. En viktig orsak till den bristande konkurrensen inom detaljhandeln är att kommunerna tillämpar sitt planmonopol i (PBL) på ett sätt som gör att det finns för få attraktiva butikslägen där det är tillåtet att sälja livsmedel. De kommunala detaljplanerna kan vara olika detaljerade angående vilken verksamhet som tillåts på en viss fastighet. Exempelvis kan vissa planer hålla sig till att ange var handel får ske, medan andra använder mer detaljerade termer som detaljhandel. I vissa planer anges också vilken typ av varor som får och inte får hanteras på fastigheten, t.ex. handel, dock ej livsmedel. Vi anser att PBL måste ändras så att kommunerna får ökad skyldighet att beakta konkurrensintresset. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. finns för få lägen där ny detaljhandel kan etableras och de lägen som anges i planerna är ofta för oattraktiva. Många kommuner är oskickliga på att bedöma butikernas behov av butiksyta, trafikorienterade lägen och rationell varuhantering. Genom en i princip fri etableringsrätt för dagligvaruhandel skulle sannolikt fler ändamålsenliga butikslägen användas. Detta skulle ge mer livskraftiga butiker och sannolikt fler bostadsnära butiker, eftersom kommunerna varit snåla med mark i bostadsområden, men generösa med mark i externa lägen. Fri etableringsrätt skulle alltså kunna få trenden att handeln flyttar ut från städerna att avta. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den kommunala planprocessen behöver på många håll effektiviseras och handläggningstiderna kortas. En rationell och smidig planprocess gör att nya aktörer lättare kan etablera sig på en ort, vilket i sin tur vässar konkurrensen och sätter press på priserna. Vi anser att detaljplanerna bör vara mycket tillåtande när det gäller att öppna nya dagligvarubutiker. Principen skall vara att om inte mycket allvarliga skäl föreligger så skall bygglov beviljas för dagligvaruhandel. I de fall en nyetablering medför trafikproblem skall kommunen i gengäld kunna kräva att den som får bygglov också skall finansiera nödvändiga trafikinvesteringar. För en fungerande konkurrens måste också den internationella handeln stärkas. I en öppen handel över gränserna blir det arbete som utförs inom ramen för samarbetet i EU och för gemensamma riktlinjer, enkla rättsregler och tydlighet för konsumenterna, mycket viktigt och bör prioriteras av svenska myndigheter. ser vi en utveckling mot att de stora kedjorna i allt större utsträckning ökar sitt utbud av egna varumärken. Detta har inte på något uppenbart sätt lett till någon allmän prissänkning men har i många fall minskat utbudet av konkurrerande märken. Det minskar också kundens möjlighet att utläsa vem som har producerat varan. Om man t.ex. vill välja bort produkter från en producent som man anser har uppträtt oetiskt går detta inte eftersom producenten inte är namngiven på de egna varumärkena, i gengäld kan man inte heller gynna en producent som man har positiv erfarenhet av. förslag om att öka stödet till konsumentorganisationerna skulle också öka den oberoende granskningen av utvecklingen på livsmedelssektorn och därmed också underlätta debatten kring denna ganska genomgripande förändring av livsmedelsmarknaden som pågår. har engagemanget för mat- och hälsofrågor bland konsumenterna ökat. Inte bara slutproduktens kvaliteter är avgörande för vad man köper. Miljöintresset, som också har skapats av medvetna frivilligorganisationer, har väckt näringslivet och konsumenterna har upptäckt att de själva kan välja en uthållig och hållbar utveckling genom sina val. De etiska frågorna håller nu på att komma i fokus. Alltfler konsumenter blir medvetna och tar ett ökat eget ansvar. Därför behövs ett organiserat, frivilligt, engagemang av konsumenterna. vill se till så att en större del av de resurser som läggs på myndigheter och verk fördelas till det civila samhället.