frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Av allmänna principer om rättskraft följer att när den myndighet som skall tillsätta en tjänst har offentliggjort sitt slutliga beslut i anställningsärendet vinner det beslutet rättskraft i den meningen att det inte kan återkallas eller ändras av tillsättningsmyndigheten, s.k. negativ rättskraft (se JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 351). beslut i anställningsärenden kan överklagas till regeringen (se 35 § verksförordningen [1995:1322]). Enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer gäller vid överklagande av förvaltningsbeslut att överprövningsinstansen sätter sig i beslutsmyndighetens ställe. När talan bifalls är huvudregeln att överprövningsmyndigheten förordnar om positiv rättelse, dvs. meddelar beslut med det innehåll som beslutsmyndigheten bort meddela från början. I vissa fall kan det av praktiska skäl vara motiverat att genom beslutet uppdra verkställighetsåtgärder till beslutsmyndigheten. Det kan också förekomma att hela förfarandet måste göras om och ny utredning kanske infordras. I sådana fall kan överinstansen besluta att återförvisa ärendet för ny behandling, i stället för att själv fullborda beredningen och besluta i saken. Regeringens beslut , uppställt som ett meddelande till , hade följande lydelse. Regeringen bifaller överklagandet. () beslutade att anställa G.E. Du överklagade beslutet. har yttrat sig i ärendet. Du har beretts möjlighet att yttra dig över yttranden och gjort det. Skäl för regeringens beslut Vid en samlad bedömning av sökandenas meriter anser regeringen att du är den bäst meriterade av er två vad gäller arbetslivserfarenhet. Du borde därför ha fått anställningen. Med upphävande av beslut, bifaller regeringen alltså överklagandet. hade genom sitt beslut i anställningsärendet fattat beslut i första instans om att tillsätta tjänsten som informatör. Det beslutet kunde i enlighet med vad jag har sagt inte ändras eller återkallas av verket. Frågan i överklagandeärendet hos regeringen gällde således inte om tjänsten skulle tillsättas eller ej utan vilken av två sökande, G.E. eller , som skulle få tjänsten. Enligt min mening råder det med hänsyn till ordalagen i regeringens beslut inte någon tveksamhet om vad regeringen beslutade i saken, nämligen att skulle få tjänsten. Av det ovan sagda följer att inte haft utrymme för att göra en förnyad bedömning av om anställningen skulle genomföras. Handläggningen har således varit felaktig och verket förtjänar kritik. Kritik mot en i handläggningen av ett ärende om omhändertagande enligt djurskyddslagen (Dnr 2468-2004) I en anmälan som kom in till JO kritiserade och djurskyddsinspektören vid i kommun agerande i samband med omhändertagande och avlivning av katt . De klagade bl.a. på att de, trots att de begärde detta, inte fick något skriftligt beslut som de eventuellt hade kunnat överklaga. Vidare ifrågasatte de om det verkligen var katt som hade avlivats. och klagade också på det sätt som i hade medverkat vid omhändertagandet av katten. Anmälan remitterades till yttrande avseende vad som framfördes i anmälan, särskilt mot bakgrund av bestämmelserna i 30, 32 och 34 §§ djurskyddslagen (1988:534). I yttrandet anfördes bl.a. följande. En kort sammanfattning av ärendet framgår av miljö- och hälsoskyddsavdelningens minnesanteckningar . Sammanfattningen beskriver miljö- och hälsoskyddsavdelningens åtgärder i ärendet vilka bedömes ha skett i enlighet med gällande delegationsordning samt aktuella regler i djurskyddslagen. Övriga beslut i ärendet har tagits av polismyndighet och veterinär och de bedömes ha skett snabbt, effektivt och i enlighet med gällande lagstiftning. Katten transporterades efter omhändertagandet av kommunens viltvårdare till veterinär. Den katt som avlämnades till veterinär var samma katt som omhändertogs, enligt uppgift från viltvårdaren. De minnesanteckningar som yttrandet hänvisar till innehåller i huvudsak följande uppgifter. inkom till miljö- och hälsoskyddsavdelningen, via kommunens reception, ett telefonmeddelande angående en katt samt ett mobiltelefonnummer som det framfördes vara viktigt att ringa. Kommunens viltvårdare ringde upp och det framkom vid telefonsamtalet att en närboende ( ) hade en katt som blivit biten och att den nu verkade lida av detta. Besök skedde , men katten var då ute och syntes inte till. Återbesök gjordes varvid det konstaterades att katten hade sår efter ett troligt bett samt att den vinglade kraftigt och föll då den skulle vända sig. Kommunens viltvårdare tog genast kontakt med miljö- och hälsoskyddsavdelningen, då det bedömdes att katten måste till veterinär. Miljö- och hälsoskyddsavdelningen gjorde en omedelbar inspektion av förhållandet och konstaterade att djuret skulle bedömas av en veterinär. De boende som troligen borde vara ansvariga för katten (en man och en kvinna ) erbjöds möjligheten att frivilligt lämna katten till miljö- och hälsoskyddsavdelningen för omedelbar avlivning. Både mannen och kvinnan vägrade (i närvaro av kommunens viltvårdare) att gå med på att själva ta katten till veterinär eftersom de bedömde att det gick att avvakta kattens ev. tillfrisknande. De avböjde också erbjudandet om gratis avlivning. Efter detta besked meddelade miljö- och hälsoskyddsavdelningen att polis skulle kontaktas för handräckning, så att miljö- och hälsoskyddsavdelningen skulle kunna ta katten till en veterinär samt att kostnaden för veterinärbesöket skulle faktureras kattägaren. Försök att kontakta länsveterinären via växel gjordes. Denne var enligt uppgift på tjänsteresa till och ingen av de bitr. länsveterinärerna var i tjänst. Ca utfördes begärd handräckning och katten transporterades till veterinär på Djurkliniken i . Veterinär konstaterade enligt kommunens viltvårdare att katten led av vingelsjuka och var mycket mager. Enligt veterinären fanns inget annat alternativ än att avliva katten, dock erfordras polisens tillstånd för detta vilket veterinären kommer att hemställa om. Till anmälan fanns fogad bl.a. en kopia av ett faxmeddelande från polismyndigheten till veterinären om att denne hade polisens tillstånd att avliva katten för det fall att veterinären ansåg att detta borde ske. och kommenterade remissvaret. I beslut anförde JO följande. Påträffas ett djur så svårt sjukt eller skadat att det bör avlivas , får enligt 30 § djurskyddslagen en veterinär eller en polisman och i brådskande fall någon annan genast avliva djuret. Bestämmelsen avser fall där det inte råder någon tvekan om att det enda alternativet är att avliva djuret. Syftet med bestämmelsen är att förkorta lidandet hos ett svårt sjukt eller skadat djur. Om situationen inte bedöms vara så allvarlig att avlivning måste ske, kan ett djur som far illa i stället omhändertas. I normala fall är det som beslutar om omhändertagande av djur (se 31 § djurskyddslagen). Finns det förutsättningar för att med stöd av 32 § första stycket omhänderta ett djur som är utsatt för lidande kan dock, utöver , också annan tillsynsmyndighet eller polismyndigheten besluta om detta. Har sådant beslut meddelats av någon annan än skall beslutet enligt andra stycket underställas , som skall avgöra om det skall fortsätta att gälla. Djurägaren har dessutom möjlighet att överklaga beslutet (38 §). Av 34 § följer att det endast är som kan besluta om vad som skall hända med ett djur som har omhändertagits, dvs. om djuret skall säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. Av utredningen i ärendet framgår att katten på initiativ blev omhändertagen. Detta beslut, som inte synes ha dokumenterats skriftligen, har inte underställts , som således inte har prövat ärendet på det sätt som föreskrivs i djurskyddslagen. Ärendets handläggning hos kommunen samt innehållet i remissyttrandet visar på anmärkningsvärt bristande insikter i den rättsliga regleringen på området. Jag förutsätter att nämnden omgående informerar sig och berörd personal om regelsystemet. Av vad jag har sagt framgår att det är och inte polisen som, utom i fall enligt 30 § djurskyddslagen, kan besluta att ett sjukt eller skadat djur skall avlivas. i besked synes mindre väl förenligt med detta. Saken föranleder dock inte någon annan åtgärd från min sida än att jag skickar en kopia av detta beslut till polismyndigheten för kännedom. Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida. Beträffande klagomålen mot polisen har jag samrått med chefsjustitieombudsmannen , som har tillsyn över polisväsendet. Kritik mot Kungl. Tekniska högskolan (KTH) för dess befattning som remissorgan vid handläggningen av frågor om ensamrätt till bärgning av ett vrak. Fråga bl.a. om jäv för handläggande tjänsteman och om denne handlat i tjänsten eller ej. Även fråga om rektors ansvar för oklarheter vad gäller tjänstemannens ställning och agerande (Dnr 85-2002) Med anledning av en anmälan mot KTH meddelade JO ett beslut med följande innehåll. Den som vill bärga sjunket gods som har övergetts av ägaren kan efter ansökan hos erhålla ensamrätt till bärgning enligt lagen (1984:983) om ensamrätt till bärgning (1 §). Ensamrätt till bärgning innebär rätt för bärgaren att utan intrång av andra och på närmare angiven plats bärga godset (2 §). Ansökan om ensamrätt till bärgning prövas av i det län där godset finns. Ensamrätt får ges bara till den som är lämplig med hänsyn till allmänna och enskilda intressen. Har flera ansökningar gjorts rörande samma område, skall pröva vilken av sökandena som från allmän synpunkt bör ha företräde (3 §). I beslut om ensamrätt skall meddela sådana föreskrifter som krävs för att bärgningen inte skall medföra skada eller olägenhet för allmänna eller enskilda intressen. Om en meddelad föreskrift åsidosätts, får upphäva beslutet om ensamrätt. Detsamma gäller om bärgningen har avslutats innan den föreskrivna tiden har gått ut (4 §). beslut får överklagas hos genom besvär. beslut får inte överklagas (5 §). För vissa skeppsvrak och vissa föremål gäller bestämmelserna i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (6 §). I en skrivelse, som inkom till i , ansökte R.E. om att för av ges ensamrätt till bärgning av vraket efter det danska lastfartyget S/S , beläget SSV Almagrundet. mottog ytterligare en skrivelse från R.E. i vilken han påtalade att han hade blivit uppringd av , som uppgav sig företräda KTH och agera som remissinstans i ärende om ensamrätt. anförde i sin skrivelse att ville veta i vad mån det hade gjorts någon efterforskning av den ursprunglige ägaren till vraket. I skrivelsen anförde R.E. uppgav dessutom vid samtalet att han för någon stiftelses räkning har/håller på att köpa upp vrak som bedöms vara av intresse. Han uppgav dessutom att detta intresse var speciellt starkt vad avsåg fartyg från perioden kring dvs. som S/S . På min något förvånade fråga hur han mot bakgrund av detta ansåg att detta var förenligt med en roll som remissinstans åt i frågor angående Ensamrätt till bärgning erhölls undvikande svar. Det är väl känt att själv är verksam inom det område som berör Ensamrättsfrågor. Det är inom dykkretsar välbekant att Grisell både som privatperson och som företrädare för egna företag både inköpt vrak och innehaft bärgningsrätter i bärgningssyfte samt utfört skrotbärgning. Det tycks därför klart att det här måste föreligga ett sådant jävsförhållande att det inte kan vara lämpligt med som remissinstans i Ensamrättsfrågor. Det är för mig klart att om jag efter att ha lagt ner ett omfattande arbete funnit ett vrak av intresse inte skulle uppskatta om denna information automatiskt delges Grisell med tanke på det uppenbara konkurrensförhållande som råder. inkom till ett remissvar undertecknat av . Remissvaret var utfärdat på KTH:s brevpapper. I brevhuvudet angavs vid sidan av KTH:s logotyp Vetenskap och konst I remissvaret angavs bl.a. att min rekommendation är att sökande kontaktar ägaren till fartyget. Jag har på telefon underrättat R.E. om denna min rekommendation. Vidare anfördes att ägare till S/S troligen var , , och att fartyget eventuellt var krigsförsäkrat varför det var troligt att fartyget ägdes av ett försäkringsbolag eller danska staten. i beslutade genom länsassessorn att berättiga R.E. att utan intrång av andra bärga vraket efter det sjunkna ångfartyget . Tillståndet gällde av räknat för beslutet. Beslutet grundade sig på 3 § lagen om ensamrätt till bärgning. För bärgningen meddelade vissa villkor. I beslutet ställt till R.E. angavs att yttranden i ärendet avgivits av i (Sjöpolisenheten), (Stockholms sjötrafikområde, (Region ), , () och av Er. angav som skäl för sitt ställningstagande följande. Något försäkringsbolag benämnt har vid efterforskningar inte återfunnits i . Fartyget sjönk under och en eventuell ägare har inte bärgat fartyg eller last. Bärgningstillstånd har beviljats tidigare av och vraket får uppfattas som övergivet. Omständigheter om att Ni skulle vara olämplig att få bärgningstillstånd har inte framkommit. Ansökan bör därmed bifallas. inkom till ett överklagande av beslutet. Överklagandet var undertecknat av och utfärdat på KTH:s brevpapper enligt vad som angetts ovan. Efter rättidsprövning överlämnade överklagande från KTH till . I en skrivelse som inkom till återkallade KTH genom rektorn överklagandet. avskrev ärendet från vidare handläggning i ett beslut . I en skrivelse som inkom till , undertecknad av och på KTH:s papper enligt ovan, angavs att stiftelsen skulle komma att få äganderätten till S/S . frågade i skrivelsen när tänkte återkalla tillståndet för bärgning av vraket. skrev till R.E. I brevhuvudet angavs i logotyp baltic sea foundation. postal address: royal , naval architecture, s-100 44 , . I brevet anförde att stiftelsen genom hans hjälp hade lokaliserat ägarna till S/S och att vraket därmed inte var att betrakta som övergivet. ifrågasatte funktion som remissinstans i samband med handläggningen av ärendet rörande S/S i ett brev som inkom till . Av brevet framgick att R.E. hade ringt till chefsjuristen vid för att bl.a. få en förklaring till att KTH återkallat sitt överklagande. I brevet angavs härom följande. uppgav vid telsamtal att bakgrunden till återkallandet från KTH:s sida var att hon begärt in uppgift från KTH om behörig firmatecknare. Detta räckte enligt henne för att KTH skulle dra tillbaka sitt överklagande. framförde i brevet synpunkter på agerande och bad svara på om skulle komma att undersöka med vilken rätt företrädde KTH i ärendet. Han ville också veta om Grisell/KTH fortsättningsvis skulle komma att utgöra remissinstans i frågor rörande ensamrätt till bärgning. besvarade , genom Juridiska enheten, , R.E:s brev angående agerande. framförde bl.a. följande. har KTH anmält intresse av att utgöra remissinstans i ärenden om ensamrätt till bärgning eftersom högskolan har ett bra register och resurser att i viss mån utreda vilka som är ägare till sjunkna vrak. Eftersom ett vrak skall vara övergivet av ägaren för att ensamrätt till bärgning skall få beviljas är intresserad av om det går att fastställa vem ägaren till ett vrak är och, om så är fallet, om han hävdar något intresse för vraket. Skäl finns alltså att utnyttja den sakkunskap som finns på området. Myndigheten väljer själv ut vem som skall beredas tillfälle till yttrande och kommer även att från fall till fall avgöra vilka yttranden som bör inhämtas i ärendena. I Ert fall har under ärendets gång noterats att Grisell dels företrätt KTH, dels tecknat firman för . har Grisell helt lämnat sina funktioner i . Att Grisell haft rätt att företräda , där han är anställd, har inte haft anledning att ifrågasätta. har genom tillståndsbeslutet till Er skilt sig från ärendet och har inte anledning att nu ta upp behörighetsfrågan. mottog en begäran om återkallande av tillståndet rörande ensamrätten till bärgning av vraket efter S/S . Skrivelsen var undertecknad av och upprättad på KTH:s brevpapper enligt ovan. I skrivelsen anfördes att den juridiska dispositionen för tillståndet inte längre förelåg då det fanns en juridisk ägare till vraket. Till skrivelsen var fogat bl.a. en handling från J. /S, med adress i . Handlingen var ställd till , Naval Architecture, S-100 44 , . 26. april, 2001 Vedr: S/S Rederiet J. /S överlåter härmed äganderätten til S/S , förlist den 21/5 1916 på angefärlig position 59 o 3 45 N og 57 0 O, till stiftelsen, , under förutsättning att fartyget är rederiet J. ägendom. Med venlig hilsen J. /S överklagade, genom L.R., beslut om ensamrätt till bärgning av vraket efter S/S . Stiftelsen begärde återkallande av tillståndet till bärgning under åberopande av att stiftelsen var ägare till vraket. Som stöd för detta hänvisade stiftelsen bl.a. till handlingen från J. /S. I ett beslut avvisade /KTH:s begäran om återkallande av beslutet rörande S/S . Beslutet var ställt till , , Undervattensteknik, . Beslutet var undertecknat av förste länsassessorn och länsassessorn och hade följande lydelse. () genom har begärt att återkallar sitt beslut av den (//) gällande ensamrätt för R.E. att bärga vraket efter det sjunkna fartyget . Som skäl har KTH anfört att det nu finns en juridisk ägare till vraket. KTH har tidigare inom besvärstiden överklagat beslutet av till . KTH har därefter återkallat sitt överklagande, varför i beslut (//) har avskrivit ärendet från vidare handläggning. KTH är en statlig högskola med uppgifter inom utbildningens och forskningens område. Enligt uppfattning kan det inte ligga inom KTH:s verksamhetsområde att uppträda som part i ett ärende om bärgningsrätt. Eftersom därmed saklegitimation saknas i ärendet skall inte ta upp KTH:s ansökan till prövning. Att kan utnyttja högskolan som remissinstans påverkar inte bedömningen om saklegitimation. tar inte upp ansökan till prövning. överlämnade efter rättidsprövning stiftelsen överklagande till . Vidare överlämnades en begäran från stiftelsen om inhibition av beslut. beslutade att lämna stiftelsen begäran om inhibition av beslut utan bifall. Som skäl angavs bl.a. följande. Stiftelsen har till stöd för sin talan bifogat ett brev från det danska aktiebolaget J. a/s (nedan kallat aktiebolaget), i vilket fartyget överlåts till stiftelsen under förutsättning att fartyget är aktiebolagets egendom. Brevet från aktiebolaget visar inte i sig att stiftelsen är ägare till fartyget. Något ytterligare som gör sannolikt att bedömning är felaktig, vad avser att fartyget är övergivet, har inte heller framkommit. Stiftelsens begäran om inhibition skall således lämnas utan bifall. inkom till en skrivelse undertecknad av , upprättad på KTH:s brevpapper på sätt som beskrivits ovan. I skrivelsen ifrågasattes beslut angående S/S . Till skrivelsen var fogat vad som angavs vara en överlåtelsehandling från ägarna till S/S , J. /S i . Handlingen hade följande lydelse. , 25. juni, 2001 Vedr: S/S Rederiet J. /S överlåter härmed äganderätten til S/S , förlist den 21/5 1916 på angefärlig position 59 o 3 45 N og 18 o 57 0 O, til stiftelsen . Med venlig hilsen J. /S Handlingen var på motsvarande sätt som den föregående ställd till , Naval Architecture, S-100 44 , . inkom genom till med ytterligare ett överklagande av beslut om ensamrätt till bärgning av vraket efter ångfartyget . I överklagandet framställdes yrkanden om att dels skulle upphäva beslut, dels bestämma att det överklagade beslutet tills vidare inte skulle gälla. Till överklagandet var fogat ett antal bilagor, däribland ett protokoll från ett styrelsemöte i . Närvarande var , A.P. och L.R. Av punkten 3 framgick att avgick som ledamot och ersattes av L.R. En ändringsanmälan till stiftelseregistret, daterad , var också fogad till överklagandet. Förutom ändringen av styrelsens sammansättning framgick av handlingen att stiftelsens adress var KTH Skeppsteknik, 100 44 . skrev till R.E. Brevet var upprättat på KTH:s brevpapper på sätt som beskrivits ovan. Angående min rätt att använda KTHs brevpapper vill jag upplysa Dig om följande; Jag har arbetat här och Du är inte den första att ta upp denna fråga, SSHM har tidigare gjort det. Likaså har också ifrågasatt min rätt att skriva på KTH papper. Så Du är i gott sällskap. Tyvärr har det dock inte hindrat mig att fortsättningsvis göra detta som Du kanske kan se av detta brev. fattade ett beslut om inhibition av beslut om ensamrätt till bärgning av vraket efter S/S . Som skäl för beslutet angavs bl.a. att klaganden genom kopian av överlåtelsehandlingen av utvisande att rederiet J. /S överlåtit äganderätten till stiftelsen visat att det inte kunde uteslutas att fartyget inte var övergivet. beslutade att bifalla stiftelsen yrkande och upphävde beslut om ensamrätt till bärgning avseende vraket efter S/S . I en skrivelse daterad och ställd till Rektor, , anförde R.E. Undertecknad har alltmer förvånats över agerandet från Er , vid , i ett ärende avseende ensamrätt till bärgning för ett vrak i . Grisells agerande framgår av bifogad sammanställning av skriftväxling i det aktuella ärendet. Grisells agerande i ärendet reser ett flertal frågor. Ett av frågetecknen som återkommer är vem han egentligen företräder i sin skriftväxling. Baserat på innehållet i en del av Grisells skrivelser så känns det svårt att tro att KTH som statlig institution står bakom Grisells agerande i detta ärende. Vore därför mycket tacksam för svar på följande frågor: 1) Har de skrivelser (t ex brev 2) i ärendet där Grisell använder KTHs officiella brevpapper diarieförts vid KTH? 2) Står KTH som statlig institution bakom Grisells agerande i detta ärende? R.E.s skrivelse till KTH besvarades av vid . På uppdrag av rektor meddelade hon följande angående KTH:s roll i ärendet rörande . Till frågan om KTH:s engagemang i ärendet kan blott konstateras att KTH genom återkallande av överklagandet av tillståndsbeslutet inte funnit skäl att gå vidare i saken. I en anmälan, som kom in till JO , framförde T.N. klagomål mot forskningsingenjören , verksam vid dåvarande , , () i . Anmälarnas klagomål mot rörde dennes agerande i det ovan beskrivna ärendet om ensamrätt till bärgning av vraket efter S/S . De gjorde gällande att varit jävig och systematiskt missbrukat sin ställning vid KTH. Som anmälan får förstås gjorde T.N. gällande att agerande i Karlaärendet sannolikt inte var en engångsföreteelse. hänvisade till och gav även in till JO KTH:s hemsida för , Undervattensteknik, i vilken angavs att Connected to the department is the , which main interest is the legislation work in the Baltic states for protection of historical significant shipwrecks. One of the more important resources for the sections work is the research-vessel , purchased from () in 1987. anförde att själv hade bett om att få fungera som remissinstans vid handläggning av ärenden rörande ensamrätt till bärgning vid i . Han hade därefter baserat på den kunskap som han erhållit som remissinstans vid handläggningen av Karlaärendet agerat på ett allt annat än objektivt sätt och slutligen på ett helt oförblommerat sätt själv försökt att genom sin stiftelse tillskansa sig vraket. Enligt anmälarna hade i samband med detta utan att tveka och trots påpekanden använt sig av sin roll som tjänsteman vid KTH för att legitimera sitt agerande. Anmälarna gjorde gällande att den omständigheten att själv var verksam inom det område som direkt berörs av ensamrättsfrågor borde göra honom direkt olämplig som remissinstans. Anmälarna anförde vidare att det fick anses som troligt att sammankoppling av stiftelsen och KTH inte var någon tillfällighet utan ett medvetet sätt att legalisera stiftelsens verksamhet. De gjorde även gällande att under Karlaärendets handläggning hade avgått ur stiftelsens styrelse bestående av två personer bara för att i stället välja in sin hustru som ersättare. Anmälarna påpekade att i detta sammanhang har man valt att använda endast efternamnet R. och att det framgick av KTH:s hemsida att också hustrun var verksam vid institutionen i fråga. Till anmälan var fogad en skrivelse från , daterad , ställd till . I brevhuvudet angavs , . Enligt skrivelsen önskade genom köp överta statens äganderätt till en rad namngivna fartyg.