ip · GS10672 · 2005-05-24 00:00:00 — Interpellation 2004/05:672 av () till utrikesminister om fallet Maarouf Bakgrund @ fallet Maarouf fick ett barn 1986, . Efter skilsmässan fick föräldrarna gemensam vårdnad. åkte till 1991. Han hade ett uppehållstillstånd som skulle förnyas var sjätte månad. I satt i fängelse och när han efter fängelsevistelsen skulle söka visum till fick han avslag utan att av den svenska ambassaden få veta varför. Han sökte ett flertal gånger visum till . 1993 lyckades komma till och fick där ett skriftligt avslag, där det framgick att han inte hade vårdnaden om sitt barn. Då sökte visum igen och informerade svenska ambassaden om att hans syfte är att polisanmäla ett falskt intyg, där påstås avsäga sig vårdnaden. nekades återigen visum. Han sökte minst en gång i kvartalet och lyckades få visum efter Arlandavistelsen. samt de påstådda vittnena till intyget polisanmälde mamman. Då var frågan preskriberad. drev frågan om vårdnaden i domstol. Domstolsförhandlingen flyttades fram i tiden, då Nabils visum gick ut. När domstolen äntligen tog upp frågan, och kunde närvara, tog det . Domstolen beslöt 2002 att inte pröva yrkandet om vårdnad, då domstolen hävdade att hade vårdnaden. informerade om att han måste söka uppehållstillstånd från , så han åkte dit. Väl i sökte han uppehållstillstånd, men nekades för att han inte hade vårdnaden. JK konstaterar 2005 att domstolen gjorde fel som inte prövade yrkandet. När då söker uppehållstillstånd får han avslag, då dottern hunnit fylla och då inte anses ha tillräcklig anknytning för att kunna få uppehållstillstånd. förvägrades någon som helst kontakt med dottern, som 1994 placerades i fosterfamilj. Såväl som hans dotter har fallit offer för flera övergrepp. Mammans förfalskning av intyg. Det har staten inget ansvar för. Nabils svårigheter att få visum. Här kan man hävda att staten har ett ansvar att underlätta för familjer att kunna mötas. borde ha fått visum för att kunna kolla upp uppgifterna om att han inte hade vårdnaden om sin dotter. Det faktum att han inte fått visum gjorde att mammans förfalskning av intyget var preskriberat. Även om han inte hade vårdnaden, så borde han haft rätt att få visum för att ha umgängesrätt med sin dotter. Även detta nekades honom. Ambassadens förvägran att ge honom visum har hindrat honom från att få tillbaka både vårdnaden och uppehållstillstånd. Domstolens vägran att behandla yrkandet. Hade domstolen gjort det de borde, så skulle ha fått uppehållstillstånd, då dottern enbart var . Enbart det faktum borde vara tillräckligt för att borde få uppehållstillstånd. har avslagit Nabils förnyade ansökan om uppehållstillstånd. Både svenska ambassadens agerande gällande visum och information, samt svenska rättsväsendets av JK konstaterade misstag, samt tidsfördröjning, kan inte vara Nabils eller ansvar. Denna rättsskandal måste ta ansvar för. hade utan tvekan haft svenskt uppehållstillstånd, samt förmodligen även svenskt medborgarskap. Staten har ett ansvar att i efterhand ge de rättigheter han enligt svensk rätt skulle ha haft. Den tunisiska regeringen likställer fallet Maarouf med kidnappning och den agerande hitintills kan komma att få konsekvenser för relationerna med och även övriga länder i . Vår möjlighet att hjälpa kidnappade svenska barn kan komma att försämras. Det är viktigt att vi är ett gott föredöme. Hur avser ministern att agera så att fall som det redovisade inte påverkar relationer till andra stater, dels såvitt avser våra möjligheter att i utlandet försvara svensk familjerätt och dels såvitt avser möjlighet att i utlandet få hjälp av utländska myndigheter vid olovliga bortföranden av svenska barn? Hur avser ministern att agera så att möjligheter att agera i olika internationella fora, där försvarar mänskliga rättigheter och barnens rättigheter, inte försvåras på grund av ovanstående fall?