mot · GT02N3 · 2005-10-17 00:00:00 — I finns inledningsvis en formulering om att regelverken för handel ska främja en hållbar utveckling. Ministermötet i satte också i gång processer som ska värdera sambandet mellan handel och miljö. Men miljörelaterade frågor har i princip ingen plats i de nu pågående förhandlingarna. finns det en rad kopplingar mellan handel och miljöfrågor. Detta gäller exempelvis subventioner till jordbruk och fiske, överutnyttjande av livsviktiga resurser, om att miljökrav används som s.k. icke-tariffära hinder, m.m., som utöver att vara utvecklingshämmande också skadar miljön. På miljöområdet är det främst förhållandet mellan och de olika internationella miljöavtalen som är avgörande. sägs avtalen vara ömsesidigt stödjande. Regeringen anger i sin skrivelse att det inte finns några motsättningar mellan och de internationella miljöavtalen. menar dock att alla globala regelverk måste underordnas miljöavtalen, så även multilaterala handelsregler. Miljön måste få företräde framför handelshänsyn. En hållbar hantering av miljön är ett mål i sig. Handel däremot är ett verktyg och inte ett mål. Särskilt tydligt blir detta när det handlar om patent på genmaterial inom Trips och konventionen om biologisk mångfald, CBD. bör därför genom EU driva att diskussionerna kring handel och miljö leder till att WTO klargör handelsregelverkets underordnade roll gentemot multilaterala miljööverenskommelser. Av detta följer även att WTO:s tvistlösningsmekanism inte ska kunna ha mandat att ta upp fall som rör sådana miljööverenskommelser. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Trips (Agreement on Trade Related Intellectual Property Rights) omfattar immaterialrätt, exempelvis patent och copyright. En viktig fråga inom ramen för handlar om Trips och folkhälsan. De strikta regler som införts med innebär att tillgången till billiga mediciner runtom i världen har minskat avsevärt. Bland annat UNDP menar att patentavtalet Trips är obalanserat och att de som främst tjänar på detta är läkemedels- och bioteknikföretag i den rika delen av världen. Särskilt uppmärksammad har frågan blivit på grund av dess betydelse för tillgång till aidsmediciner i fattiga länder. Trips tillåter i och för sig tvångslicensiering, vilket innebär att ett land, förutsatt att vissa strikta villkor uppfylls, får rätt att tillverka mediciner även utan tillstånd från den som innehar patentet. Dock har man inte rätt att exportera dessa produkter vidare, vilket försvårar möjligheten till mer omfattande produktion. En temporär, kritiserad, lösning på detta antogs alldeles före ministermötet i , men denna lösning har inte permanentats. Av regeringens skrivelse kan lätt intrycket ges att de problem som tidigare funnits är lösta, och att det nu bara handlar om teknikaliteter med att införa en lösning i . Ett förslag till reformer i fråga om Trips och läkemedel har lagts fram av bl.a. en rad . Detta förslag har EU tyvärr valt att inte stödja. För den som vill veta hur ställer sig till förslaget ger inte skrivelsen någon ledning. Detta är förvånande då den i övriga fall har en hög profil, särskilt när det gäller frågor som berör kampen mot hiv/aids. Frågans vikt understryks dessutom av det faktum att ett av millenniemålen omfattar just stoppad spridning av hiv/aids. Svensk politik för global utveckling ska vara samstämmig, och det gäller även agerande inom handelspolitiken. Regeringen bör därför med kraft verka för att viktiga mediciner blir tillgängliga för människor i fattigare länder med svag produktionskapacitet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Frågan om förhållandet mellan och konventionen om biologisk mångfald återfinns som tidigare omnämnts även den på agendan för Doharundan. Den genetiska resurspoolen finns till i syds länder, medan patenten på dem till innehas av stora företag i nord. Detta är ett flagrant exempel på obalansen i ekonomisk styrka och förhandlingsposition, då företag från nord exploaterar resurser i syd och använder sig av patent som helt enkelt är orättfärdiga. Hela idén om att kunna ta patent på livsformer, bakterier och t.o.m. sjukdomar är märklig och har skadat utvecklingsförmågan hos utvecklingsländer i syd. Vi menar att konventionen om biologisk mångfald ska vara överordnad Trips, i likhet med vad som i övrigt anförs i motionen om att alla miljöavtal ska vara överordnade WTO:s avtal. Patenträtten bör över huvud taget revideras så att livsformer eller biologiska spontana processer aldrig ens kan patenteras. I idealfallet borde inte frågor som har med patenträttigheter att göra ligga inom ramen för WTO, utan hanteras av (), det FN-organ som har hand om dessa frågor. Men när så inte är fallet borde ett minimikrav ändå vara att Trips reformeras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. WTO:s tvistlösningmekanism är en av de allra starkaste påtryckningsmekanismerna som det internationella samfundet har gentemot ett enskilt land. Men ett av problemen är att den är ett instrument främst för de resursstarka länderna. Dessa har störst möjlighet att driva fall, drabbas minst av sanktionerna och har dessutom störst möjlighet att köpa sig fria från dem. Regeringen förefaller i sin skrivelse vara nöjd med hur WTO:s tvistlösningsmekanism fungerar. Man anger exempelvis att små handelsnationer har en möjlighet att hävda sig i handelstvister med större och rikare länder. Men enligt UNDP:s senaste har ännu inte något enskilt land i lagt fram ett fall inför WTO och det absoluta flertalet mål har initierats av ekonomiskt starka länder med god utsikt att vinna. Som intäkt på att tvistlösningsmekanismen fungerar anför regeringen i sin skrivelse att antalet fall ökar. Orsak-verkansambanden är dock inte tydligt utredda detta kan ju även tyda på att antalet tvister ökar, och inte bara anmälningsbenägenheten eller förtroendet för domstolen. För att undkomma problemet kan en lösning vara att WTO:s domstol bara skulle kunna utdöma böter som sanktion. Ett annat förslag är att utvecklingsländer ska kunna införa strafftullar kollektivt mot ett land som bryter mot reglerna. Vidare måste handelsrelaterade miljöfrågor hanteras av miljökunniga personer utanför WTO och inte av de handelsjurister utan miljökompetens som finns i WTO:s tvistlösningspanel. Generellt sett måste också offentligheten inom panelen öka. Såsom tidigare anförts menar vi att internationella avtal på miljöområdet ska vara överordnade WTO:s avtal. Samma sak gäller även för om arbetstagares rättigheter. På papperet är WTO en med internationella mått mätt demokratisk organisation, med principen ett landen röst. Men en av de allra starkaste invändningarna mot WTO har varit dess interna funktionssätt, inte bara dess resultat. Bland annat har påpekats att ordförandena i de olika förhandlingsgrupperna varit partiska, att reella förhandlingar har förts med bara några få medlemmar inbjudna, att dokumentation från möten har varit bristfällig och att utkast till deklarationstexter har kommit för sent för att alla medlemsländer ska ha hunnit analysera texterna ordentligt innan beslut fattats. Förhandlingssvaga delegationer med få tjänstemän har inte kunnat bevaka alla sidoförhandlingar och klagat över att många förhandlingar dessutom läggs . Ytterligare problem är de s.k. grönrumsförhandlingarna där bara de rika länderna deltar och sekretariatets partiska agerande. Regeringen anger i sin skrivelse att den verkar för ökad öppenhet i WTO, med ökad insyn, fullständig information även om informella samråd samt ökade möjligheter till deltagande. Detta är ansträngningar varmt stöder. menar vi att förändringarna måste gå djupare än så man måste gå till botten med WTO:s demokratiunderskott. Akut måste en rad systemfel inom organisationen angripas för att den ska kunna fungera med en dålig organisation ökar risken för att även avtalen blir dåliga. Exempelvis bör alltid enbart formella och protokollförda möten kunna utgöra underlag för förhandlingar. Sekretariatet måste vidare agera opartiskt. Ordföranden i olika förhandlingsgrupper vid kommande ministermöten ska utses av en relevant kommitté (förslagsvis trade negotiation committee) och inte av sekretariatet i samarbete med värdlandet. WTO bör vidare anamma FN:s sätt att ta fram deklarationstexter, där ordföranden enbart sammanställer olika ändringsförslag och inte som i WTO själv tolkar var det största samförståndet ligger. Detta bör ges regeringen till känna. Vidare innebär den överlastade agendan också en demokratibrist som många länder påpekat och reagerat på. Alltför många frågor behandlas på alltför . Många länder kräver en långsam anpassning och har svårt att hålla takt med de resursstarka när det gäller att överblicka alla regelkonsekvenser på alla områden. När det gäller den nationella demokratiska förankringen av regeringens arbete med WTO-frågor anför vi följande: har tidigare begärt att regeringen, för att stärka arbetet i kring WTO-frågor, inför varje ministerkonferens i WTO ska informera och ha en dialog med ledamöter genom att ge ut en skrivelse och hålla ett möte för att diskutera sina positioner. Regeringen har i och med EU-medlemskapet lämnat över makten att förhandla inom WTO till i samråd med den s.k. 133-kommittén. Just för att denna överlämning skett menar vi att det är än mer angeläget att regeringen bättre förankrar sina ståndpunkter i EU-frågor på hemmaplan, genom ett utökat och förbättrat samråd med riksdag och folkliga organisationer. har också, senast i vårens betänkande om handelsfrågor (2004/05:NU11), efterfrågat just en regelbunden samlad rapportering kring WTO-frågorna. Vi upprepar vårt krav på en kommande skrivelse i denna motion. Även om det naturligtvis är omöjligt att i en skrivelse utförligt och i detalj behandla alla de frågor som behandlas inom WTO finns det också all anledning att får en skrivelse som ger en tydligare bild av regeringens ståndpunkter i kortare perspektiv än i den nu föreliggande skrivelsen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. viktigaste synpunkt är att det har varit ett alltför stort glapp i tiden mellan denna redovisning av arbetet i WTO jämfört med den förra skrivelsen Öppen handel-rättvisa spelregler som kom 1999. I relation till det stora intresse som frågorna rönt har regeringens val och prioriteringar på ett systematiserat sätt behövts framföras oftare. Vad gäller skrivelsens utformning menar vi att det finns en tydlig förändring när det gäller hur världshandeln framställs i den aktuella skrivelsen. Noteras kan en mer försiktig hållning och mer avvägda formuleringar på områden där kritiken varit som kraftigast som förflutit. I mellantiden har antagit en ny politik för global utveckling och säkert spelar tillkomsten av denna en avgörande roll för ordval och inriktning i den nya WTO-skrivelsen. Dock kvarstår ofta framförda kritik om det uppenbara glappet mellan den retorik som finns om samstämmighet mellan svenska politikområden för en global och hållbar utveckling och det faktiska skeendet inom världshandeln. I det följande lämnas mer specifika synpunkter på den nu föreliggande skrivelsens innehåll och utformning. I den föregående skrivelsen fanns pedagogiskt synliga rutor om regeringens bedömningar tvärs genom hela texten. I denna skrivelse är endast de avsnitt som behandlar sakpolitiska ställningstaganden som blir markerade med rubriken och agerande. Men den kanske största bristen i hela skrivelsen är just det agerande som inte redovisas och att regeringens mål och agerande och EU:s mål inte alltid jämförs tydligt. Det bör framgå mycket tydligare att röst i WTO-förhandlingarna de facto framförs av . Just vad ordvalet beträffar kan det för många läsare vara oklart vad det ofta använda begreppet öppen handel står för. Menas med det avreglerad handel eller en öppet mer tillgänglig handel för alla typer av länder och ekonomier? Likaså saknas ibland ett politiskt mer klargörande språk om vad vissa svepande begrepp, i stil med strukturell omvandling egentligen innebär. Vidare är det för kunskapens och debattens skull av stor pedagogisk och demokratisk betydelse att rena facktermer förklaras och att innehållet i vissa delfrågor spaltas upp tydligare. Tyvärr lämnas läsaren nu ensam med att försöka förstå vad leveranssätt inom Gats står för, eller vad exempelvis icke-tariffära handelshinder kan betyda. En fylligare ordförklaring i slutet, eller fotnoter, hade varit på sin plats för ökad klarhet och möjlighet till debatt och korrekta ställningstaganden. Oavsett vilket slutresultatet blir av Doharundan finns det all anledning att inte hasta vidare med nya förhandlingar och avtal, utan att i stället ta tillfället i akt att se över det samlade resultatet av WTO så här långt. Såväl antalet medlemmar som antalet områden inom WTO har vuxit dramatiskt . Avtalens effekter måste utvärderas bättre, såväl ur social som ur miljömässig och ekonomisk synvinkel. Ytterst måste det vara utvecklingseffekterna, och i vilken grad avtalen bidrar till att uppfylla millenniemålen, som ska vara vägledande när avtalen utvärderas. De avtal som redan ingåtts måste ses över och förändras där så behövs. Det finns också anledning att se över WTO:s förhållande till andra internationella organ och tydligare definiera att WTO primärt ska ägna sig åt rena handelsfrågor och inte ta sig in på andra domäner, exempelvis patentlagstiftningen genom Trips. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Även frågor som rör WTO:s framtida funktionssätt måste angripas. Dessa har aktualiserats genom den rapport (Sutherlandrapporten) som av en arbetsgrupp lades fram inför WTO tidigare i vår. I idealfallet skulle det här kunna leda till en process i riktning mot en demokratiskt bättre fungerande världshandelsorganisation. De förslag till åtgärder som presenteras i Sutherlandrapporten rimmar dock delvis illa med dem skulle vilja se. 6Bilaterala avtal, EPA Att WTO inte har lyckats balansera renodlad ekonomisk makt med rättigheter och jämlika förhållanden mellan medlemmarna, och att dess arbete blivit utdraget, har lett till att organisationens ställning som central arena för handelspolitiken utmanas genom att alltfler bilaterala och regionala avtal sluts. Visserligen menar regeringen att dessa regionala avtal sker i samstämmighet med WTO. Men intrycket är snarare att man går vid sidan av WTO och ser om sitt hus och sina förmåner genom att skriva snabbare bilaterala avtal. inledde EU förhandlingar med de 78 AVS-länderna (, och Stillahavsländerna) om handels- och samarbetsavtal, s.k. ekonomiska partnerskapsavtal, EPA (Economic Partnership Agreement). Tanken bakom dessa avtal sägs vara att de ska gynna en hållbar utveckling och bidra till att fattigdomen bekämpas. finns en oro för att EPA i stället kommer att leda till försämrade möjligheter att bekämpa fattigdomen i AVS-länderna. har i betänkande 2004/05:NU11 gett uttryck för tveksamhet i fråga om de bilaterala och regionala avtalens konsekvenser rent generellt. Bland kritikerna återfinns den brittiska regeringen, som kritiserat de pågående förhandlingarna och i stället krävt att AVS-länderna i större utsträckning själva ska få bestämma hur de behöver för att öppna sina marknader och hur omfattningen av dessa marknadsöppningar ska se ut. EU däremot, menar man, måste öppna sina marknader helt för utvecklingsländerna. Vidare vill man inte heller att Singaporefrågorna ska föras in bakvägen genom att aktualiseras i de ekonomiska partnerskapsavtalen. För dessa åsikter har den brittiska regeringen fått skarp kritik från kommissionen, som ingalunda anser att förhandlingsmandatet borde ändras. har tidigare uttryckt förståelse för att EPA-avtalen måste utformas som asymmetriska avtal att AVS-länderna inte ska behöva öppna sina marknader lika mycket som EU-länderna. Däremot menar man att detta bara ska ske . För att Europeiska partnerskapsavtalen verkligen ska bli utvecklingsinriktade, och för att den verkligen ska visa allvar med utveckling och fattigdomsbekämpning, borde , till att börja med, stödja den brittiska regeringens initiativ. Detta bör ges regeringen till känna. Regeringen bör slå vakt om skapandet av multilaterala och heltäckande handelsavtal. 7Företags sociala och miljömässiga ansvar När handeln mellan länder ökar, ökar också avståndet mellan konsument och producent. Det blir då allt svårare för konsumenten att veta under vilka villkor varorna produceras. Miljö- och rättvisemärkning utgör viktiga instrument för att underlätta för de konsumenter som vill handla produkter som är tillverkade på ett etiskt och miljömässigt försvarbart sätt. Deras val utgör också viktiga signaler till producenterna. som den enskilde ofta kan och vill ta ett ansvar, måste också ett övergripande ansvar tas av både politiker och företag. Så som ekonomin har utvecklats , med bl.a. färre handelshinder, har stora företag fått alltmer ökad makt och frihet. Det har t.ex. blivit allt enklare för företag att flytta sin verksamhet till länder där produktionskostnaderna kan hållas låga, bl.a. på grund av lägre löner och sämre arbetsförhållanden. Ett grundläggande problem är att de nationella rättssystemen inte klarar av att skapa de spelregler som behövs samt upprätthålla sanktioner mot dem som bryter mot reglerna. Detta gäller i synnerhet för företag med verksamhet i flera länder, transnationella företag. I regeringsskrivelsen anges att företags sociala och miljömässiga ansvar utgör en central del av regeringens utrikes- och handelspolitik. En rad olika initiativ nämns i skrivelsen som exempel på arbete där arbete med företags ansvar står i centrum, bl.a. riktlinjer för multinationella företag, med nationella kontaktpunkter som arbetar för att riktlinjerna efterlevs, samt FN:s Global Compact. I finns även motsvarigheten Globalt ansvar. Problemet med dessa initiativ är dock bl.a. att de är frivilliga. är det kanske de företag som har sämst meriter på området som borde granskas hårdast, men dessa kommer man inte åt den frivilliga vägen. har tidigare i betänkande 2004/05:NU11 fastslagit att ska verka för att en internationell uppförandekod av bindande natur inrättas. Detta är välkommet. Mot bakgrund av de problem som finns med att hålla i synnerhet transnationella företag ansvariga är det nödvändigt att initiativ tas för bindande regler för dessa. borde därför stå som ett gott föredöme och verka pådrivande internationellt för att FN ska utarbeta sådana internationellt bindande regler. Detta bör ge regeringen som sin mening till känna. Glädjande är dessutom att regeringen anser att det är en självklarhet att staten ska vara ett föredöme i att främja social och miljömässig hänsyn och att man inlett ett arbete med detta inom bl.a. offentlig upphandling och statlig ägarpolitik. Det är viktigt att också det offentliga tar sitt ansvar och i sin upphandling försäkrar sig om att respekten för fackliga och politiska rättigheter garanteras i produktionen av varor och tjänster till offentlig konsumtion. Genom att offentlig sektor själv jobbar med företags ansvar premieras duktiga företag genom ökad efterfrågan och kraven på näringslivet blir också mer trovärdigt. Detta arbete kommer att följa noggrant. Detta går i korthet ut på att alla subventioner till bomullsproduktion ska tas bort. är en förkortning för Everything But Arms och är ett initiativ till tullfrihet till EU för MUL-länderna, dvs. de länder som FN betecknar som minst utvecklade. ger tullfrihet för export av alla varor utom vapen, dock gäller för vissa jordbruksvaror övergångsperioder. Tulleskalering innebär att tullarna stiger i takt med varans förädlingsgrad. Detta innebär att höga tullar skärs ned mer, procentuellt sett, något som leder till att tullsänkningarna för fattigare länder blir större i absoluta tal. WTO-medlemmarna har enats om att detta ska vara den ledande principen för utecklingsländernas tullsänkningar i förhållande till industriländer. Det innebär att de fattigaste inte helt ska behöva leva upp till samma krav som de rikare länderna. Icke-tariffära handelshinder är handelshinder som inte är tullar, exempelvis kvoter. Leveranssätt 4 omfattar tillfällig rörlighet för personer. EU:s förslag om benchmark, d.v.s. nivåer för åtagandena, går ut på att man ska överge de bilaterala Gatsförhandlingarna och därmed i praktiken de enskilda ländernas rätt att själva bestämma sina åtaganden. I stället ska man förhandla fram en gemensam nivå på åtagandena.