ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · GS10671 · 2005-05-24 00:00:00 — Interpellation 2004/05:671 av () till statsrådet om utjämning för LSS-verksamheten LSS är en bra reform. Den var underfinansierad i den ursprungliga beräkningen, och kommunernas kostnader för LSS stiger i snitt över landet . Det drabbar i slutändan de funktionshindrade och annan verksamhet. Det är därför som kräver en utredning som ser över om det ska vara ett statligt finansiellt ansvar. Men i väntan på en sådan översyn så måste konsekvenserna för de enskilda och för kommunerna göras så rättvisa som möjligt. Många kommuner har lång erfarenhet och verksamhet med hög kvalitet, andra har inte lika långt utvecklad verksamhet. För att garantera en god kvalitet är det viktigt att ersättningen till kommunerna blir så korrekt som möjligt. Det är två index som styr LSS-utjämningens storlek, dels koncentrationsindex som anger hur många funktionshindrade det finns i kommunen och dels personalkostnadsindex som ska spegla vårdtyngden. Dagens utjämningssystem förutsätter en stabil verksamhet som inte förändras mer än marginellt. Verkligheten är en helt annan med stora verksamhetsförändringar. När då basår och verksamhetsår skiljer så stämmer inte dessa index och då slår utjämningen fel. Det är i detta perspektiv som vi kan se kommuner som "vinner eller förlorar". För en liten kommun som skiljer det 8 miljoner beroende på vilket basår som beslutas. kan få 2 eller 19 miljoner, kan få betala 12 eller 0 miljoner. Det går att ta fram otaliga exempel på stora variationer som inte har något att göra med skillnader i verksamhet utan som enbart beror på beslutet om vilket basår som gäller. Det riskerar att bli på bekostnad av annan service, skattehöjningar eller drabbar de som har rätt till LSS. Därför vore det bra att ändra basåret till att vara samma som verksamhetsåret för att ge förutsättningar för kommunerna att planera sin verksamhet så att de kan erbjuda bra verksamhet med hög kvalitet. Vad avser statsrådet att vidta för åtgärder för att motverka de orimliga konsekvenser som beslutet om basår kan få?
ip · GS10673 · 2005-05-24 00:00:00 — Interpellation 2004/05:673 av () till utrikesminister om Efter att ha suttit i israeliskt fängelse , varav i isolering, släpptes . Han släpptes, men han släpptes inte fri. Det brott den forne kärnvapenteknikern begått var att 1986 avslöja kärnvapenprogram för . Efter detta kidnappades han, fördes till och kastades efter en hemlig rättegång i fängelse för spioneri. Han släpptes inte fri, kan inte leva som en fri medborgare, utan lever nu som "halvfånge" i . I strid med FN:s konvention om de medborgerliga och politiska rättigheterna, som har ratificerat, förbjöds Vanunu nämligen vid frisläppandet ur fängelset bland annat att röra sig fritt och att lämna landet. Detta skedde med hänvisning till skyddet av "den nationella säkerheten" @ Vanunu ansågs av den israeliska regeringen ha tillgång till ytterligare information om kärnvapenprogrammet. Vanunu förnekar detta, och att så är fallet torde väl bevisas av det faktum att han vid de tillfällen han trotsat det förbud att tala med journalister som han också ålagts inte har röjt ytterligare information. Dessutom lär väl rimligtvis den information han hade 1986 vara tämligen föråldrad vid det här laget. För sina kontakter med journalister står nu Vanunu åtalad. Det hävdas att han har lämnat över hemligstämplade uppgifter. Dom kommer att falla . beslutade sig israeliska regeringen för att förlänga Vanunus restriktioner ytterligare år, med motivationen att man antar att han kanske har fler hemligheter att avslöja. Vanunu har sökt asyl i ett flertal länder, bland annat . Den valde att avslå Vanunus asylansökan av byråkratiska skäl: För att kunna söka asyl måste man vara på svensk mark, vilket i det här fallet innebär ett moment22 eftersom Vanunu av den israeliska regeringen är förbjuden att ens gå i närheten av en utländsk ambassad, än mindre resa utomlands. har tidigare vid ett flertal tillfällen i skriftliga frågor till utrikesminister tagit upp situation. Det svar som då givits har i princip gått i riktningen att man genom sin ambassad kommer att fortsätta att följa vad som händer Vanunu efter ett frisläppande för att försäkra sig om att hans frihet och säkerhet tryggas. Hur avser ministern att politiskt och diplomatiskt verka framöver för att mänskliga rättigheter och rimlig medborgerlig behandling säkerställs för ?
ip · GS10674 · 2005-05-24 00:00:00 — Interpellation 2004/05:674 av () till jordbruksminister om djurskyddslagen öppna landskap med dess betesmarker är ett kulturarv av mycket stor dignitet. I övriga och är de svenska betesmarkerna närmast unika vad gäller sin utbredning och sin biologiska mångfald. Eftersom den svenska livsmedelsproduktionen nu är i ett krisläge finns också ett akut hot mot en betydande brist på nötkreatur och får för att kunna beta och upprätthålla betesmarkerna. Jag har i tidigare debatter krävt en konkurrenskraftskommission för att nedbringa jordbrukets kostnader och för att förenkla regelverk och minska byråkrati, skatter och avgifter. En regel som då borde granskas är den regel som kräver ligghallar även åt den mycket härdiga köttdjursrasen Highland Cattle. Detta trots att denna ras naturliga beteende är att klara sig i alla väder bara det finns tillgång till foder, vatten och vindskydd. Den nya tolkning av djurskyddslagen är att inte bevilja dispenser från kravet på ligghall. Många kunniga uppfödare och djurexpertis anser att uppfödningen kan ske i mycket bra och naturliga former även utan att ligghallar måste uppföras. Uppenbarligen finns den praxisen i många andra länder. Vad som kan inträffa i är att lantbrukarna föreläggs att bygga en ligghall, medan effekten i stället blir att man upphör med betesdjuren och landskapet buskar igen. Betesdriftens ekonomiska marginaler är så knappa att kravet på en betydande investering kan göra att man slutar. anser att djurskyddslagen ska ge betesdjuren en högre välfärdsnivå en "bara frånvaron av sjukdom". Effekten av extra höga krav i de svenska djurskyddsreglerna kan således bli att de svenska köttdjuren minskar i antal, som den fantastiska svenska betesmarksresursen hotas av igenväxning. Samma negativa utveckling sker också på andra håll inom den svenska livsmedelsproduktionen, och även här blir resultatet att svensk djurhållning i världsklass riskerar att minska, att åkrar och betesmarker extensifieras eller läggs igen, och att importen i stället ökar från djur som fötts upp under förhållanden som inte uppfyller svenska djurskyddskrav. Mot denna bakgrund vill jag lågmält fråga jordbruksministern: 1.Vilka åtgärder avser jordbruksministern att vidta för att uppmuntra svensk djurhållning och betesdrift? 2.Vad gäller Highland Cattle undrar jag vilka åtgärder jordbruksministern avser att vidta för att allt strängare tolkning av att även denna mycket härdiga ras måste ha tillgång till ligghall, även om den sedan inte används, ska anpassas till verkligheten.
ip · GS10675 · 2005-05-24 00:00:00 — Interpellation 2004/05:675 av () till jordbruksminister om småviltsjakt i fjällvärlden togs beslut om att upplåta statens marker ovan odlingsgränsen i och samt på renbetesfjällen i för småviltsjakt. Beslutet innebär att småviltsjakt ska upplåtas till svenska medborgare och får upplåtas till utländska medborgare. Länsstyrelserna administrerar jakten på berörda områden och har i stor utsträckning upplåtit jakt till utländska jägare på samma villkor som till svenska jägare. Denna upplåtelse har gjorts även då länsstyrelserna valt att begränsa jaktens omfattning genom olika restriktioner som i hög grad drabbat svenska jägare, även lokalt boende. läns länsstyrelse har infört en begränsning som innebär att utländska jägare får inleda sin jakt först efter svenska jägare. Systemet innebär att utländska jägares andel av det totala antalet jaktdygn i föll från till . ledde detta dock till att andelen utländska jägare i grannlänet steg till en högre nivå, 60@65 % av totala antalet jaktdygn. Även i är andelen utländska jägare hög, särskilt längs vägar över till . Norska jägare är den största gruppen utländska jägare. Jakten är en mycket viktig fritidssysselsättning i norra . Var tionde norrbottning jagar. För många är jakten en viktig faktor i beslutet att bo kvar eller flytta tillbaka. Staten har fattat beslut om att göra småviltsjakten på berörda marker tillgänglig på rimliga villkor, vilket är positivt. Liknande system finns i de nordiska grannländerna och även på motsvarande breddgrader i nordamerikanska delstater och provinser. Tillämpningen skiljer sig dock på en avgörande punkt @ inget annat land låter utländska medborgare jaga på samma villkor som de egna medborgarna. Detta gäller även när svenska jägare vill jaga på statliga marker i , trots att norska medborgare för det mesta utnyttjar den svenska fjälljakten på småvilt på samma villkor och i ungefär lika hög grad som svenskarna själva. Svenska jägare upplever att deras tillgång till dessa jaktmöjligheter är hårt begränsade . Stora områden undantas från jakt på grunder som står i dålig överensstämmelse med beslutet om att upplåta småviltsjakt på statens marker. På stora delar av markerna begränsas det totala antalet jaktdygn, som en stor andel av dessa jaktdygn säljs till framför allt norska jägare. Sammantaget har länsstyrelsernas agerande lett till att som andelen utländska jägare ökat har det totala antalet jaktdygn i de berörda områdena fallit till en nivå som ligger under nivån före fjälljaktsreformens genomförande. står utländska jägare för i storleksordningen hälften av alla jaktdygn på småvilt i berörda marker. När detta leder till att länsstyrelserna inför omfattande begränsningar av jakten och det i sin tur i hög grad drabbar svenska jägare och inte minst de lokalt boende jägarna, är detta en orimlig situation och i strid med syftet med det beslut som tidigare fattat. Med anledning av ovanstående vill jag ställa följande fråga till statsrådet: Vilka konkreta åtgärder avser statsrådet att vidta för att tillse att svenska medborgare ges möjlighet till småviltsjakt i fjällvärlden i enlighet med det tidigare riksdagsbeslutet?
ip · GS10676 · 2005-05-24 00:00:00 — Interpellation 2004/05:676 av () till finansminister om beskattning av pensioner Av det nordiska dubbelbeskattningsavtalet följer att pensioner beskattas enbart i det land där utbetalning sker. Om exempelvis pensionen i ett visst fall är intjänad i (utbetalarlandet) och personen i fråga är bosatt i , beskattas pensionen enbart i . I många fall är det emellertid så att det finns annan form av inkomst som den aktuella personen enligt avtalet ska beskattas för i . I en sådan situation utgör avtalet inget hinder mot att tar med pensionen i det underlag som ligger till grund för beräkning av progressionen @ har alltså full frihet att reglera denna del i sin nationella lagstiftning; så har också skett. Detta medför visserligen å ena sidan att pensionen inte beskattas, men å andra sidan att en högre skattesats bestäms för den inkomst som blir föremål för beskattning. Förfaringssättet leder till att den skattskyldige får betala ett större skattebelopp än som annars skulle ha varit fallet. Det nuvarande systemet utgör ett gränshinder, då det i praktiken förhindrar den fria rörligheten över gränsen mellan och för de berörda. Det kan tilläggas att förhållandet har uppmärksammats i en rapport till . Med anledning av ovanstående vill jag ställa följande fråga till statsrådet: Vilka konkreta åtgärder avser statsrådet att vidta för att få en harmonisering till stånd mellan de nordiska länderna när det gäller tillämpningen av beskattning av pensioner?
ip · GS10677 · 2005-05-24 00:00:00 — Interpellation 2004/05:677 av () till jordbruksminister om EMV-varor inom dagligvaruhandeln har det pågått en diskussion om så kallade EMV-varor inom dagligvaruhandeln. EMV-varor är inte begränsade till dagligvaruhandeln, utan existerar på fler varumarknader, exempelvis mobiltelefonmarknaden. Tillvägagångssättet skiljer sig inte mellan de olika marknaderna. Distributören sätter sitt eget varumärke på en produkt tillverkad av någon annan. Man kan därmed uppnå en prispress på produkterna ut till konsumentled, som man riskerar sitt eget varumärke och inte tillverkarens i de fall att konsumenterna inte skulle vara nöjda med varorna. På uppgav jordbruksministern att hon ser EMV-varorna som ett problem. Hon hänvisade här till att den svenska livsmedelsproduktionen skulle kunna hotas. Men även att EMV-varor skulle vara ett problem för svenska konsumenter. Ministern hävdade vidare att hon skulle prioritera frågan om ursprungsmärkning, och antyder att hon kommer att reglera frågan politiskt. Regeringen har vidare inom departementet gett i uppdrag till ett kansliråd att särskilt bevaka frågan om EMV. Vad uppdraget består i förefaller något oklart. Handeln har utarbetat en egen överenskommelse om ursprungsmärkning av varor. Följsamheten inom handelsföretagen verkar vara god, däremot mindre god hos många av tillverkarna. Det är viktigt att konsumenternas efterfrågan på ett utbud av varor som varierar prismässigt och håller en god och motsvarande kvalitet prioriteras. En eventuell lagreglering får inte motverka detta. Anser statsrådet att den frivilliga överenskommelse som träffats inom handeln gällande märkning av varor är otillräcklig? Statsrådet avser att prioritera frågan i samband med översynen av EU:s märkningsdirektiv, vilken är den svenska positionen? Jag har följande frågor till statsrådet : Hur avser statsrådet att följa upp uppdraget att särskilt bevaka EMV-frågorna? Vilka konkreta åtgärder avser statsrådet att vidta gällande reglering av EMV-varor?
ip · GS10681 · 2005-05-24 00:00:00 — Interpellation 2004/05:681 av () till justitieminister om männen och kvinnomisshandeln Våld är oacceptabelt oavsett var det inträffar, vem det drabbar och oavsett orsak. Våldet i samhället måste bekämpas kraftfullt. har våldet mot kvinnor diskuterats intensivt, vilket är bra. Debatter har förts både i medierna och i . Frivilliga har slutit sig samman för att ta ställning mot och bekämpa våldet mot kvinnor. Operation kvinnofrid drev en framgångsrik kampanj, där man menade att "riktiga karlar slår inte kvinnor". Vissa mäns våld mot sina närstående kvinnor är ett individuellt problem bland män och måste hanteras därefter. Det är inte ett familjeproblem. Det är inte en jämställdhetsfråga. Ändå hanteras detta problem ofta så. Programmet ger en förklaring: Ett mångfasetterat problem kräver olika lösningar och har självfallet olika orsaker. Inom den rådande politiken är förklaringsmodellen dock enkel: Orsaken är den könsmaktsordning som råder i samhället. Det är att förenkla en viktig fråga oerhört. Enligt BRÅ (Rapport 2002:14) finns det inga enkla förklaringar till varför brott begås generellt, vilket även gäller denna brottslighet: "Längst i förklaringshänseende till vad som ligger bakom denna typ av brott kan man antagligen komma genom att använda olika perspektiv i kombination med varandra, BRÅ menar också att såväl gärningsmännen som offren skiljer sig tydligt från befolkningen generellt när det gäller vissa sociala faktorer. De är oftare brottsbelastade, arbetslösa och har lägre utbildning än genomsnittet. Det är inte som ROKS påstår att vem som helst slår och blir slagen. Trots detta har en enda förklaringsmodell tillåtits vara den förhärskande. Möjligheterna för män att få behandling är till följd av den enkelspåriga politiken minimala. Särskilt svårt är det för män att få hjälp innan det går så långt att polisen blir inkopplad. Regeringens kriminalpolitik har fokuserat på gärningsmannens sociala problematik som orsaken bakom brottsligheten. Trots detta har den enkla förklaringsmodellen om könsmaktsordningen tillåtits hindra behandling av våldsamma män. Detta trots att antalet misshandelsbrott kanske hade kunnat minskas genom införande av terapi av norsk modell, som redogjordes för i . Vilka åtgärder avser justitieministern att vidta för att se till att våldet mot kvinnor ses som en justitiefråga och att de män som misshandlar ska få hjälp @ innanför eller utanför murarna?
ip · GS10683 · 2005-05-24 00:00:00 — Interpellation 2004/05:683 av () till justitieminister om kompetensen inom polisen Justitieministern har i riksdagsdebatt anfört att det är nödvändigt med en generationsväxling inom polisen. Därför kommer man inom polisen att erbjuda förtida avgång som en pensionsåtgärd, men justitieministern säger i nämnda debatt att det endast ska ske där det främjar verksamheten. I RPS budgetunderlag till regeringen skriver man att polisen har för avsikt att fortsätta erbjuda förtida pensionsavgångar för att ge de lokala polismyndigheterna möjlighet att anställa de nyutbildade poliserna. I justitieutskottet berättade rikspolischefen att en del poliser är gamla, trötta och lågpresterande. Dessa ska erbjudas pensionsersättning. Följden blir att man satsar mer på att göra sig av med poliser än att nyanställa de färdigutbildade. Det finns utrymme att förtidspensionera mellan 250 och 300 poliser . Rikspolischefen menade i utskottet att de berörda inte fullgör ett fullgott arbete. Är då lösningen att göra sig av med dem? Inom polismyndigheterna har man talat med personalen om att orsaken till detta erbjudande är arbetsbrist. Alltså antingen att det saknas arbete eller pengar. Arbetsuppgifter finns det gott om, även om äldre personal inte kanske kan arbeta skifttjänst i den yttre verksamheten finns det många viktiga uppgifter att göra. Kvarstår då att det verkligen rör sig om medelsbrist, vilket det skulle vara intressant att höra justitieministerns syn på. Förvirringen är stor om vad som är den egentliga orsaken och varför man tar till så drastiska metoder som att förtidspensionera fullt friska och erfarna yrkesmänniskor, när det verkligen behövs fler och inte färre poliser. Tanken att det inte finns pengar i verksamheten om man inte även blir av med en del lönekostnader ligger nära. Är det statens personalpolitik att göra sig av med kompetens och tro att helt nyutbildade poliser ska kunna utföra ett komplicerat och svårt arbete på samma sätt som de mer erfarna? Är det inte att misshushålla med humankapitalet när vi vet att polisarbetet är något som det tar att lära och varför går pensionserbjudanden ut generellt även till dem som arbetar på kontor och i specialistfunktioner? Frågan till justitieministern är: Vad avser justitieministern att göra för att polisens kompetens inte ska urholkas vid förtida pensionsavgångar?
ip · GS10684 · 2005-05-24 00:00:00 — Interpellation 2004/05:684 av () till näringsminister om nya anställningar fanns det i två gånger så många företag som . Talet är i sig en allvarlig larmsignal. Landet behöver nya arbetsplatser. Det enklaste sättet att få i gång en process av förnyelse är att stimulera fram uppkomsten av många nya företag och att skapa villkor som lätt låter dessa företag växa. Alla nya företag som startas lyckas inte lika väl, vissa försvinner efter i arbetslivet. Alltså vi behöver många nya företag, många företag som stadigt växer, många nya anställningar. Vi vet att stora prövningar hotar samhället om inte alltfler riktiga jobb kontinuerligt skapas. Riktiga jobb @ alltså inte arbetsplatser köpta av staten via Ams. Åtgärder som till exempel rekryteringsstödet eller det tillfälliga förstärkta rekryteringsstödet eller någon annan åtgärd av samma karaktär har funnits under utan att ge upphov till dem så hett önskade nya riktiga arbetsplatserna. Dessa åtgärder har inte heller på ett positivt sätt påverkat sjukfrånvaron eller reducerat antalet sjukpensionärer. Alla siffror i arbetsmarknadens statistik @ till och med om man använder sig av de konstiga kategorier som florerar där (öppen arbetslöshet, övriga och så vidare) @ talar om ett arbetsliv som håller på att stagnera, stanna på en låg nivå av arbetsplatser. Vi får inga nya riktiga jobb innan en stor förändring i arbetslivets villkor äger rum. Svenskt näringsliv genomför regelbundna rekryteringsenkäter som visar hur företagare och arbetsgivare ställer sig till nyrekryteringar. Den tidigare undersökningen kom 2002 och den senaste kom . Det som enkäten tydligen visar är att företagare och arbetsgivare är alltmer tveksamma till att rekrytera folk som bristen på personer med rätt yrkeserfarenhet är alltmer påtaglig. Vi har antagligen alldeles för få utbildningar som betraktas av rekryteringsansvariga som tillräckligt pålitliga. Att yrkesförberedande linjer på gymnasiet förlorar alltflera elever och att de fullbordar gymnasieprogrammen är känt @ framför allt har skarp kritik mot dessa gymnasieprogram kommit från LO. Det är också obegripligt varför just nu antalet platser på KY minskar, när dessa studier får betydligt högre uppskattning från företagarna. Ur enkätens svar kan man också se att viljan att rekrytera sjunker nu på grund av de nya bestämmelserna om sjuklönen: Allt färre vill anställa när risken att stå med betydligt ökande kostnader vid sjukdom är mycket stor. Åtta av tio små företag med färre än 50 anställda pekar på de nya reglerna som orsak till sin extra försiktighet inför nyanställningar. Talet är lägre bland stora företag som har andra möjligheter att kompensera sig för ökande kostnader, men också där ser man att känsligheten för den ökade risk som sjuklönen medför har stärkts. Med alla dessa negativa attitydförändringar hos företagarna i tanken, vill jag nu fråga näringsministern: På vilket sätt avser näringsministern att stimulera rekrytering och bildandet av nya och växande företag i ?