ip · GS10357 · 2005-02-03 00:00:00 — Interpellation 2004/05:357 av () till försvarsminister om ett svenskt deltagande i Natos snabbinsatsstyrka Krigen i före detta avslöjade tydligt frånvaron av verkningsfulla instrument för att hantera kriser med militära inslag i . Det blev startskottet för en fördjupad gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, och en europeisk, EU-ledd, krishanteringsförmåga. kommer genom bland annat det nya fördraget i högre grad samla sig till åtgärder av såväl civil som militär karaktär för att hantera kriser och konflikter i vårt närområde. EU-länderna har beslutat om samarbete för krishantering i vilket de militära medlen är centrala. Samarbetet är frivilligt, och regeringen och en stor riksdagsmajoritet har redan bejakat det. har tidigare beslutat att delta med militär personal i EU-insatser i och . EU har satt upp nya mål för att stärka sin förmåga att hantera kriser och konflikter runtom i världen. lanserades ett initiativ för att stärka snabbinsatsförmågan. Förslaget innebär att så kallat battle groups, stridsgrupper, upprättas och ska kunna användas för krishantering samt konfliktförebyggande, humanitära insatser, fredsbevarande och fredsframtvingande insatser. Kort sagt alla uppdrag som omfattas av de så kallade Petersbergsuppgifterna. En stridsgrupp ska omfatta ca 1500 man och ska kunna vara på plats i ett krisområde efter att beslut tagits i rådet. De medlemsländer som bidrar till styrkan sätter upp en egen stridsgrupp eller gör det tillsammans med annat medlemsland. Vid försvarsministrarnas ministerrådsmöte tillkännagavs att , tillsammans med och , planerade att bidra till EU:s så kallade snabbinsatsstyrka. kommer att ta det övergripande ansvaret för denna styrka som beräknas vara operativ . har även inbjudits att delta i den skandinaviska styrkan. På Natotoppmötet i presenterades planerna på att inom Nato bilda en egen förmåga till snabba krishanteringsinsatser, Nato Response Force (NRF). Parallellt med EU bygger även Nato upp förband som med kort varsel ska kunna förflyttas över stora avstånd. Utgångspunkten är ett beslut av berörda länders regeringar eller parlament. Styrkan kommer att ha uppnått full kapacitet . Då kommer 21000 soldater vara beredda att rycka in med mellan fem och trettio dagars varsel. blir det också möjligt för Natos partnerländer att anmäla sig till styrkeregistret. Nato utesluter dock inte att partnerländer bidrar till en eventuell insats även . Ett angeläget mål måste vara att inkludera så många länder som möjligt i den internationella krishanteringen. Precis som EU:s snabbinsatsstyrka främst är ägnad att stärka FN:s roll har NRF ett motsvarande syfte. Huruvida bidragande länder är medlemmar i den organisation som sätter upp förmågan blir därför av underordnad betydelse. På samma sätt som icke-medlemmen nu bidrar till EU:s snabbinsatsförmåga, bör därför bidra med förband till NRF. Det ligger i och även intresse att det ömsesidiga beroendet ökar när det gäller uppbyggnaden av internationell krishanteringsförmåga. Det ökar förtroendet mellan länder och motverkar unilateralt agerande. Inte minst starkare transatlantiska relationer bidrar på detta sätt till fred och säkerhet i vår värld. Frågan om eventuella samövningar mellan NRF och EU:s battle groups, liksom frågan om möjlighet för partnerländer som att delta i dessa övningar, är en just nu aktuell diskussion. Samövningar för att undvika dubblering och främja samordning mellan EU:s snabbinsatsstyrka och NRF skulle vara välkommet, liksom deltagande i dessa övningar. Mot bakgrund av det ovan anförda önskar jag ställa följande frågor till försvarsministern: 1.Är försvarsministern beredd att låta , i någon form, bidra till Natos snabbinsatsstyrka, Nato Response Force? 2.Avser försvarsministern att arbeta för att som partnerland, ska delta i samövningar mellan EU:s battle groups och NRF?