mot · GT02Ub1 · 2005-09-16 00:00:00 — föreslog, att det skulle krävas lägst betyget Godkänt i svenska och engelska och dessutom lägst betyget Godkänt i av de gymnasiepoäng som slutbetyget omfattar samt godkänt gymnasiearbete. Regeringens motivering för att inte kräva lägst betyget Godkänt i svenska och engelska är bl.a. att det skulle minska gruppen sökande, som kan antas, och riskera att öka den sociala snedrekryteringen. Vi menar att detta är ett defensivt resonemang. Den allra viktigaste åtgärden för att minska den sociala snedrekryteringen är att förbättra gymnasieskolan så att fler går ut med godkända betyg. anser att kunskaper i svenska och engelska är centrala för samtliga högskoleutbildningar. Vi föreslår därför i likhet med och flertalet remissinstanser, att det för grundläggande behörighet ska krävas lägst betyget Godkänt i svenska A och B och engelska A. Den som inte har Godkänt i dessa ämnen eller i tillräckligt många andra ämnen, som krävs för grundläggande behörighet ska naturligtvis ha möjlighet att komplettera sina betyg i vuxenutbildningen. föreslog att den s.k. 25:4-regeln skulle avskaffas, dvs. att den som är och har arbetslivserfarenhet får grundläggande behörighet, om han/hon har kunskaper i svenska och engelska som motsvarar gymnasieskolan. Regeringen föreslår emellertid att 25:4-regeln ska finnas kvar. vill slå vakt om principen att alla som har erforderliga förkunskaper ska vara behöriga att söka till högskolan. Förkunskapskraven bör vara så enkla, tydliga och likvärdiga som möjligt. Det är viktigt att äldre med yrkeserfarenhet kan studera vid universitet och högskolor, inte minst eftersom en heterogen studentgrupp kan vara positivt. Vuxenutbildningen måste därför ge människor utan avslutad gymnasieskola möjligheter att komplettera sin utbildning. Äldre som skaffat sig utbildning på annat sätt än genom att gå i gymnasieskolan eller vuxenutbildningen, bör sålunda kunna få sina kunskaper validerade eller dokumenterade genom prövning. föreslår, som ovan framgått, enhetliga behörighetsregler, som gäller för grundläggande behörighet för samtliga sökande. Människor med kunskaper och erfarenheter som dokumenteras på annat sätt än genom betyg, kan antas inom ramen för de av högskolorna själva beslutade kriterierna. Regeringen sätter förkunskapskraven lågt, även när det gäller den särskilda behörighet som ska gälla för olika utbildningar. De nuvarande s.k. standardbehörigheterna upphävs, och regeringen tar inte heller ställning till förslag med områdesbehörigheter. delar regeringens bedömning, att det för utbildningar som leder till yrkesexamen bör finnas centralt fastställda behörighetskrav. Detta är viktigt för att garantera rättssäkerhet och likvärdighet och för att blivande studenter under sina gymnasiestudier ska kunna få information om vilka krav som gäller. Vi anser emellertid, att de områdesbehörigheter som föreslog som särskild behörighet, kan vara en lämplig utgångspunkt för fortsatt arbete. I dessa kan anges krav t.ex. på godkända betyg i andra moderna språk än engelska och/eller i matematik och samhällsvetenskapliga ämnen. Det går visserligen inte att säga exakt hur dessa särskilda behörighetskrav ska utformas, eftersom arbetar med att utveckla nya kursplaner, betygskriterier och ämnesbetyg. Men redan nu föreslår vi att principen om områdesbehörigheter slås fast. Målet med en sådan reform är att se till att behörighetsreglerna sänder rätt signaler till eleverna i gymnasieskolan, dvs. att det lönar sig för dem att läsa fördjupningskurser och ämnen som är relevanta för den utbildning de vill läsa på högskolan. Med bättre förkunskaper får studenterna bättre förutsättningar att klara sin högskoleutbildning. Vi anser att det borde vara självklart att som särskild behörighet kräva godkänt gymnasiebetyg i de större språk som ska studeras på högskolan, t.ex. tyska, franska och spanska. Högskolorna ska inte behöva anordna nybörjarkurser i dessa större moderna språk. Vi anser också, att det som särskild behörighet till flera längre utbildningar i högskolan bör krävas lägst betyget Godkänt i ytterligare ett främmande språk utöver engelska. Detta är viktigt i vår alltmer internationaliserade värld. Det skulle också motverka den tendens som både och uppmärksammat, nämligen att elever i gymnasieskolan i allt större utsträckning väljer bort språk. I områdesbehörigheterna bör det också ingå krav på lägst betyget Godkänt i C- eller D-kursen i matematik för utbildningar inom det naturvetenskapliga och tekniska området. Vi föreslår slutligen att lärosätena själva ska ha rätt att för olika utbildningar ställa högre krav på särskild behörighet än de generella krav som fastställs av . Därigenom får lärosätena möjlighet att profilera sin utbildning och anta motiverade och väl förberedda studenter. På så vis kan också kvaliteten i den högre utbildningen höjas. föreslog att av platserna skulle fördelas på grundval av betyg, av platserna på grundval av resultatet på högskoleprovet och av platserna skulle fördelas på grundval av urvalskriterier som beslutas av den enskilda högskolan. Vidare skulle s.k. meritämnen ge extra poäng vid urval till sökta utbildningar. anser att förslag i stort sett innebär en god avvägning mellan olika urvalsprinciper. Regeringen följer förslag endast i fråga om slopandet av urvalsgrunden arbetslivserfarenhet i kombination med resultatet på högskoleprovet. Dessutom föreslår regeringen att universitet och högskolor ska få bestämma vilka urvalsgrunder som ska gälla för högst av de platser som vänder sig till nybörjare. För övrigt ska samma fördelning mellan de olika grupperna tillämpas som , dvs. minst en tredjedel på grundval av betyg och minst en tredjedel på grundval av resultatet på högskoleprovet. anser att lärosätena bör få större frihet att själva besluta vilka urvalsgrunder som ska tillämpas, under förutsättning att förkunskapskraven inte blir lägre än de generella. Därigenom får högskolorna ännu större möjligheter att ge sin utbildning en egen lokal profil och att ställa de krav på förkunskaper som de tycker studenterna behöver ha för att kunna tillgodogöra sig utbildningen. Vi finner förslag väl avvägt och föreslår att antagningen till av platserna görs på grundval av betyg, att antagningen till av platserna görs på grundval av resultatet på högskoleprovet och att högskolorna själva får avgöra hur stor andel som ska antas på grundval av högskolans egna urvalsregler. Det kan innebära särskilda prov och tester, validering av kunskaper av betydelse för utbildningen m.m. Däremot ska urval inte kunna göras på grundval av etnicitet, kön eller genom lottning. föreslog s.k. meritämnen för olika utbildningar, dvs. ämnen som inte är obligatoriska men som ger meritpoäng i urvalsprocessen. Enligt vår uppfattning är det angeläget, att de blivande studenterna har så goda förkunskaper som möjligt både i de ämnen som de vill studera och i ämnen som är relevanta för den sökta utbildningen. Därigenom kan högskoleutbildningen eventuellt avkortas eller leda till bättre resultat. Vi föreslår därför att betyg i ämnen som är relevanta för den sökta högskolutbildningen även om de inte är särskilda förkunskapskrav ska vara meriterande och ge extra poäng (viktning). Betyg i andra moderna språk än engelska ska vara meriterande för flera högskoleutbildningar. På samma sätt ska betyg i t.ex. matematik, fysik, kemi och biologi kunna vara meriterande för högskoleutbildningar inom det naturvetenskapliga området. Betyg på avancerade kurser bör också ge högre poäng än betyg på nybörjarkurser. Ett sådant system skulle ge tydliga signaler till eleverna i gymnasieskolan inför valet av ämnen och kurser och leda till högre kvalitet i högskoleutbildningen. Kvalitet i den högre utbildningen anser att politiken nu måste fokusera på kvalitetsförbättringar i den högre utbildningen. En kvantitativ utbyggnad av den högre utbildningen får inte ske på bekostnad av kvaliteten. Vi vill i stället satsa på att utveckla och öka andra eftergymnasiala utbildningar. I den proposition som regeringen presenterat, finns inga konkreta förslag till kvalitetsförbättringar. Visserligen ingår i internationaliseringen av utbildningen också ett kvalitetssäkringssystem. Inte minst kommer jämförelsen av de svenska lärosätenas utbildning med utbildningar i andra länder att medföra press på lärosätena att upprätthålla hög kvalitet för att kunna konkurrera om studenter och forskningsresurser. Den högre utbildningen har expanderat kraftigt . Nya högskolor har byggts upp, och antalet studenter har fördubblats. Genom denna utbyggnad har betydligt fler människor än tidigare kunnat skaffa sig en akademisk utbildning eller fortbildning på akademisk nivå. Detta är en positiv utveckling, men det har skett till priset av en försämrad kvalitet. Målen har i alltför stor utsträckning varit ensidigt kvantitativa, t.ex. att av en årskull ska påbörja en högskoleutbildning . Resurserna har också i alltför hög grad knutits till antalet studenter och genomströmningen, dvs. antalet producerade poäng och examina. har i sina granskningar av grundutbildningen vid universitet och högskolor pekat på kvalitetsbrister både inom olika ämnesområden och vid olika lärosäten. Även utländska bedömare har konstaterat, att de svenska akademiska grundutbildningarna är både kortare och grundare än motsvarande utbildningar i andra länder. Det finns säkerligen flera orsaker till den sjunkande kvaliteten, exempelvis följande: Brister i grundskola och gymnasieskola medför, att studenterna har alltsämre förkunskaper. Högskolorna måste därför använda en del av sina resurser till att reparera dessa brister, t.ex. genom att anordna preparandkurser. Alltfler högskolor har tvingats anordna nybörjarkurser i tyska, franska, spanska och italienska. Anslagen till grundutbildningen har under de senaste sex sju åren urholkats med vilket har lett till att den lärarledda undervisningen och handledningen minskat kraftigt. Andelen disputerade lärare har minskat kraftigt . Den naturliga kopplingen mellan grundutbildningen och forskningen har därmed reducerats. Det nuvarande resurssystemet gynnar kvantitet på bekostnad av kvalitet. anser att förbättringar av den högre utbildningens kvalitet nu måste få högsta prioritet innan en fortsatt utbyggnad av grundutbildningen sker. De skärpta behörighets- och urvalskrav som vi föreslagit kommer säkerligen att höja kvaliteten i den högre utbildningen. Kurser som ges inom högskolan ska hålla akademisk standard, och enbart kurser som uppfyller akademisk standard ska ge akademiska poäng och ekonomiska resurser till lärosätet. Det betyder att rena nybörjarkurser i moderna språk samt repetitions- och preparandkurser, som är gymnasiala till innehållet, inte ska förekomma inom högre utbildning. De resurser som därigenom frigörs, ska kvarstanna inom högskoleväsendet och användas till att förstärka kvaliteten. anser att lärartätheten i grundutbildningen måste öka igen för att möjliggöra bättre undervisning och ökad handledning. Vidare bör andelen disputerade lärare öka för att möjliggöra en undervisning och handledning av hög kvalitet. Det innebär att även forskarutbildningen måste byggas ut, såsom vi föreslagit i vår forskningsmotion. Kvaliteten i den högre utbildningen måste utvärderas kontinuerligt. Vi anser, att nuvarande uppdrag att kvalitetsgranska lärosätena och enskilda utbildningar bör utvidgas. En hög kvalitet på den högre utbildningen är avgörande för att ska kunna konkurrera på den globala kunskapsarenan. Svenska studenter ska vara internationellt konkurrenskraftiga, och måste kunna attrahera utländska studenter och forskare. anser att regeringens högskolepolitik har missgynnat . Målet att av en årskull ska gå vidare till högskoleutbildning har ensidigt fokuserat på akademisk högskoleutbildning och teoretisk kunskap. som arbetslösheten ökar bland akademiker finns det brist på yrkeskunniga experter, som kan möta företagens krav och utvecklingsbehov. vill därför satsa på att utveckla olika slag av eftergymnasiala yrkesutbildningar, t.ex. kvalificerad yrkesutbildning (KY), påbyggnadsutbildningar och kompletterande utbildningar. Om dessa yrkesutbildningar ges goda förutsättningar och får hög kvalitet, kan de bli ett reellt alternativ till akademiska utbildningar. anser det positivt med en hög akademisk utbildningsnivå i . Det behövs också andra kompetenser än enbart teoretiska akademiska kunskaper. Avgörande för yrkesutbildningens attraktivitet är att den svarar mot verkliga behov i samhället och arbetslivet. Därför måste den också utformas i samarbete med näringsliv och arbetsplatser, dels genom att en stor del av utbildningen är arbetsplatsförlagd, dels genom att det på ledningsnivå finns representanter från arbetslivet. Dimensionering av den högre utbildningen Det finns ett dilemma vid dimensionering av den högre utbildningen. Till vissa utbildningar finns det betydligt fler sökande än det finns platser, t.ex. läkarutbildningen, psykologutbildningen och vissa medie- och journalistutbildningar. finns det lediga platser vid andra utbildningar, t.ex. vissa tekniska och naturvetenskapliga utbildningar. Just nu är arbetslösheten bland akademiker rekordhög, 62 300 med minst tvåårig högskoleutbildning är arbetslösa. Ändå föreslår regeringen och samarbetspartierna en ökning av antalet högskoleplatser med 3 500 under det kommande läsåret utan hänvisning till hur kvaliteten påverkas av en sådan kraftig expansion. anser, att man vid dimensioneringen av den högre utbildningen måste ta hänsyn till studenternas val av utbildning, till samhällets och arbetsmarknadens behov samt till att kvaliteten på utbildningen säkras. måste det också finnas en beredskap att möta de demografiska utmaningarna. Lärosätenas dimensionering måste ha en sådan flexibilitet att antalet utbildningsplatser kan öka när söktrycket av demografiska skäl är stort, och minska när söktrycket går ner. En sådan flexibel dimensionering måste vara finansierad och inte medföra sänkt kvalitet. Studenternas val av utbildning och lärosäte ska väga tungt vid beslut om dimensionering av olika utbildningar. Studenter som kommer in på sitt förstahandsval är vanligen starkt motiverade och har bättre förutsättningar att fullfölja den utbildning som de antagits till. Kunskap och utbildning har ett värde i sig, välutbildade människor skapar i stor utsträckning sin egen efterfrågan. anser därför att det bör vara möjligt att öka resurstilldelningen till ett lärosäte, som många studenter söker sig till, om man kan minska resursstilldelningen till andra lärosäten, som har färre sökande. Detta bör ske inom en oförändrad totalram. Även samhällets och arbetsmarknadens behov av vissa yrkeskategorier, t.ex. lärare och sjuksköterskor, måste beaktas vid beslut om dimensionering. Oavsett hur många utbildningsplatser som finns tillgängliga, kommer det att uppstå brist på utbildade inom yrket, om det inte finns tillräcklig efterfrågan på sådan utbildning. I en sådan situation hjälper det inte att regeringen sätter upp mål för antalet helårsstuderande. Detta har regeringen prövat inom t.ex. områdena naturvetenskap och teknik, med ekonomiska problem som följd för många lärosäten. (2005:48) anser därför att denna typ av mål bör avskaffas. håller med om detta och föreslår, att målen för antalet helårsstuderande avskaffas. Vi anser att ett viktigt verktyg måste vara en hög kvalitet i studie- och yrkesvägledningen i gymnasieskolan och högskolan, så att studenterna ges information om arbetsmarknadsutsikterna inom olika yrken. Universitet och högskolor måste också aktivt informera om olika utbildningar och utveckla ett bättre samarbete med gymnasieskolan. Resurstilldelning till högre utbildning Resurstilldelningssystemet behöver dessutom vara konstruerat på ett sätt som tillåter lärosätena viss flexibilitet i utbildningsutbudets sammansättning. har lärosätena en god inblick i vilka yrken det förväntas uppstå brist inom och den lokala arbetsmarknadens behov. I lärosätenas remissvar till (SOU 2005:58) uppges dock av många, att det inte finns ekonomiska incitament i det nuvarande systemet för att anpassa utbildningsutbudet. Tvärtom uppfattas systemet premiera enbart den löpande verksamheten. I föreslås i linje med vad flera lärosäten anser att en ny, mindre del i resurstilldelningssystemet bör införas som ger stabilare ekonomiska förutsättningar för lärosätena. En fördel med en sådan s.k. grundersättning är att såväl situationer med plötsligt vikande studentunderlag som behov av en snabb expansion av grundutbildningen kan hanteras på ett bättre sätt. Risken för lärosätena med att förändra utbildningsutbudets sammansättning blir inte lika stor som i dagens system. Det underlättar för lärosätena att profilera sig och att anpassa utbudet av platser till arbetsmarknadens mer långsiktiga behov. Ett annat problem i dagens resurstilldelningssystem är att takbeloppen begränsar lärosätenas möjlighet att tillhandahålla utbildningsplatser efter studenternas efterfrågan och arbetsmarknadens behov. Flexibiliteten i dimensioneringen av den högre utbildningen bör därför öka för att möjliggöra omfördelning av resurser mellan olika lärosäten inom en oförändrad totalram. Det nuvarande resurssystemet uppvisar många brister, bl.a. följande. Resurssystemet premierar kvantitet i stället för kvalitet. Lärosätena får resurser i förhållande till antalet studenter som antas och antalet examina, oavsett vilken utbildning som anordnas och vilken kvalitet som examina har. Resurssystemet premierar inte djup, eftersom ersättningen är lika hög för A- som för D-kurser. Resurssystemet tar inte hänsyn till utvärdering av kvalitet. Resurssystemet tar inte i tillräcklig utsträckning hänsyn till studenters val av utbildningsort. anser därför att resurstilldelningssystemet för högre utbildning i grunden bör förändras. De förändringar som utredningen om resursfördelningssystemet föreslår är alldeles för obetydliga. Vi föreslår följande förändringar. Resurserna måste i högre grad följa studenternas val av lärosäte. Den andel av högskolans anslag som fördelas på basis av hur många studenter som godkänts ska minska, eftersom det riskerar att leda till sänkta kvalitetskrav. Kurser på C- och D-nivå ska ge högre ekonomisk ersättning till lärosätet än kurser på A- och B-nivån. Lärosätena ska därigenom stimuleras till att anordna mer krävande utbildningar. En utvärdering av kvaliteten i lärosätenas resultat bör ligga till grund för resurstilldelningen. En omfördelning av resurser mellan lärosäten bör underlättas. Lärosätenas självständighet och integritet anser, att den högre utbildningen ska avpolitiseras för att garantera lärosätenas självständighet och integritet. Regeringens direkta inflytande över högskolestyrelser ska avskaffas. Ordföranden och ledamöterna i högskolestyrelserna ska utses av lärosätena själva. Bland ledamöterna ska det finnas allmänföreträdare, som kan komma från politiken, näringslivet eller ha annan kompetens, men dessa ska utses av lärosätena. Rektorn ska kunna var ordförande i högskolestyrelsen. Mångfald är en god kraft för utveckling och variation och måste uppmuntras. Under den borgerliga regeringen överfördes och i till fria stiftelser. Utvecklingen på de högskolor som blivit fristående stiftelser har varit god. Båda utnyttjar friheten på det konstruktiva sätt som både studenterna och samhället har anledning att förvänta sig och uppskatta. anser att fler lärosäten bör kunna bli fristående stiftelser. Vi vill därför pröva vilka ytterligare lärosäten som kan vara lämpliga att driva i denna form.