ip · GS10447 · 2005-03-08 00:00:00 — Interpellation 2004/05:447 av () till statsrådet om etik och moral i agerande på lantbruksområdet Människan har varit allätare. Människan jagar, och människan håller djur för att erhålla föda eller för andra ändamål, till exempel ull eller skinn. Så är fallet i , inom EU, i och i världen. Självfallet ska allt hållande av djur och uppfödning av djur ske med så goda förhållanden för djuren som möjligt. ligger här i den internationella täten, djuren har det bättre i än på de allra flesta andra håll. Detta gäller till exempel för kor och grisar, för kycklingar och höns, samt även för pälsdjur. Djurens villkor utanför gränser är sannolikt på väg att förbättras, men det går långsamt och på många håll är avståndet till den svenska verkligheten långt. är med i EU, och där sker ett arbete för att lyfta minimikraven för djurhållning från till exempel djurskyddssynpunkt. Detta är mycket bra, och här är och ska vara mycket starkt pådrivande. har vi en alarmerande utveckling där den svenska livsmedels- och lantbruksproduktionen är oerhört pressad av den hårda konkurrensen, och där produktionen har minskat och riskerar att minska ytterligare kraftigt. EU:s jordbruksreform frikopplar ersättningarna från kravet på produktion. ger de svenska regelverken en dyrare produktion och tillsammans med det svenska allmänna kostnadsläget leder detta till att lönsamheten pressas och till att alltfler lägger ned sin produktion. I är vi överens om att den svenska djurhållningen ska ligga i den internationella täten. Om våra producenter lyckas öka sin produktion och sina andelar på marknaderna ökar djurens välfärd i världen. Och tvärtom, om den svenska djurhållningen minskar och tappar marknadsandelar så minskar djurens välfärd. Därtill ökar i så fall också det internationella jordbrukets miljöpåverkan, eftersom det svenska jordbruket ligger långt framme även på det området. Självklart innebär också en minskning av det svenska lantbruket att det öppna landskapet hotas, liksom att sysselsättning och skatteintäkter minskar i . Regeringen arbetar nu tillsammans med sina stödpartier för att förbjuda den svenska pälsdjursuppfödningen. Detta kan ske genom förbud, eller genom att sätta upp så höga djurskyddskrav att uppfödarna drivs i konkurs eller till att upphöra med sin produktion. Även den svenska produktionen av ägg och kycklingar har högre krav på sig än i vår omvärld, och även här riskerar nu den minskande produktionen och ökande importen att totalt sett försämra hönsfåglarnas situation i världen. Om skulle välja att förbjuda pälsdjursuppfödning eller att på annat sätt driva den ur landet, eller om vi sätter upp så ambitiösa regler för hönsen att uppfödningen kraftigt minskar, vad blir då resultatet? Kommer svenskarna att förbjudas att inhandla pälsar, eller förbjudas att köpa finska ägg eller thailändska kycklingar? Nej, sannolikt är detta varken möjligt eller kanske önskvärt. I stället kommer importen att öka, i stället för svenska pälsar kommer importerade pälsar att ta över marknaden, och i stället för svenska höns och kycklingar riskerar importen att ta över alltmer av marknaden. Samma utveckling riskerar också framöver att ske vad gäller andra djurslag. Självfallet skulle förlora mycket produktion och sysselsättning på landsbygden och i förädlingsindustrin om vi själva driver fram en förbjuden eller minskad lantbruksproduktion i olika avseenden. Jag lämnar detta nu därhän och vill i stället diskutera etiken i en sådan här utveckling. Vad är själva poängen med att förbjuda eller minska en djurhållning i som ligger främst i världen, som konsumtionen i fortsätter som tidigare, fast nu importerad från uppfödningar i , eller där djuren lever under avsevärt sämre villkor? Uppenbarligen kommer det man vill förändra i att leda till att en uppfödning med stränga djurskyddsregler slås ut eller minskar, som marknaden ökar för en uppfödning på andra håll i världen där djuren hålls under sämre villkor. Ett svenskt agerande som ger dessa effekter försämrar således den totala situationen för de djur vars förhållanden man säger sig vilja förbättra. Kan det vara en god etik att vilja förbättra något om resultatet blir det helt motsatta? Borde inte i stället ansträngningarna inriktas på att med all kraft inom EU och internationellt driva fram bättre regelverk för djurskyddet, eller ett eventuellt totalförbud för viss uppfödning om den bedömningen görs? Jag vill fråga statsrådet: 1.Avser statsrådet att vidta åtgärder för att med förbud eller skärpta regelverk driva pälsdjursuppfödningen ur ? 2.Avser statsrådet i så fall att vidta åtgärder för att förbjuda användningen eller importen av berörda pälsar i och till ? 3.Om statsrådet delar bedömningen att pälsdjur och hönsfåglar får det totalt sett sämre när importen ersätter eller tränger tillbaka den svenska produktionen, vilka åtgärder avser i så fall statsrådet att vidta inom EU och globalt för att förhindra detta?