ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GT02L301 · 2005-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stärka inflytandet för den enskilde funktionshindrade över vem som utses till god man. Den svenska reformen med god man var, när den infördes , en kraftig markering mot förmyndarsystemet. Det var ett steg mot synen att alla människor har lika värde och att det stöd man behöver inte skall leda till att man berövas sina medborgerliga rättigheter. Det betänkande som utredningen om förmyndare och ställföreträdare för vuxna nu lämnat tycks dock andas en helt annan inställning. I betänkandet används genomgående ord som hjälpbehövande, beslutsinkompetenta och beslutsoförmögna för att beskriva personer med intellektuella funktionsnedsättningar. Betänkandet vittnar om en förlegad syn. Fokus ligger på att skydda huvudmannen från att bli utnyttjad, vilket naturligtvis är viktigt, men en långt ifrån tillräcklig ambition. En modern lagstiftning för assisterat beslutsfattande borde dessutom ha som målsättning att maximera möjligheterna till självbestämmande för den enskilde. Den gode mannen borde ses som ett verktyg för huvudmannen att kunna utforma sitt liv efter sina egna personliga önskemål och behov. Alla människor har en beslutsförmåga, även om några har begränsningar i att förmedla den. Denna insikt har många organisationer och forskare världen över. Ju mer begränsade kommunikationsmöjligheterna är, desto större är beroendet av att omgivningen förstår och tolkar mycket personliga signaler och reaktioner. Uppgiften för den gode mannen måste därför vara att stödja huvudmannen i att använda sin egen beslutsförmåga och att försäkra sig om att de beslut som fattas följer huvudmannens vilja och önskemål. Många funktionshindrade väljer helt frivilligt att ha en god man för att kunna bevaka sina rättigheter som samhällsmedborgare samt sköta praktiska frågor, till exempel ekonomi. I många fall är det en närstående som känner den funktionshindrade och kan tolka och förstå hans eller hennes behov och vilja. Det händer dock att de gode män som enskilda funktionshindrade själva valt entledigas av överförmyndarnämnden/tingsrätten. Dessa ersätts sedan med av överförmyndaren utvalda och av tingsrätten förordnade gode män. Den enskilde som behöver god man har själv ingen talan. män behövs självfallet, men den enskilde måste ges ett avgörande inflytande över vem det är som utses. Det handlar trots allt om myndiga personer som frivilligt vill ha en god man. Lagstiftningen behöver skärpas så att denna rätt för den enskilde slås fast. Tyvärr tycks utredningsbetänkandet Förmyndare och ställföreträdare för vuxna peka i motsatt riktning. Ett exempel på detta är utredningens förslag om att stor restriktivitet skall gälla beträffande den enskildes möjlighet att ha en personlig assistent. Det krävs tvärtemot vad utredningen föreslår, och vad dagens lagstiftning ger möjlighet till, en ändring för att stärka den enskilde funktionshindrades inflytande över vem som utses till god man. Detta bör ge regeringen till känna.
mot · GT02L302 · 2005-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att följa prisutvecklingen på lagringsmedier. Upphovsrättsskyddat material och privatkopiering har varit friskt debatterat . Det har införts ett tydligt förbud mot att kopiera för privat bruk från olagligt material, och man har också höjt kassettersättningen på bl.a. inspelningsbara cd- och dvd-skivor. Kassettersättningen kompenserar för tillåten kopiering av upphovsrättsligt skyddat material för privat bruk. har fattat beslut om att höja kassettersättningen mot bakgrund av den ökande kopieringen och det stora utbud av anordningar för digital upptagning med mycket stor lagringskapacitet som finns . Det är viktigt att komma ihåg att kassettersättningen är en ramersättning, och att det inte är konsumenterna som är direkt betalningsskyldiga. Det är tillverkarna och importörerna av inspelningsmedia som betalar ersättningen. Det är sedan upp till parterna på området att närmare komma överens om hur det ska gå till i praktiken. För att ersättningen ska kunna anpassas till olika fall och inte bli orimlig kan parterna tillämpa en ny jämkningsregel. Hur mycket ersättningen höjs för olika typer av produkter och om den över huvud taget höjs för vissa produkter beror alltså på vilka avtal parterna träffar. Emellertid är det inte otänkbart att en överenskommelse där parterna kommer överens om en mycket hög ersättning och om t.ex. jämkningsregeln inte beaktas kan innebära att priserna på inspelningsbara cd- och dvd-skivor skulle kunna öka. För att inte konsumenterna därmed ska drabbas av parternas överenskommelser och för att effekterna av den nya jämkningsregeln ska bli så bra som möjligt är det därför viktigt att regeringen noga följer prisutvecklingen på lagringsmedier.
mot · GT02L308 · 2005-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för att minska försäkringsbolagens handläggningstider för trafikskadade. anmäldes drygt 46 000 trafikskador. Av dem beräknas 30 000 vara pisksnärtskada (whiplashskada). För många innebär skadan ett livslångt lidande och nedsatt arbetsförmåga eller att de tvingas lämna arbetslivet. Till detta kommer påfrestningarna på grund av de orimligt långa handläggningstiderna hos försäkringsbolagen. Detta har påtalats av () men i den rapport har lagt fram konstateras att handläggningstiderna är för långa och att försäkringsbolagen gör för lite för att korta dem. Regeringen bör därför ta initiativ till att i samverkan med försäkringsbolagen utreda hur handläggningstiderna ska kunna minska. Regeringen bör också analysera hur de drabbade på ett bättre sätt ska kunna tillvarata sina intressen.
mot · GT02L311 · 2005-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommunens skyldighet att alltid upplysa blivande godeman, förvaltare eller förmyndare att uppdraget är på livstid. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förändra reglerna i angående godmanskap, förvaltare och förmyndare så att de utvalda skall kunna bli entledigade från uppdraget om de så önskar. Det bör finnas en obligatorisk skyldighet för kommunen/överförmyndaren att upplysa de som åtar sig uppdraget som godeman, förvaltare eller förmyndare, att de inte kan entledigas från uppdraget så länge de lever. Entledigande kan endast ske om de anses som olämpliga, dessa bestämmelser i syfte att skydda huvudmannen. Enligt 14 kap. 24 § är uppdraget som godeman, förvaltare och förmyndare ett uppdrag ända in i döden om de inte själv lyckas finna en ersättare. Uppdraget som godeman m.fl. är ett förtroendeuppdrag som kräver att den utvalde besitter flera olika kompetenser, bl.a. skyldighet att finnas tillgänglig dygnet runt för sin huvudman. Den utvalde ska även på ett ansvarsfullt sätt fungera både som jurist, ekonom och kurator i samma person. När detta sker genom frivillighet är förutsättningarna goda. Dagens bestämmelser i har dock blivit ett problem för de godemän, förvaltare och förmyndare som vill bli befriade från uppdraget på grund av förändrad familjesituation, ålder och diverse krämpor. Detta är inte möjligt med nuvarande bestämmelser, de godemän som vill bli entledigade uppmanas att först skaffa en ersättare. Lyckas de inte skaffa någon som vill överta uppdraget tvingas de kvarstå tills en ny har utsett. Detta kan ta . Avlider den godemannen, förvaltaren eller förmyndaren ärver dödsboet uppdraget enligt nuvarande bestämmelser. Det innebär att den avlidnes maka/ make eller barn åläggs skyldighet att slutredovisa uppdraget innan det överlämnas till överförmyndaren. Dessa bestämmelser tar ingen hänsyn till dödsboägarnas kunskaper, dennes hälsa eller att de befinner sig mitt uppe i ett sorgearbete. Svårigheterna att skaffa fram nya godemän har ökat, färre är villiga att utses till godemän, delvis beroende på att uppdraget har blivit mer omfattande. Besparingar inom kommunerna har t.ex. medfört ökade arbetsinsatser för godemännen. Reglerna i 14 kap. 24 § tvingar nu anhöriga att överta ett förtroendeuppdrag som denne inte tidigare varit delaktig i. Detta är inte rimligt, de anhöriga till en avliden godeman/förvaltare bör befrias från ansvaret att göra slutredovisningen. Reglerna bör ändras så att överförmyndaren övertar handlingar rörande huvudman samt ansvaret för slutredovisning. Detta ges regeringen till känna.
mot · GT02L314 · 2005-10-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av lagstiftning om förhandlingsrätt för franchisetagare. Inom har en promemoria, Upplyst franchising (Ds 2004:55), utarbetats. Promemorian har varit föremål för remissbehandling. Franchising är en snabbt växande företeelse i och har ibland beskrivits som en företagarskola och en möjlighet att snabbt nå tillväxt genom att köpa in sig i ett koncept med ensamrätt till ett eget distrikt. I promemorian framhålls bland annat att det har visat sig att bristen på skyddsregler för de småföretagare som på detta sätt ensidigt binder sig till en franchisegivare som alltid är en större svensk eller internationell kedja har lockat till missbruk. Det kan handla om bristande information om konceptet, oskäliga avtalsvillkor med mera. I promemorian föreslås att om en franchisegivare ingår ett franchiseavtal skall han ge franchisetagaren den information om avtalets innebörd och övriga förhållanden som behövs med hänsyn till omständigheterna. föreslås bli den instans som avgör om franchisegivaren uppfyllt sin informationsskyldighet. I lagförslaget framhålls skyddsbehovet för franchisetagaren som varande den part som intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Oskäliga villkor i avtalet föreslås bli prövade av , som kan fatta beslut om förbud att använda sådana villkor . Den föreslagna lagstiftningen är ett steg i rätt riktning, men flera viktiga skyddsregler för företagare saknas. Varje franchisetagare är alltid en svag part i förhållande till franchisegivaren. Därför krävs det en mer heltäckande lagstiftning som skyddar den svagare parten för att företagsformen franchising skall fungera tillfredsställande. I uppdraget för utredningen ingick även att bedöma behovet av ytterligare åtgärder utöver informationsskyldigheten, till exempel vad gäller bruket av skiljeklausuler vid franchising, behovet av särskilda regler för uppsägning av franchiseavtal och en förhandlingsrätt för franchisetagare och deras organisation. Några sådana förslag till skyddsregler för dessa småföretagare finns dock inte i promemorian, vilket är en stor brist. Vi vill särskilt framhålla vikten av att en kommande lagstiftning ger franchisetagarna en förhandlingsrätt mot franchisegivaren. Den organisation i som företräder franchisetagarna, , har mångårig erfarenhet av svårigheterna att få förhandlingar till stånd med enskilda franchisegivare eller franchisegivarnas organisation, (). Förslag från FRO:s sida om att träffa frivilliga överenskommelser har inte haft framgång. Enligt vad motionärerna erfarit har FRO även haft stora svårigheter och inte lyckats att få till stånd förhandlingar med franchisegivare. Mot denna bakgrund framstår behovet av lagregler om förhandlingsrätt för franchisetagare som nödvändiga. bör därför besluta om att ge regeringen uppdrag att i den kommande lagstiftningen om franchising införa regler om förhandlingsrätt för franchisetagare. Skånberg (kd)
mot · GT02L316 · 2005-10-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn och språklig modernisering av avtalslagen och handelsbalken. Modernisera avtalslagen och handelsbalken I det ekonomiska livet är avtalet ett oumbärligt redskap. Avtalet förmedlar omsättning av varor och andra nyttigheter, medför anställning av arbetskraft, ligger till grund för samverkan mellan bolag osv. Ett verksamt företag ingår i stort sett avtal med andra parter, vilka kan vara både privatpersoner och andra företag. Avtalslagen innehåller de grundläggande lagregler som gäller då ett avtal kommer till och hur det blir giltigt. Avtalslagen är dock till stor del dispositiv, vilket innebär att den gäller bara om parterna inte avtalat något annat. Avtal kan vara skriftliga eller muntliga och huvudregeln är att båda dessa avtalstyper är lika giltiga. kräver dock lagen att avtalet har en viss form. Avtalslagen skrevs och har ett språk som av många uppfattas som omodernt och svårtolkat. För den som inte har svenska som sitt modersmål torde lagen vara särskilt besvärlig att förstå och tillgodogöra sig. Även övriga bestämmelser i handelsbalken har ett mycket ålderdomligt språk, vilket exemplen nedan illustrerar. 9 § lag (1936:88) om pantsättning av lös egendom som innehaves av tredje man haver löftesman sig åtagit annan mans gäld, som sin egen, och utfäst betalning å , eller ort, eller ock sig lika med gäldenären där till förbundit; söke då borgenären vilkendera han helst vill. 12 kap 2 § HB Om inlagsfä, eller nedsatt och förtrott gods Inlagsfä, och förtrott gods, bör man vårda som sitt eget. Missfares, eller förekommer det, av hans vangömmo, eller vållande; gälde fullt åter. Sker det av våda; vore saklös. 13 kap 1 § HB Om lega och hyra Leger man till annan (hus, gård, tomt), eller vad det är, för hyra i penningar eller varor, med vissa villkor, eller utan; det bör fast stånda, evad fästepenning där å given är, eller ej. anser att lagstiftningen härom måste ses över och moderniseras i språket. Ett behov kan finnas att då även se över själva substansen i bestämmelserna. Detta bör ges regeringen till känna. Skånberg (kd)
mot · GT02L317 · 2005-10-04 00:00:00 — beslutar att borgerliga vigsel- och partnerskapsförrättare får ersättning jämförbar med andra förrättare. Regeringen beslutade att en särskild utredare ska ta ställning till om par av samma kön bör kunna ingå äktenskap. Uppdraget ska redovisas , men det står utredaren fritt att lämna särredovisningar i vissa frågor om det bedöms lämpligt. Av direktiven (dir. 2005:6) framgår att även frågan om vigsel- och partnerskapsförrättare som ett gemensamt uppdrag bör tas upp i sammanhanget. I promemoria Förrättare av vigsel och registrering av partnerskap ett gemensamt uppdrag (Dnr Ju2005/5840/L2) från föreslås att uppgifterna att förrätta vigsel och partnerskapsregistrering ska utgöra ett gemensamt uppdrag. Även förordnanden som vigsel- eller registreringsförrättare som meddelats före ikraftträdandet föreslås i fortsättningen ge behörighet att förrätta såväl vigsel som registrering av partnerskap. Tanken är att den nya lagen ska gälla från , vilket gör att tiden är knapp. tar helt avstånd från departementspromemorians slutsats. Det är också förvånande att regeringen väljer att föregripa utredningen i denna fråga. Uppdragen som borgerlig vigselförrättare och partnerskapsförrättare är olika till sin karaktär. Såväl kyrkliga som borgerliga vigselförrättare kan av samvetsskäl finna det oförenligt med sin övertygelse att också vara partnerskapsförrättare. vill poängtera att samvets- och religionsfriheten måste gälla även inom detta område och att borgerliga vigsel- och partnerskapsförrättare inte ska göras till ett gemensamt uppdrag. För de borgerliga vigsel- och partnerskapsförrättarna är arvodena ytterst begränsade. Enligt förordning (1987:1019) med närmare föreskrifter om vigsel som förrättas av domare eller särskilt förordnad vigselförrättare utgår förrättningsarvode med per vigsel. Om förrättaren har flera vigslar utgår ersättning med per vigsel. Ersättning för förlorad arbetsinkomst eller för resor utgår inte. anser att de borgerliga vigsel- och registreringsförrättarnas arvoden ska höjas till en nivå som bättre överensstämmer med andra jämförbara förrättningar. Dessutom bör ersättning för förlorad arbetsinkomst samt ersättning för resekostnader erhållas. Detta vore en markering från samhällets sida av vikten av att ingå äktenskap. Vidare kan de låga arvodena leda till problem vid rekrytering av borgerliga vigsel- och partnerskapsförrättare. beslutade regeringen att det då inte fanns skäl att höja ersättningen. Frågan om förrättarnas arvoden finns med i direktiven till den särskilde utredare som ska ta ställning till frågan om könsneutral äktenskapslagstiftning. förutsätter att regeringen tar erforderliga initiativ till att genomföra en sådan höjning. Skånberg (kd)
mot · GT02L318 · 2005-10-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en utredning av arenarättigheter för evenemang som saknar upphovsrätt. Den som går på ett idrottsevenemang eller liknande och betalar sin entrébiljett kan ta med sig sin videokamera eller mobiltelefon in och sända över bilderna till en webbsida. Med tekniska hjälpmedel kan vem som helst direktsända idrottsevenemanget direkt på en hemsida. Någon immaterialrättslig bestämmelse som förhindrar detta finns inte. Den som däremot gör samma sak i samband med en teaterföreställning begår ett brott mot upphovsrätten. Debatten som följde på EG-direktivet och regeringens proposition angående den så kallade TV-listan fokuserade på TV-bolags sändningsrättigheter och hur dessa utnyttjas. Denna debatt koncentrerades i stor utsträckning på arrangörens ställning och sändningsrättigheterna. I debatten nämndes både äganderätt och upphovsrätt. Detta område behandlades inte i regeringens proposition. Läget är följande: olika föreningar eller sammanslutningar som t ex idrottsklubbar eller idrottsförbund kan inte hävda någon äganderätt (upphovsrätt) till så kallade sändningsrätter. Den existerar nämligen inte i svensk lagstiftning. När exempelvis fotbollsförbundet säljer TV-rättigheter så är det en fiktiv rättighet man säljer. Vad det i praktiken handlar om är den rätt som tillkommer ägaren till en idrottsanläggning eller arrangören vid ett evenemang att ta ut en högre inträdesavgift för ett sändande TV-bolag. Det är först när ett TV-bolag gjort en upptagning som upphovsrätten inträder och då är det TV-bolaget som får upphovsrätten. Det finns alltså ingen generell äganderätt till händelseförlopp eller dagshändelser. finns ingen skyddslagstiftning för t ex arrangörer av idrottsevenemang. Arrangören har visserligen rätten till arenan där evenemanget äger rum men informationen kring det som sker under evenemanget är inte skyddat i upphovsrättslig mening. Enligt vår mening bör denna frågeställning belysas i en utredning, som dock inte avser ett generellt evenemangsskydd utan fokuserar på den situation där sändningsrättigheter kan vara aktuella för försäljning. Det är intressant att notera att lagutskottet i tidigare avslag på motion i detta ämne hävdat att det inte finns några bärande skäl för att göra denna utredning. Principfrågan aktualiserades som tidigare nämnts i samband med TV-listedebatten och betydande kritik framfördes om att den innehöll en rätt eller en möjlighet att ta ifrån innehavare av dessa rättigheter och ge dem till någon annan. Den principfrågan är tungt vägande och ett bärande skäl för en utredning. Det finns för att instämma med en talare i TV-listedebatten uppenbarligen mycket att göra innan vi har ett skydd för rättigheter såsom äganderätten och rätten till de egna evenemangen. Så kallade arenarättigheter finns i vissa andra länder. Det kan vara befogat att utreda möjligheterna av att införa liknande rättigheter i . Behovet av en sådan utredning bör ges regeringen till känna. Skånberg (kd)
mot · GT02L320 · 2005-10-04 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet att omgående göra en översyn av samäganderättslagen. Särskilda bestämmelser om samäganderätt finns i lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt. Samäganderättslagen är dispositiv, vilket innebär att parterna kan avtala om att annat ska gälla. Huvudregeln är att varje förfogande över det samägda godset i dess helhet eller vidtagande av förvaltningsåtgärd förutsätter enighet mellan delägarna. Kan delägarna inte enas om den samägda egendomens förvaltning och nyttjande kan varje delägare enligt 3 § ansöka om att rätten förordnar att egendomen omhändertas av god man. Är delägarna inte eniga om hur man upplöser ett samägande, kan varje delägare enligt 6 § vända sig till domstol och begära att den samägda egendomen ska säljas på offentlig auktion för delägarnas räkning. Detta kan förhindras om en delägare kan visa synnerliga skäl till anstånd. Domstolen ska i samband med förordnandet om försäljning också bestämma ett pris under vilket egendomen inte får säljas. Samäganderättslagen är tillämplig även på samägande mellan makar, registrerade partner och sambor. Lagstiftningen är mycket åldrad, även om den varit föremål för en del ändringar . Bland annat har den kritiserats för sin brist på flexibilitet. Delägarna kan vara oeniga om hur samägandet ska upplösas, men eniga om att egendomen inte ska gå till offentlig auktion. I det fallet anger inte lagen någon lösning på problemet. För i synnerhet sambor, men även makar eller registrerade partner som går skilda vägar, kan lagens utformning skapa problem för egendom som för båda parter har ett affektionsvärde och inte enbart ett materiellt sådant. har i sitt betänkande (SOU 1999:194 Nya samboregler) tagit upp frågan om en översyn av samäganderättslagen, men konstaterat att den föll utanför utredningsuppdraget. Kommittén framhöll dock att det är av stor vikt att frågan utreds i annan ordning. I proposition 2002/03:80 Ny sambolag konstaterade regeringen att praktiska skäl i och för sig kan tala för att samäganderätt borde kunna upplösas i en bodelning. En sådan ordning kräver dock ganska ingripande förändringar av bodelningsreglerna och måste analyseras noggrant. Detta kunde inte göras då, menade regeringen men anförde att det kunde finnas anledning att överväga frågan vid en eventuell framtida översyn av bodelningsreglerna i . I betänkande 2004/05:LU14 delar lagutskottet alltjämt regeringens bedömning i propositionen. Utskottet menar således att det finns anledning att närmare överväga frågan om huruvida samäganderätt borde kunna upplösas i en bodelning. Utskottet förutsätter att regeringen kommer att överväga frågan i ett lämpligt sammanhang. Utredningar av frågor som Socialdemokraterna inte finner tillräckligt mediala brukar tyvärr dra ut . Grundprincipen vad gäller samägande ska vara att den som vill bli fri från ett ägandeförhållande också ska få bli det. anser att en översyn av hela samäganderättslagen är nödvändig och bör göras . Detta bör ges regeringen till känna. Skånberg (kd)
mot · GT02L325 · 2005-10-03 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att se över fastställandet av faderskap enligt . I återfinns bestämmelserna kring fastställandet av faderskapet vid ett barns födelse. Är föräldrarna gifta anses mannen med automatik vara barnets pappa. Om föräldrarna däremot är sambor eller särbor krävs att faderskapet fastställs vid en faderskapsutredning genom . Enligt SCB:s undersökningar av levnadsförhållanden () framgår att i den unga generationen föräldrar, , är gruppen sambor med barn nästan lika stor som gifta med barn. En stor del av föräldrarna har alltså valt, självfallet av olika anledningar, att inte ingå äktenskap. Att faderskapet i lag måste fastställas är naturligtvis rimligt beroende på det biologiska faktum att det är mamman som föder barnet. Vid nuvarande system ifrågasätter dock samhället faderskapet när föräldrarna är sambo men inte när föräldrarna är gifta vilket är ett mycket föråldrat sätt att se på familjebildningen. Enligt min mening är denna ordning omodern i relation till den nutida familjen. Faderns roll och betydelse för det nyfödda barnet borde vara avgörande och inte frågan huruvida föräldrarna har ingått äktenskap eller inte. Föräldraskapet handlar för de allra flesta om kärlek och längtan efter att få vara del av ett barns utveckling och uppväxt. Att gifta sig är ett val som görs, att bilda familj är ett helt annat val. bör ses över avseende fastställandet av faderskapet.