mot · GT02N481 · 2005-10-04 00:00:00 — Mycket i samhället kan och skall överlämnas till marknadens aktörer och konkurrensutsättas men huvudansvaret för den fysiska infrastrukturen får staten aldrig smita ifrån. Däremot är det nödvändigt att lokala och regionala organ ges större inflytande på prioriteringar i frågor som rör den lokala och regional infrastrukturen. Stormen som drog över visade på fullständigt oacceptabla brister i el-, tele- och mobilnäten som drabbade både företag och hushåll i de aktuella områdena orimligt hårt. Dessa brister visar med all önskvärd tydlighet att landsbygden behöver få en större säkerhet i dessa frågor. Det som hände i får nu fungera som en väckarklocka för en rejäl upprustning av infrastrukturen på hela den svenska landsbygden. Landets enskilda vägnät som sköts och bekostas av fastighetsägarna uppgår . Den del av detta som får statsbidrag är nästan lika långt som hela det statliga vägnätet . Anslagen till det enskilda vägnätet har urholkats . Över en miljon människor trafikerar de enskilda vägarna som spelar stor roll för skogsnäringens och jordbrukets transporter, för fast- och fritidsboende, turister, friluftsliv, företag, skolskjutsar, varutransporter, renhållning etc. God standard på det enskilda vägnätet med tillgänglighet året runt är avgörande för att landsbygdens tillväxtpotential skall kunna tas till vara. slår vakt om lokalt ansvar i samverkan och förordar inte att det enskilda vägnätet skall övertas av staten. Det är dock nödvändigt med en väsentlig förstärkning av statsbidraget. Vad som ovan anförts om att en god och tillförlitlig infrastruktur, både fysisk och digital, är nödvändig för att kunna skapa tillväxt på landsbygden bör ges regeringen till känna. Möjlighet att använda bilen för resor är avgörande för många människor med stora avstånd till arbete och service. Självfallet drabbas de som är beroende av sin bil hårt när bensinpriset ökar så kraftigt. vill därför höja reseavdraget i två steg, först till 20 och sedan till milen. Vi vill också inkludera resor till och från barnomsorg i reseavdraget. Dessa förslag återfinns i vår budgetmotion. Till landsbygdens infrastruktur hör också en rimlig offentlig basservice. Varken eller någon annan kan begära offentlig service på landsbygden på samma nivå som i städer och större tätorter. För att tillgodose landsbygdens behov av en godtagbar basservice till rimliga kostnader, krävs en omfattande samverkan över sektors- och myndighetsgränser. Samma transport kan utföra flera funktioner och samma lokal kan nyttjas för flera ändamål. Den glesa befolkningen gör att landsbygden är illa lämpad för den svenska stuprörspolitiken. Landsbygdsbornas längre avstånd till olika myndigheter gör det särskilt angeläget med god tillgänglighet. I alla myndigheters uppdrag skall ligga att dels arbeta utifrån den enskilde medborgarens perspektiv dels optimalt samverka med andra myndigheter. Staten bör därför ställa krav på sina egna myndigheter att samordna sin lokala service, både ifråga om lokaler och om administration. I den mån det är nödvändigt bör lagar och förordningar ses över för att möjliggöra en större flexibilitet och annorlunda lösningar för god service på landsbygden. Det bör vara ett självklart krav på de statliga myndigheterna att söka motsvarande samarbete med lokala och regionala myndigheter. Vad som ovan anförts om samordnad offentlig service och krav på statliga myndigheter bör ges regeringen till känna. Särskilt viktiga funktioner är morgondistribution av tidningar, väl fungerande postgång och närhet till skola upp till låg- och mellanstadium. Lantbrevbäringen utgör en av landsbygdens konkurrensfördelar som bör förstärkas och med fördel tillföras fler uppgifter genom samverkan över sektorsgränser. Närhet till skola är avgörande viktig då familjebildning utgör ett av de skeden i livet då många familjer söker ett boende där man prioriterar barnens uppväxtmiljö. Det måste vara utifrån människors behov som service erbjudas och anpassas. Det är inte alltid inom kommunens gränser som det är naturligt att få barnomsorg eller vård. På grund av arbete, pendling eller andra orsaker så är flexibilitet en avgörande betydelse, det kanske är i grannkommunen som dagiset för barnen passar bättre eller vården blir närmare. Service måste byggas på människors enskilda val och utgå ifrån en helhetsbild av individens vardag, med familj, arbete och fritid. Inte minst för landsbygden är det angeläget att dagens offentliga monopol bryts upp. Det skulle öppna möjligheter för företagande bl.a. inom skola, vård och omsorg och leda till lokalt anpassade lösningar. Inte minst skulle det skapa möjligheter för fler äldre att bo kvar där man har sina sociala nätverk. Lösningar med lokala entreprenörer blir med säkerhet också billigare för kommunerna. Den av Socialdemokraterna införda stopplagen bör bytas ut mot en startlag som stimulerar till nyföretagande inom omsorgs- och servicesektorn. Andra förslag som ser över är bl.a. stimulans till nyföretagande genom en förändring av momsen på omsorgs- och servicetjänster. Vad som ovan anförts om nyttan med en mångfald och flexibilitet på utförandesidan för välfärdstjänsterna för utveckling av landsbygden bör ges regeringen till känna. Landsbygdens kommersiella service varierar starkt från område till område beroende på den lokala företagsstrukturen. I vissa områden kan tillgången på hantverkare och entreprenörer av olika slag vara lika god som i många tätorter. Driftiga affärs- och serviceinriktade personer kan bedriva lanthandel med lönsamhet ofta i kombination med tillhandahållande av andra privata och offentliga tjänster som ger intäkter. Den kommersiella servicen varken kan eller skall kommenderas fram av stat och kommun. Här måste varje område jobba med sina egna lösningar och den kommersiella servicen tillåtas variera från område till område. Inte minst viktigt är att hitta samverkanslösningar mellan privata, offentliga och ideella aktörer. Samverkan mellan företag, kommuner och föreningar kan ge kostnadseffektiv och bra service. Ett exempel på samverkan kan vara att den lokala handlaren får fungera som postombud, apoteksombud och även systembolag. Det tryggar inte bara tillgången på offentliga tjänster som tillgången på medicin på en liten ort, utan hjälper den lokala handlaren att överleva. arbetar i kommunerna aktivt för sådana lösningar. Därutöver måste staten själv ställa krav på sin verksamhet så att privata företag som erbjuder service från statens bolag får en rimlig ersättning samt att man i största möjliga mån samordnar tekniska lösningar. Detta bör ske genom ägardirektiv till de av staten ägda bolagen. Vad som ovan anförts om vikten av att underlätta för samverkanslösningar på landsbygden bör ges regeringen till känna. Landsbygdens historia och kultur är viktiga tillgångar inte bara för landsbygden utan för landet som helhet. Mycket av det som är typiskt svenskt har sina rötter på landsbygden. uppvisar både historien och kulturyttringarna stora variationer i olika delar av landet från norr till söder, från slättbygd till skogsbygd, från älvdalar till skärgårdar. Den egna bygdens historia och kultur bidrar till kännedom, identitet, stolthet och berikar livsmiljön. Sockennamn och byanamn har ofta direkta kopplingar till historien och kulturen. Även om socknarna saknar administrativ betydelse är det viktigt att namnen kan leva kvar. Postens försök att radera bort byanamn och gårdsnamn från våra adresser kan inte accepteras. Tvärtom är det viktigt att stärka det som bidrar till igenkänning och identitet. Landsbygdens kulturyttringar bygger i hög grad på delaktighet. En stor del av landsbygdens kulturaktiviteter drivs av ideella krafter, villkoren för de ideella aktörerna måste förbättras. De statliga kulturresurserna skall fördelas mellan de nationella institutionerna och utveckling och förnyelse av landsbygdens egna kulturyttringar. Båda delarna är av nationellt intresse. Satsning på landsbygdens kultur berikar både de lokala livsmiljöerna och landet som helhet och utgör en viktig resurs i utveckling av besöksnäringen. Det var inte längesen merparten av befolkning var bosatt på landsbygden och förankringen dit är därför stor som bärare av både kultur och historia. Krigsskådeplatser, slott och herresäten och många andra historiska platser finns runt om i det svenska landskapet. Det är viktigt att slå vakt om dessa miljöer och kulturvärden så att de lever kvar. Både för att föra vidare vårt arv och historia till kommande generationer och för att fylla en viktig funktion för fritid och nöje, genom rekreation och kulturaktiviteter. Minst lika viktigt som bevarande av kultur och historia, om inte viktigare, är förnyelse och utveckling av landsbygdens kultur. Bygdegårdar och byastugor hyser andra viktiga aktiviteter som Internetcaféer, jazzdans, gympa, konstutställningar, språkkurser och replokaler. Detta sida vid sida med gamla traditioner som skördemarknader, kyrkrodd, bygdespel och spelmansstämmor. Särskilt viktig är tillgången till kultur, både som upplevelse och som eget skapande, för barn och unga. Enligt några deltagare i , arrangerad av Stiftelsen , hamnar lätt ungas kultur på undantag i det lokala arbetet. Som ett exempel nämns att kulturfrågorna helt hamnar i kultur- eller fritidsnämnder och att kulturförvaltningarna därför ofta blir helt befriade från ungas inflytande. Ett hinder som också lyfts fram är att den offentliga debatten lätt hamnar i frågor om ansvarsfördelning, redovisning och strukturer, medan unga som har en idé oftast är mer besjälade av idén än av hur det offentliga skall handskas med stödpengarna. Eftersom ungdomar ofta gör väldigt mycket själva av små resurser, borde den centrala frågan kanske inte handla om redovisning och ansvarsutkrävande, utan just om möjligheten att få mindre bidrag till sina projekt, utan omfattande redovisning. Det är viktigt att betona att det handlar just om mindre belopp, och inte långsiktigt stöd till organisationer, för att grupper av ungdomar, ofta i tillfälliga sammanslutningar, skall få ett visst stöd. Regeringen bör ge och i uppdrag att utreda i vilken mån nuvarande lagar och regler förhindrar kommuner från att ge sådana mindre bidrag till ungdomars kultur med lägre krav på redovisning. I den mån det behövs bör regeringen återkomma till med förslag om ändringar av lagar för att möjliggöra detta. Detta bör ges regeringen till känna. Folkbildningen har sina rötter på landsbygden och spelar alltjämt en stor roll i det sociala och kulturella livet. För många invandrare är deltagande i folkbildningsaktiviteter den enda fungerande ingången till svenskt samhällsliv. De ofta väl utvecklade sociala kontaktnäten på landsbygden skulle kunna nyttjas mycket bättre i integrationsarbetet. Genom nedläggningen av butiker och postkontor har behovet av andra samlingspunkter ökat. I det sammanhanget spelar landets 1300 bygdegårdar liksom folkets hus och hembygdsgårdar en mycket stor roll. Samlingslokalerna drivs av ideella krafter och utgör landsbygdens ungdomsgårdar, studielokaler, datastugor, festlokaler, gym, teaterscener, konferensanläggningar och biografer. De behöver bli fler, inte färre och de behöver underhållas, förnyas och anpassas till dagens och morgondagens behov. Det statliga stödet till samlingslokalerna är mycket blygsamt i förhållande till vad det genererar i form av fritids- och kulturaktiviteter på landsbygden. Vi hänvisar till kulturmotion samt utgiftsområde 17, där vi höjer anslagen för samlingslokaler med 17 miljoner. I större utsträckning än i städerna är företagandet på landsbygden ofta en livsstil. Det handlar både om egna val och i viss utsträckning om nödvändighet. På landsbygden är andelen egenföretagare större, liksom andelen mångsysslare, med en diversifierad näringsverksamhet. är många men genomgående små. Det innebär i sin tur att andelen människor på landsbygden som har F-skattsedel är betydligt större än genomsnittet för riket. Det innebär omvänt att landsbygden uppvisar den företagartäthet som allmänt efterlyses i debatten. En ökad aktivitet i alla dessa småföretag på landsbygden kan få stora multiplikationseffekter och skapa nya jobb. Av landsbygdens företag är de areella näringarna den enskilt största sektorn, med en femtedel av alla företag. Med ett samlat produktionsvärde på 280 miljarder, exklusive energisektorn, bidrar den av BNP och av jobben. Nettoexporten från skogen är och livsmedelsexporten mer än . Sammantaget är det av samlade export. En snabbt växande sektor är också turismen, där landsbygden kan locka med naturupplevelser som är svåra att överhuvudtaget finna på många andra håll. Den svenska turismnäringen omsatte som helhet 2003. Givetvis finns också många mer konventionella tjänsteföretag, där call centers kanske är den mest uppmärksammade företeelsen, då den varit föremål för medvetna statliga satsningar för att skapa jobb i hela landet. Företagsamheten på landsbygden präglas alltså av en stor mångfald av näringsverksamheter varav en växande del inte fångas upp av lantbruksstatistiken. Uppgifter från enskilda kommuner pekar dock på att de kan vara lika många, dvs. närmare 70000 företag. Det innebär i så fall att det finns ca 140000 företag på landsbygden. Enligt SCB:s Företagsregister fanns i knappt 590000 företag med en omsättning på en krona eller mer. Om ovanstående uppskattning stämmer skulle det innebära att av alla svenska företag finns på landsbygden. Preliminära beräkningar tyder på att lantbruksföretagens osynliga verksamheter som inte syns i statistiken har en omsättning på i intervallet med stora outnyttjade potentialer för tillväxt inom bl.a. häst, miljö och energi, turism, boende och entreprenad. Att utveckla landsbygdens företagsamhet skapar ekonomiska värden som kommer mer än själva landsbygden till del. Vår gemensamma förmögenhet ökar och genom fler företag och fler människor i arbete i hela landet minskar beroendet av statliga bidrag och skatteutjämning. Därmed är det också ett egenintresse för dem som betalar in t.ex. till utjämningssystemet att politiken inriktas i större utsträckning mot utveckling. 5.1En politik för fler och välmående företag i hela landet Den viktigaste insatsen för att fler företag skall startas och växa, också på landsbygden, är en generellt god näringspolitik. I motionen Jobb, jobb, riktiga jobb! har presenterat ett omfattande program för att förbättra villkoren för företagandet, bl.a.: Ökad mångfald i offentlig sektor Slopa revisionsplikten för mindre företag Ompröva de nya förmånsrättsreglerna Sammantaget förbättrar detta företagandets villkor i hela landet. Därtill bör särskild uppmärksamhet riktas mot några områden som har särskild bäring på landsbygdsförhållanden. 5.1.1Från råvaruproduktion till exklusiv förädling har fortfarande basproduktionen på landsbygdenpå många håll, i liksom i andra länder, främst en funktion som råvaruproducent. Det innebär att man får hålla till godo med det lägre råvarupriset, medan de större vinsterna från förädling hamnar någon annanstans. På de håll där vi sett att man vänt utvecklingen har det ofta varit genom att bygga vidare på den lokala eller regionala identiteten genom egen vidareförädling av råvarorna. Några exempel finns t.ex. i , , Parma och , där besöksnäringen fått en enorm kraft i den lokala produktionen. I sin tur har besöksnäringen givit ytterligare lyft åt de exklusiva produkter som framställs. Den svenska landsbygden har stora möjligheter att öka förädlingsvärdet i den egna produktionen, både ifråga om varor och tjänster. En särskilt stor möjlighet finns i att förena upplevelser med exklusiv produktion som ett led i turistsatsningar. Handelsindustrin är inte beroende av naturresurser, men säljer sin produkt eller tjänst till andra regioner och länder. Lokaliseringen av handelsindustrier beror på var det finns goda villkor att växa. Handelsindustrin har en oproportionellt stort inflytande över regional utveckling och tillväxt. Den driver även sekundär tillväxt i servicenäringar eftersom näringen relativt sätt har högre löner, vilket också drar upp lönerna i andra industrier då efterfrågan på arbetskraft går upp. Om regioner har en förmåga att gå mot högre förädling av produkter och service som går att sälja på en större marknad (turism, hälsovård, etc.) så hotar inte den globala konkurrensen från låglöneländer lika hårt. För att skapa konkurrenskraftiga kluster med handelsindustrier så behöver man förstärka naturliga förutsättningar, förbättra företagsklimatet och investera när möjligheterna kommer. Ostriket, som marknadsför både och den omgivande kulturen är ett framgångsrikt exempel. är mest kända ost utomlands. Det finns också ett embryo till ostkluster i västra . Detta tog sin utgångspunkt i en djurhållning och osttillverkningstradition som fanns lokalt. Men den lokala osten hade ingen efterfrågan utanför regionen. En entreprenör studerade osttillverkning i och har byggt upp ett eget mejeri som har 170 getter och 70 kor som levererar mjölk för produktion. levereras till många osthandlare utanför regionen, men exporteras även till ett flertal länder. utgör hemmamarknaden av detta. Med väl upparbetade exportvägar, kunskap m.m. behövs troligen investeringar i ytterligare kunskap för att ostklustret skall kunna växa sig starkare. Ett annat exempel, i en traditionell bransch, är att som nettoexporten från skogsindustrin uppgår till , är den svenska exporten av möbler endast ca 15 miljarder och knappt större än importen av möbler är . På samma sätt behövs naturligtvis boende till överkomliga priser på landsbygden för att attrahera vanliga turister, men det behöver kompletteras med exklusiva boende- och upplevelsepaket för de turister som söker något extra. Ett ytterligare exempel på hur förädlingsvärdet kan höjas är genom ökad regional produktion av bränslen från skogsråvara, i likhet med de försök som påbörjas i norra . Gemensamt för all typ av förädling är ambitionen att skapa större värden i den lokala produktionen och därmed lägga grunden för en fortsatt hög välfärdsnivå. Den svenska landsbygdens framtid ligger knappast i att huvudsakligen vara råvaruleverantör till svenska eller utländska industrier, utan i att konkurrera med hög kunskap och hög förädlingsnivå. Det är därför frapperande att begreppet förädling överhuvudtaget inte förekommer i direktiven till (dir. 2004:87). Även om ett höjt förädlingsvärde givetvis inte kan kommenderas fram, utan måste bygga på att man tar till vara lokala och regionala styrkor bör det givetvis finnas en nationell strategi för hur man kan stimulera en sådan utveckling. bör därför ges ett tilläggsuppdrag att utreda hur man kan stimulera ett höjt förädlingsvärde i landsbygdens företag. Detta bör ges regeringen till känna. Den svenska landsbygden är en viktig del i bilden av runt om i världen. Tillgången till naturen, avskildheten och tystnaden är viktiga kvaliteter för att locka turister till vårt land. Men också de häftigare upplevelserna som äventyrsturism har en stor dragningskraft. I stor utsträckning handlar det om småskaligt turismföretagande, ofta i samband med annan verksamhet, som jordbruk. Många av de nya turismföretagen drivs av engagerade entreprenörer och har stor lokal betydelse för sysselsättningen. De stora projekten låter lätt tala om sig. Ishotellet i är kanske det internationellt mest kända exemplet. Men också de flesta av dessa större projekt har börjat i mindre skala och, alltför ofta, i motvind från dem som har riskkapital och från statliga myndigheter. Det finns en stor potential att verkligen våga och satsa på spektakulära upplevelser. Det behövs också ytterligare insatser för att främja information om turism utomlands. Upplevelseturismen i många olika former är under stark frammarsch. Det kan handla om allt från fjällvandringar och egna kanotturer till fullständigt förberedda skotersafaris eller ridturer i vildmarksomgivning med egen guide. Ännu är det ganska få som är beredda att betala för högförädlad upplevelseturism, men andelen ökar snabbt och många svenska turistföretag ligger i startgroparna för att ta vara på möjligheten. En viktig och växande näring är jakt- och fisketurismen, som också attraherar betalningsstarka grupper. 2003 fanns det ca 260 jaktturismföretag i , enligt en studie av Turistdelegationen. Bland dessa finns en koncentration till norra inland, där de alltså är viktiga för den ekonomiska utvecklingen. För fisketurismen finns en god potential i finns minst 30 miljoner aktiva fritidsfiskare, och uppemot 3 miljoner av dessa reser för att fiska, enligt en rapport av och . Medan svenskt fritidsfiske ofta är en budgetvariant, med självhushåll och camping, förväntar sig gästande fritidsfiskare oftare högre standard med mer service och garanterad fisktillgång. Inom fisketurismen finns ca 300 företag, som omsätter . Även om turismnäringen måste växa genom initiativ på lokal och regional nivå, finns det självfallet åtgärder som kan vidtas för att underlätta. Även på denna punkt finns det uppenbara brister i regeringens uppdrag till , vars direktiv inte heller nämner turismens betydelse för landsbygdens utveckling. Man behöver därför inte förundras över att kommitténs första delbetänkande (SOU 2005:36) endast i mycket liten utsträckning resonerar kring turismens betydelse och behovet av statliga insatser. 5.1.3Kvinnors företagande på landsbygden som det finns ett stort och växande antal företag på landsbygden, så finns det fortfarande också stora strukturella problem. Ett av de främsta problemen är kvinnors möjligheter att starta och driva företag på lika villkor. I stor utsträckning handlar problemen om attityder, både på det lokala planet och hos olika institutioner. I sin doktorsavhandling (, 2003) hävdar att ett av de centrala problemen är att t.ex. och andra aktörer har en förlegad syn på kvinnors företagsamhet och att de uppfattar traditionellt manliga områden som normala, medan kvinnors företagande blir avvikande. I de kommuner hon studerat präglas företagandet av tung verkstadsindustri, och de regionala stödorganisationerna har uppfattningen att riktiga företag skall syssla med tillverkning och vara inställda på tillväxt. Kvinnors affärsidéer finns emellertid inom andra branscher, enligt . Det handlar ofta om tjänstesektorn, upplevelseturism och sjukvård, för att nämna några exempel. Även om kvinnor ganska lätt fått starta-eget-bidrag, så har det varit svårare att erhålla de tillstånd som krävs eller att få ett mer systematiskt stöd, både från myndigheter och från det omgivande civila samhället. Samma bild tonar fram i doktorsavhandling (, 2003). Båda studerar kvinnors motiv för att starta och driva företag. Ofta handlar det om kvinnor som vill förverkliga idéer och vara sina egna eller om att söka större frihet. Att tjäna stora pengar är för de flesta ett underordnat mål. Trots de ganska ogynnsamma förhållandena är ungefär en fjärdedel av alla nyföretagare i kvinnor. Mot denna bakgrund är det tragiskt att behöva konstatera att regeringen förefaller att helt ignorera frågan om kvinnors företagande. Samtliga de strategiska områden regeringen vill satsa pengar på fordon, IT och telekom, metallurgi, läkemedel och bioteknik samt skogs- och trävarubranschen har en tydlig manlig dominans. Istället försöker regeringen helt strypa entreprenörskap inom de växande tjänste- och välfärdssektorerna, just de sektorer där det är lika många kvinnor som män som startar företag. Slutsatsen i en rapport från Företagarna () är därför inte förbluffande: Även om av de manliga företagarna har förtroende för regeringens företagarpolitik, så är det bara en fjärdedel så stor andel, , av de kvinnliga företagarna som har det. I direktiven till nämns kvinnors företagande bara som en del i en generell formulering om kvinnors och mäns villkor och förutsättningar vad gäller arbete, företagande och utvecklingsmöjligheter på landsbygden. Sammantaget är det tydligt att kvinnors företagande inte är en prioriterad fråga i regeringens arbete.