mot · GT02Ju410 · 2005-10-03 00:00:00 — Det är inte rimligt att det 2005 inte finns fungerande system för registersökning direkt från polisbilen utan att ledningscentralen måste anropas för besked, vilket tyvärr ofta tar . Detta får till följd att ingripanden inte sker eller tar . Avrapporterande polisman måste därefter alltför ofta skriva i olika ITsystem. Därtill kommer att systemen inte är sökbara över dagens myndighetsgränser: Exempelvis syns en cykel som är stulen i inte i polisens register i . Polisen måste få tillgång till ett utvidgat DNAregister. En utvidgning måste dock vägas mot skyddet för den personliga integriteten samt mot vilken storlek på registret som är operativt optimalt för polisen. Vi föreslår att utvidgningen av DNAregistreringen skall tillåtas på samma grund som när en misstänkt kan fotograferas och fingeravtryck tas. Samverkan med andra aktörer är en nödvändig del i polisens arbete för att nå framgång mot brottsligheten. Brister inom skola, omsorg, vård och socialtjänst återverkar på polisarbetet. På motsatt vis kan ett genomtänkt samarbete verka brottsförebyggande och snabbare ge behövande människor ett gott stöd. För att nå framgång i kampen mot ungdomsbrottsligheten bör samverkan med framför allt öka, men även skolan måste ges en mer central roll. Skolan får ofta de första signalerna om att något är på väg att gå snett. Bristerna i vidarerapporteringen hänger till viss del sannolikt samman med att den enskilde tjänstemannen känner osäkerhet huruvida rapportering är tillåten eller om det verkligen gagnar den utsatta personen. Det bör därför övervägas om samarbetet kan utvecklas för att rätt information skall kunna nå rätt aktörer. Polisen måste också kunna samarbeta med kolleger i andra länder. Vi återkommer till detta i kapitel 3.7, om det internationella brottsbekämpande arbetet. Domstolarna är satta under hård press. Problemen är av såväl ekonomisk som organisatorisk art. Den pågående sammanläggningen av tingsrätter har visat att svenska domstolar lyder under regeringen i högre grad än under . Detta påverkar domstolarnas självständiga ställning. är inrättat av regeringen utan särskild lag. Verket ges instruktioner i förordning, utfärdad av regeringen. Generaldirektören och verkets styrelse utses av regeringen och är underställd regeringen. Generaldirektören, som ordförande för styrelsen, ansvarar för alla väsentliga frågor rörande domstolsväsendets ekonomi, organisation, administration samt fördelning och användning av beviljade anslag. Genom utövar regeringen ett betydande inflytande över domstolarna. För att skapa ett oberoende domstolsväsende, oavhängigt den lagstiftande makten, anser vi att bör ersättas av en ny administrativ enhet. Denna bör inrättas med stöd av lag. Även dess instruktion bör meddelas genom lag. Domstolarnas administrationsorganisation skall vara underställd , inte regeringen. Regeringen bör inte utse den direktör som ansvarar för den dagliga ledningen och justitieministern skall inte ha instruktionsrätt över domstolsstyrelsen. Den danska domstolsstyrelsen bör utgöra modellen för domstolsväsendets nya ledning. 3.5Rimliga och proportionella straff Det är viktigt att domstolarna utdömer väl avvägda och tydliga straff. Det är också av vikt att de utdömda påföljderna överensstämmer med det allmänna rättsmedvetandet. Av ett flertal händelser framgår att domstolarnas rättstillämpning kommit i otakt med allmänhetens rättsuppfattning. Exemplen kan göras många, men rättsfallet med den treårige pojke som slogs och sparkades till döds av sin styvfar gjorde skillnaden tydlig: Allmänheten rasade mot tingsrättens dom på endast fängelse, när straffmaximum uppgår till hela . Ändå kan straffet sägas vara långt efter svenska mått mätt. Den genomsnittliga fängelsedomen för grov misshandel är 17,8 månaders fängelse.6 Den enskilda gärningens straffvärde har vuxit fram genom praxis. Domstolarna utgår från början av straffskalan. I strafflagens förarbeten framgår att den övre delen av straffskalan är avsedd för exceptionella fall som sällan inträffar. Det medför att straffskalorna i praktiken inte utnyttjas, vilket gör att de utdömda straffen ofta framstår som milda. Den hänsyn som domstolarna tvingas göra bottnar i den socialdemokratiska kriminalpolitik som dominerat . Vi anser att det är nödvändigt att det allmänna rättsmedvetandet speglas i de straff som döms ut. Det finns två vägar att gå. Det vanligaste förslaget är att skärpa straffskalan genom att höja straffmaximum. Ett annat alternativ är att höja straffminimum. Nackdelen med båda är att det kräver en omfattande genomgång av brottskatalogen med en mängd lagändringar som följd. Vi moderater förordar en annan väg. Genom att 29 kap. i kompletteras med en föreskrift om att straffskalan skall utnyttjas i större utsträckning vid fastställandet av det enskilda brottets straffvärde, kommer de utdömda påföljderna i högre grad att stå i överensstämmelse med det allmänna rättsmedvetandet. Straffskalorna kan lämnas orörda men straffvärdet för den enskilda gärningen skärps. Som exempel kan nämnas grovt rattfylleri som har en straffskala om fängelse i högst . Med förslag kommer en person med alkoholhalt kring 1,5promille, vilket är tämligen normalt förekommande, att dömas till fängelse mot dagens en månad. En person som däremot har 4promille i blodet, vilket är mycket högt, och som tidigare dömts för grovt rattfylleri kan påräkna en påföljd som ligger i toppen av straffskalan fängelse . Genom detta synsätt kommer straffskalorna att användas i större utsträckning, och dessutom kommer de utdömda straffen att bli mer förståeliga för allmänheten. Till skillnad från kommer hela straffskalan att utnyttjas för alla typer av brott. Straffskalans översta del bör vara förbehållen allvarliga brott, och dessutom torde det i de flesta fall vara fråga om återfallsbrottslighet. Vissa typer av brott som t.ex. narkotikabrott kommer inte att påverkas i lika hög grad eftersom straffskalan utnyttjas fullt ut. Detta beror på att narkotikabrott generellt sett bedöms efter mängden narkotika enligt fastlagda tabeller. De flesta brotten, bl.a. våldsbrotten, kommer dock att bli föremål för en tydlig straffskärpning. Lagändringen kommer att kräva en övergångstid. En ny domstolspraxis måste etableras. Förslaget kommer att innebära att ett antal avgöranden kommer att föras till . Detta innebär i sin tur att det kommer att vara svårt att förutse hur mycket strängare det enskilda brottet skall bedömas. Belastningen på domstolsväsendet och i viss mån åklagarväsendet kommer att öka. Vidare kommer beläggningen på fängelserna initialt att öka, vilket kommer att kräva resurstillskott för . När reformen väl är genomförd kommer allmänheten i högre grad att acceptera de utdömda straffen. Straffskärpningarna kommer att ha en preventiv verkan. Påföljdssystemet bör förtydligas. Dagens system gör att det är stor risk att likadana brott leder till olika påföljder. Inte sällan inträffar det att två personer som tillsammans utfört en gärning får olika påföljder. Med dagens system har vi i praktiken olika rättvisor beroende på var i landet brottet har begåtts. Vi anser att likhet inför lagen är en princip som måste återupprättas. För att skapa förtroende för de påföljder som är aktuella krävs att påföljdssystemet är tydligt och förutsebart. För att uppnå detta föreslår vi att domstolen som huvudpåföljd skall döma ut antingen böter eller fängelse. Fängelse kan i sin tur vara villkorligt eller ovillkorligt. När villkorligt fängelse döms ut skall i domen fängelsestraffets längd anges. Att alternativpåföljden på detta sätt anges ökar tydligheten. I påföljden villkorligt fängelse skall övriga påföljder, såsom skyddstillsyn och samhällstjänst, ingå. Genom att bara ha två typer av påföljder blir systemet tydligt och straffen jämförbara. Den som fått förtroendet att avtjäna sitt straff genom villkorligt fängelse förenat med skyddstillsyn eller samhällstjänst skall sköta sina åligganden. passerar misskötsel ofta obemärkt och om frågan väl lyfts till domstol stannar straffet oftast vid en varning. Det är ovanligt att en skyddstillsyn omvandlas till fängelse. För att inskärpa att den enskilde gärningsmannen har fått ett förtroende måste misskötsel få omedelbara och tydliga konsekvenser. Genomförs inte samhällstjänsten inom eller om den missköts skall det alternativa fängelsestraff som finns i ursprungsdomen verkställas. Samma sak skall naturligtvis gälla vid skyddstillsyn. Är systemet tydligt kommer det att följas i större utsträckning. Samhällstjänst skall utföras inom från det att domen har vunnit laga kraft. tar genomförandet alltför , och det händer att saken lämnas därhän. En sådan ordning är oacceptabel. Böteslagstiftningen behöver ses över och beloppen behöver höjas. Högsta penningbot är . Penningboten har urholkats på grund av inflationen. En höjd beloppsgräns skulle medföra större respekt för gällande regler. I detta sammanhang bör även de olika ordningsböterna ses över. Lägsta dagsbotsbelopp uppgår till 30kronor, vilket innebär att lägsta utdömda dagsboten blir 900kronor. För att stå i bättre överensstämmelse med ovan föreslagna penningbotsbelopp föreslår vi att lägsta dagsbotsbeloppet höjs. 3.5.2Bättre påföljder för unga lagöverträdare Kriminalitet eller asocialt leverne debuterar sällan i vuxen ålder. Tecknen har ofta funnits länge, i tidig skolålder. Ofta är kriminaliteten en inkörsport till missbruk, inte tvärtom. Hälften av de manliga fångarna fanns redan i polisens register över begångna brott innan de fyllt . av svenska barn har en mamma eller pappa som missbrukar. Ur denna grupp rekryteras sedan av dem som blir kriminella och/eller missbrukare. Det är därför viktigt att samhället reagerar tydligt redan första gången någon ung människa kommer i klammeri med rättvisan. Påföljden som innebär överlämnande till vård inom är ett misslyckande. återfaller 70procent i brottslighet . Ett problem är dubbla roll att erbjuda hjälp och verkställa ett utdömt straff. I praktiken förstår varken eller den unge skillnaden mellan dessa roller. För dessa unga lagöverträdare torde i stället skyddstillsyn i frivårdens regi vara en möjlig väg. Dessutom skulle större likhet inför lagen uppnås om tillsynen överförs från en till en statlig utförare. Det sociala arbetet bör dock självklart ligga kvar på enligt gällande lagstiftning. är överens om att påföljden överlämnande till vård inom kan behöva avskaffas. Återrapporteringen avseende unga lagöverträdare måste förbättras. uppvisar brister avseende återrapportering till åklagare när den unge avbrutit eller misskött vårdplanen. Återrapportering underlåts av flera olika skäl, men främst på grund av tidsbrist och hög arbetsbörda. Även bristande rutiner för kontakt med åklagare samt okunskap om när återrapportering skall ske och hur stora avvikelser från vårdplanen som kunde accepteras är bidragande orsaker. Vi finner dessa förhållanden oacceptabla. Det är för det första inte rimligt att återrapporteringen skiljer sig åt mellan olika kommuner och för det andra måste naturligtvis återrapportering ske vid alla former av misskötsel. För att motverka dessa tveksamheter vill vi moderater införa obligatoriska uppföljningssammanträden vid den domstol som dömt ut den aktuella påföljden. Vid dessa sammanträden skall den unge lagöverträdaren delta tillsammans med dem som ansvarar för verkställigheten av påföljden. Sluten ungdomsvård är ett bra alternativ till fängelse för unga brottslingar. Emellertid finns det brister inom denna påföljdsform som måste åtgärdas. Ett stort problem är att de som döms till sluten ungdomsvård placeras tillsammans med andra unga som är tvångsomhändertagna enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Denna sammanblandning har kritiserats av de intagna och personal på ungdomshemmen samt av . är överens om att det noggrant bör övervägas att överflytta ansvaret för sluten ungdomsvård till kriminalvården. Kriminalvården har bäst förutsättningar att klara denna uppgift. Dessutom bidrar detta till ett helhetsansvar inom kriminalvården som vi menar är positivt. bör ansvar tydliggöras och ansvaret för eftervården bör formaliseras. Veckoslutshem bör övervägas som alternativpåföljd. Fördelen med en sådan påföljd är att skolgången inte blir lidande och att den unge hålls under kontroll , då de brottsliga aktiviteterna tenderar att öka. Vidare minskar möjligheterna till användandet av droger. En förutsättning för att denna påföljd skall kunna bli aktuell är att den genomförs i nära samarbete med familj, skola och socialtjänst så att den övervakande funktionen upprätthålls. Ungdomstjänst fyller en viktig funktion ur ett brottsförebyggande perspektiv, då den unge kan komma till insikt om vad brottsligheten innebär för brottsoffret. Ungdomstjänsten bör därför utformas enligt principen att den unge skall reparera den skada som han/hon har åstadkommit. Det är också viktigt att systemet med ungdomstjänst tillämpas enhetligt över hela landet, så att principen om allas likhet inför lagen inte äventyras. är överens om att ungdomstjänst skall vara en självständig påföljd och ligga under kriminalvårdens huvudmannaskap. Ungdomstjänsten skall kombineras med påverkansinsatser, t.ex. konsekvensprogram. En annan alternativpåföljd som bör övervägas är att den unge döms till elektronisk intensivövervakning, s.k. fotboja. Den unge gärningsmannen kan gå kvar i skolan och bo i hemmet påföljden verkställs. Med strama rutiner kan den unge hållas borta från dåliga miljöer och men upprätthålla skolgången. Tidigt upptäckt av ett begynnande narkotikamissbruk är centralt för att komma till rätta med missbruket bland unga. Den som just prövat eller börjat använda droger lyssnar oftast inte på förmaningar och vill helst inte erkänna sitt missbruk. Därför är det viktigt att kunna få fram fakta om droganvändning. Drogtester får göras om föräldrarna samtycker, men alla har inte detta föräldrastöd, t.ex. de vars föräldrar själva missbrukar. För att kunna hjälpa dessa ungdomar på ett tidigt stadium bör polisen få rätt att besluta om blod- alternativt urinprov på ungdomar, när misstanke finns om narkotikamissbruk. är överens om att personer skall kunna drogtestas vid allvarlig misstanke om drogmissbruk. 3.5.3Effektivare hantering av utländska brottslingar av de intagna på fängelserna är utländska medborgare. Av dessa är dömda till utvisning efter avtjänat straff. Dagens lagstiftning gör att domstolarna är tämligen restriktiva med att fatta beslut om utvisning på grund av brott. En effekt av nuvarande lagstiftning är att en man som slår sin fru kommer att få stanna om de har gemensamma barn. Det finns till och med fall där gärningsmannen slagit sina barn men ändå tillåtits stanna med hänsyn till barnens behov av en far. Vi moderater vill skärpa reglerna för utvisning. En utländsk medborgare som döms till svårare straff än böter skall utvisas om det inte föreligger särskilda skäl mot utvisning. Utvisning skall således ske oavsett brottets allvarsgrad, eller om det föreligger risk för fortsatt brottslighet. Vidare bör begränsningsreglerna skärpas så att mindre hänsyn tas till den enskildes familjeförhållanden och levnadsomständigheter. Vi vill uppmärksamma att alltför långtgående familjerättsliga hänsyn ofta riskerar att förvärra situationen för brottsoffret, vilket i synnerhet gäller de brottsoffer som varit utsatta för hedersrelaterad brottslighet. För att på ett tydligt sätt visa att inte är en för grova brottslingar vill vi införa en mycket stark presumtion för utvisning för den som begått grova brott. Av de utländska medborgare som döms till fängelse är cirka 14procent dömda till strafftider som överstiger . Vi menar att den som har gjort sig skyldig till brott som inte ger lindrigare straff än eller vars straffvärde överstiger skall utvisas om det inte föreligger synnerliga skäl. För denna typ av brottslighet menar vi att någon begränsning för hur länge brottslingen har bott i inte skall finnas. Utländska medborgare som döms till fängelse och utvisning skall i största möjligaste mån avtjäna sina straff i hemlandet. Vi vill därför intensifiera arbetet med att överföra fångar till deras hemländer. Det skall poängteras att strängare utvisningsregler inte påverkar reglerna kring hinder för att verkställa en utvisning, t.ex. om den enskilde riskerar tortyr. skall leva upp till kraven på skydd för mänskliga fri- och rättigheter. 3.6En kriminalvård värd namnet 3.6.1En kriminalvård i förfall Kriminalvården i har stora problem. Fritagningar, drogmissbruk och platsbrist präglar verksamheten. En rad offentliga rapporter har kritiserat bristerna. Inom kriminalvården har den socialdemokratiska regeringens misslyckande att skapa ett fungerande rättsväsende kommit i särskilt tydlig dager. Dagens kriminalvård når inte uppställda mål. Narkotikan flödar och de intagna tvingas in i gängkonstellationer för att klara vardagen. Återfallsprocenten efter frigivningen är mycket hög. Klimatet på landets fängelser har blivit tuffare. De intagna mår sämre och anstalterna blir mer otrygga. Färre vårdare per intagen leder till att vårdarnas möjlighet att förhindra bråk försämras. Säkerheten för intagna och personal minskar. Fängelsestraffet utgör snarare förvaring än kriminalvård. Några av våra allra värsta brottslingar lyckades ta sig ut från de högst säkerhetsklassade fängelserna . Detta är oacceptabelt. Allmänhetens och fängelsepersonalens säkerhet hotas av rymningar och fritagningar. Förtroendet för kriminalvården har allvarligt skadats. Personalsituationen är ohållbar. Vårdarens vanligaste utbildningsbakgrund är tvåårigt gymnasium eller kortare. De som anställs som vårdare får en fem veckors introduktionsutbildning, följd av 24 veckors internutbildning. Fortsättningsutbildningen ges dock inte till alla anställda eftersom den anses vara förhållandevis dyr och att utbildningen till stora delar bedrivs på arbetstid. 3.6.2Nya idéer för kriminalvården Kriminalvårdens arbete måste präglas av hög säkerhet, meningsfull och framåtblickande sysselsättning för de intagna samt förberedelser inför frigivningen. De intagna skall bemötas och behandlas på samma sätt som andra samhällsmedborgare. Det innebär att krav skall ställas på den enskilde som skötsamhet skall belönas. Vi menar att möjligheter till uppmuntran bör utökas. Vardagliga privilegier såsom TV i cellen kan tjäna som incitament till förbättringar. En egen TV kan vara den första belöningen för ett bra uppförande snarare än en självskriven rättighet. skall misskötsel få tydliga konsekvenser, exempelvis uteblivna förmåner. Vid allvarlig misskötsel såsom rymning bör frigivningen skjutas upp eller helt utebli, innebärande att den intagne får sitta hela strafftiden. Gott uppförande skall uppmuntras. Ett nytt motivationssystem med belöning och konsekvens bör införas. Villkorlig frigivning förutsätter att den intagne följt de regler som gäller för verksamheten. Kriminalvården skall ha en tydlig arbetslinje. Åtskilliga interner behöver öva upp vanliga sociala färdigheter: laga mat, tvätta, städa, läsa tidningen, deklarera etc. Många intagna saknar helt arbetslivserfarenhet i vanlig mening. Sysslolöshet blir till ett problem för många intagna. Att ha arbetsuppgifter och skaffa sig sunda rutiner måste vara en central del av verksamheten. Studier eller behandlingsaktiviteter passar inte alla och upptar inte heller all tid som framför allt de långtidsdömda har. Vi vill därför återupprätta arbetslinjen, dvs. se till att anstalterna lägger mer kraft på att åstadkomma arbete inom ramen för sin verksamhet. är överens om att arbete, utbildning och behandling skall ersätta sysslolösheten för de intagna. Ökad självförvaltning skall eftersträvas. Många av de intagna har barn. Det är viktigt för dem och inte minst för barnen att kontakten mellan föräldrar och barn även kan upprätthållas på ett värdigt sätt, för att underlätta livet efter frigivningen. Programverksamheten skall hålla en hög kvalitet. Det finns ett antal program för intagna. Många idéer har hämtats från och där psykologer ofta håller i kurser och behandling. Vi är positiva till behandling på anstalt. Motivationsbehandling måste dock vara långsiktig och ha kontinuitet. Det behövs en strategi i utbudet, och dessutom måste de intagnas placering på anstalterna vara flexibel då internerna har kommit olika långt i programverksamheten. För att uppnå bästa möjliga resultat måste programverksamheten utvärderas, följas upp och kvalitetssäkras. är överens om att behandlingsinsatserna för de intagna skall baseras på vetenskaplig grund. Samarbetet med högskolor och universitet bör poängteras. Bekämpningen av narkotika på anstalterna måste bli effektivare. Det är viktigt för att upprätthålla ordningen och öka motivationen för de intagna. Urinprov för att kontrollera missbruk bör tas . Vägran att avge urinprov skall regelmässigt innebära att den villkorliga frigivningen skjuts upp. Det behövs fler narkotikahundar för att effektivisera arbetet mot narkotikan. Intagna som ertappas med att ha mottagit narkotika vid besök bör få fortsätta att ta emot besök, men då bakom en glasruta. är överens om att anstalterna skall vara drogfria och att inga mobiltelefoner skall tolereras. Det behövs fler behandlings- och motivationsplatser för att bekämpa missbruket. Nät över luftrummet skall införas, för att förhindra att otillåtna ting slängs in över murarna. Platsbristen måste åtgärdas. anser att det behöver inrättas cirka 2000 nya platser fram för att minska på trycket i kriminalvården. läggs en del gamla anstalter ned. Överföringen av utvisningsdömda till sina egna länder bör förenklas, och arbetet inom EU för att uppnå detta skall intensifieras. Kriminalvården i bedrivs i huvudsak av staten. Vissa privata inslag finns, men bara i den del av vården som närmar sig det sociala området. Privata anstalter förekommer både i och i och har där visat sig mycket framgångsrika. Enligt vår uppfattning är tiden nu mogen att påbörja försök med att bedriva kriminalvård på entreprenad. är överens om att det behövs fler entreprenörer inom kriminalvården. När driften av en anstalt läggs ut på entreprenad måste naturligtvis drift och myndighetsutövning skiljas åt eftersom myndighetsutövning inte skall läggas ut på privata aktörer. Att på detta sätt skilja på rollerna är bra, eftersom man därigenom får en tydlig uppdelning mellan olika personers roller i anstalten. Utbildningen inom kriminalvården måste förbättras. Dagens låga utbildningsnivå är inte acceptabel. Det borde vara ett minimikrav att de anställda skall ha genomgått grund- och fortsättningsutbildningen. är överens om att personalens kompetens bör höjas. Personalens arbetsuppgifter bör renodlas till att vara endera vårdande eller myndighetsutövande. De som arbetar med vård och behandling bör inte även besluta om visitationer, restriktioner och övriga repressiva inslag. Möjligheterna för en basutbildning i kriminalvård bör utredas. kommer många direkt från slutna avdelningar till friheten utan någon form av utslussning. Många intagna friges dessutom till en markant sämre social situation jämfört . Frigivningsförberedelserna bör därför förbättras och de intagna bör i högre grad motiveras att delta i den verksamhet som kan ordnas. är överens om att förbättra utslussningsprocessen för att hindra återfall i brott. Det behövs ett bättre samarbete mellan anstalterna, frivården, och hälso- och sjukvården. Brottsligheten känner inte av nationella gränser. Alltmer av kriminaliteten är gränsöverskridande och välorganiserad. Organiserad brottslighet består inte alltid av fasta grupper med en tydlig hierarki. Snarare sker en stor del av brottsligheten i löst sammansatta nätverk, vilket ökar deras flexibilitet och försvårar brottsbekämpningen. Enligt är ett flertal grupperingar aktiva i . Dessa sysslar huvudsakligen med mängdbrottslighet, penningförfalskning, människohandel och narkotikabrott. Det finns också grupper vilka ägnar sig åt dold brottslighet, dvs.