frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Trots detta har ärendet blivit liggande i avvaktan på beslut. Jag var tidigt klar över att det var ytterligt svårt att få fram tillräckligt underlag för ett åtal. Jag hoppades emellertid på att någon ny infallsvinkel skulle framkomma. De angivna svårigheterna innebar inte automatiskt att det därmed var ett enkelt beslut att lägga ned förundersökningen på nytt. Detta har säkert bidragit till att jag inte fått eller tagit mig den tid jag ansåg krävas för att avsluta ärendet. Beslut att lägga ned förundersökningen fattades . Beträffande L.H:s och T.M:s förfrågningar om ärendets handläggning upplyste sammanfattningsvis följande. Han har talat med T.M. Vid åtminstone ett av dessa samtal redogjorde denne ganska ingående för sitt hälsotillstånd. intryck var att det var försäkringsbolagets handläggning som bekymrade T.M. har lämnat meddelande på telefonsvararen och bett att få bli kontaktad. minns inte huruvida han därefter ringt upp utan att komma i kontakt med T.M. eller om han avstod från att ringa då han inte hade något nytt att berätta. Han har inte haft någon muntlig kontakt i ärendet med L.H. Det framgår inte av diariet att han skriftligen har meddelat sig med T.M. eller L.H., och såvitt han minns har det inte skett. anförde bl.a. följande. Jag tillträdde som kammarchef på 3:e åklagarkammaren . Det bör således ha varit en av mina första åtgärder på kammaren att tilldela det aktuella överprövningsärendet. Jag hade för övrigt som huvudregel att lotta ett återremitterat överprövningsärende på en annan åklagare än den som tagit det överprövade beslutet. hade kammaren två allvarliga problem. Produktionsutvecklingen var negativ (antalet inkommande ärenden översteg antalet avslutade ärenden) och genomströmningstiden för ett färdigt förundersökningsprotokoll var oacceptabelt lång (antal dagar innan beslut i åtalsfrågan togs). I mitt ledarskap har jag lagt mycket tid på att fördela kammarens arbetsmängd efter vars och ens förmåga och arbetssituation. För att få en överblick över kammarens arbetssituation införde jag tidigt ett datorbaserat mätsystem. Detta system i vilket alla medarbetare hade en inblick var ett komplement till den dagliga kontakten med åklagarna. Varje åklagare fick således till mig redovisa antalet färdiga förundersökningsprotokoll och primärrapporter antalet ärenden i vilka polisen begärde en åtgärd av åklagaren (exempelvis direktiv) antalet ärenden för utredning hos polisen i vilka åklagaren var förundersökningsledare det äldsta färdiga förundersökningsprotokollet De två första uppgifterna informerade mig om arbetsmängden på åklagarens skrivbord (den s.k. skrivbordsbalansen). Informationen gav mig en möjlighet att ex officio ge lättnader till de åklagare som plötsligt blev arbetstyngda. En sådan lättnad kunde ges genom reducerad lottning eller lottningsstopp. Vidare kunde lättnaden bestå i att jag lottade om ärenden mellan åklagare eller lät någon slippa ta huvudförhandlingar någon vecka. Samtliga åklagare har emellanåt haft lättnader när det gäller huvudförhandlingar. Det hände också att åklagare bad mig om lättnad med hänvisning till att de plötsligt blivit arbetstyngda. tillhör de åklagare som emellanåt var arbetstyngda och bad om lättnad. Innan jag berör dessa tillfällen vill jag dock nämna följande. När det gäller ärenden relaterade till är inte ensam om att ha handlagt sådana ärenden. Kammarens två specialiståklagare var också mycket upptagna med sådana ärenden . Jag själv hade arbetsuppgifter kopplade till majaugusti 2001. Detta förde i sin tur med sig att kammarens övriga åklagare fick sköta det vardagliga arbetet. var kammarens samtliga åklagare liksom kammarens administratörer mycket hårt arbetstyngda. Detta framkom också i medarbetarsamtal i slutet av verksamhetsåret. övertog på grund av jäv ett mål från i (se upplysningar). Detta mål har av skäl som har berört krävt mycket tid och har enligt min mening drivit målet på ett mycket engagerat sätt. Han har bett mig om lättnad med hänvisning till arbetet med detta mål. Vid en granskning av lottningstablåerna kan jag konstatera att haft lättnader i form av reducerad lottning eller lottningsstopp och . Det sammanfaller med att han tog beslut i åtalsfrågan och med inläsning av målet inför huvudförhandlingen. Det nu aktuella ärendet har inte i någon del berört den efterföljande handläggningen av överprövningsärendet i sina kontakter med mig. Jag hade inte någon särskild rutin för att följa upp handläggningen av ett återremitterat överprövningsärende. I några fall har åklagaren kommit till mig och redovisat den kompletterande utredningen innan beslut och i några fall har åklagaren bett om råd i juridiska eller andra frågor. Ärendet rör våldsbrott, har varit föremål för en överprövning och har dessutom tillhört skrivbordsbalans. Ärendet borde därför ha prioriterats. Vid en granskning av ärendet gör jag bedömningen att det förvisso torde ha åtgått av ostördhet för att slutligen kunna ta beslut i ärendet. Ärendet är emellertid inte av sådan art och omfattning att det motiverat den långa handläggningstiden. Jag beklagar att jag inte upptäckt ärendet inom ramarna för mitt arbete med att följa kammarens arbetsmängd och dess genomströmningstider. Av de upplysningar som lämnade framgår att L.H. vid sammanlagt tre tillfällen, , skrivit till med begäran om att denne skulle fatta beslut i ärendet samt att T.M., , framställde en liknande begäran. Vidare framgår att infört en ny rutin för bevakning av oavslutade ärenden. anförde i huvudsak följande. samt målsäganden i ärendet har vid upprepade tillfällen såväl muntligen som skriftligen under 20012003 vänt sig till med påstötningar om att denne skulle fatta beslut i ärendet. Först efter det att fått kännedom om JO-anmälan har han fattat beslut i ärendet innebärande att förundersökningen skulle nedläggas. Det skall anmärkas att inga åtgärder vidtagits i ärendet efter det att kompletteringen redovisades till . Av redovisade förhållanden är inte sådana att de kan förklara det dröjsmål som förekommit i ärendets handläggning. Om trots åberopade förfrågningar inte ansett sig att ha tid att handlägga ärendet, hade det ankommit på honom att underrätta kammarchefen. Det är anmärkningsvärt att han inte gjort detta. Det finns anledning att kritisera för vad som förekommit. Efter det att Sannerholm lämnat sitt yttrande i ärendet har han inkommit med följande kompletterande upplysningar till mig. har varit befriad från all lottning/gratislottning samt förhandlingar för att handlägga ett antal äldre ärenden i balans. Ärendena är nu avslutade. Detta i förening med det uppföljningssystem som Sannerholm beskrivit i sitt yttrande bör förhindra en upprepning av det slag som förevarit. I ett beslut anförde chefsJO följande. Förundersökningen gällde en misshandel som ägde rum . Innan förundersökningen lades ned hade relativt omfattande utredningsåtgärder vidtagits. Min granskning av den aktuella förundersökningen avser tiden efter beslut att återuppta förundersökningen. Av 23 kap. 4 § andra stycket (RB) framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned. har, , varit förundersökningsledare i ärendet och har därmed varit ansvarig för förundersökningen. Förundersökningsledaren skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen [1947:948]). Utredningen har visat att , när polisen redovisade viss komplettering till , har det inte vidtagits någon åtgärd i ärendet förrän då förundersökningen lades ned. Det har vidare framkommit att T.M. såväl skriftligen som muntligen på en telefonsvarare gjort förfrågningar om ärendet samt att dessa inte har föranlett någon annan åtgärd från sida än att han möjligen, och i så fall utan framgång, sökt kontakt med målsäganden på telefon. har beskrivit sin ansträngda arbetssituation och har bekräftat att arbetsbelastningen på åklagarkammaren då var stor. Även med hänsyn tagen till den situation som rådde på åklagarkammaren är det min uppfattning att det dröjsmål som förekommit i ärendet är helt oacceptabelt. Det är vidare i hög grad anmärkningsvärt att inte hörde av sig till målsäganden eller dennes ombud med anledning av de förfrågningar som gjordes, särskilt som han rimligen måste ha insett att målsäganden hade ett betydande intresse i saken. borde självfallet, som också har ansett, ha vänt sig till åklagarkammarens chef och upplyst denne om att hans arbetssituation var sådan att han inte kunde handlägga ärendet på erforderligt sätt. förtjänar mycket allvarlig kritik för sin bristande handläggning av ärendet och det är med viss tvekan som jag har beslutat att inte gå vidare i saken. har upplyst att , i sina kontakter med honom, inte berörde handläggningen av det aktuella ärendet och ingenting tyder på att han från målsägandens sida gjordes uppmärksam på att beslut inte hade fattats i ärendet. Han har beskrivit de rutiner han tillämpade för att följa upp oavslutade ärenden. Rutinerna till trots uppmärksammades inte detta ärende, vilket tyder på att uppföljningarna var otillräckliga. hade, i egenskap av chef för åklagarkammaren, det övergripande ansvaret för verksamheten och till uppgift att planera, leda och fördela arbetet vid kammaren. Han kan därför inte undgå kritik för att ärendet kom att ligga utan åtgärd. har upplyst att man på åklagarkammaren, bl.a. mot bakgrund av det aktuella ärendet, har infört en rutin för bevakning av äldre, inte slutredovisade, ärenden. Denna innebär i huvudsak att kammarens åklagare vid fyra tillfällen till honom redovisar vilka ärenden på roteln som är äldre än samt när senaste åtgärden vidtogs av åklagaren i respektive ärende. Rutinen har vidtagits som en åtgärd för att undvika liknande händelser . Avslutningsvis vill jag nämna att det under utredningen har framkommit att ett av de faxmeddelanden som L.H. skrev till och som finns i åklagarkammarens akt i ärendet inte har diarieförts, vilket naturligtvis borde ha skett när handlingen inkom . Långsam handläggning av en förundersökning där målsäganden inte har fyllt (Dnr 1092-2004) I en anmälan, som kom in till JO , framförde L.B. kritik bl.a. mot i med anledning av att handläggningen av en polisanmälan om barnmisshandel som gjordes ännu inte var avslutad. Handlingar i polismyndighetens och i i , åklagarkammaren i , ärenden infordrades. Av dessa framkom bl.a. följande. kom en anmälan om misshandel av ett barn, fött 1991, in till polismyndigheten från socialförvaltningen i . Enligt polisanmälan hade barnet berättat bl.a. att hon var rädd för sin pappa och att hon blir slagen och inlåst hemma. Pappan hade också sagt att han skulle döda henne. inledde polismyndigheten förundersökning och antecknades en person som skäligen misstänkt i det s.k. RAR-systemet. Förundersökningen övertogs därefter av kammaråklagaren , åklagarkammaren i . hölls ett videobandsförhör med målsäganden och hölls två vittnesförhör. Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. (länspolismästaren ) anförde följande. Ärendet handläggs vid brottsroteln, enheten för familjerelaterat våld, i Polisområde Nordöstra . Ärendet är initierat av socialförvaltningen i , som anmälde en misstanke om barnmisshandel i en familj i , . Det framgår av skrivelsen att det berörda barnet har omhändertagits för tillfällig placering i fosterhem. Anmälan blev upprättad i RAR-systemet . Förundersökning inleddes efter beslut av polismyndigheten. Som målsägande angavs A.K. och som misstänkt hennes far S.K. Förundersökningsledare är kammaråklagaren , åklagarkammaren i . Kriminalinspektören har fungerat som handläggande utredningsman. och hennes medarbetare var upptagna av en mycket omfattande utredning rörande misstänkta våldtäkter. därefter fick enheten ta sig an ett ärende med två frihetsberövade misstänkta, varav den ene inte fyllt . Utredningsarbetet rörande A.K. påbörjades i praktiken . För att bedöma handläggningen av ärendet har polismyndigheten med anledning av JO:s utredning haft kontakt med förundersökningsledaren. Denne bedömer ärendet som mycket komplicerat. Det bör framhållas att såväl åklagare som polis har arbetat aktivt med ärendet. vill i det sammanhanget hänvisa till det underlag i form av en ärendehistorik som JO redan har inhämtat i ärendet. Det bör också nämnas att det upprättades en anmälan även beträffande A.K:s yngre syster som alltså även hon är målsägande. Även systern är omhändertagen för tillfällig fosterhemsplacering. De två anmälningarna handläggs givetvis gemensamt. Förundersökningen skall enligt 23 kap. 4 § andra stycket bedrivas så skyndsamt omständigheterna medger. Förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18år skall enligt 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948) bedrivas särskilt skyndsamt om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse . Förundersökningen skall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat så snart det kan ske och från den tidpunkt någon är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får endast överskridas om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Förhör med någon som är bör enligt 18 § förundersökningskungörelsen hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften. Den aktuella typen av ärenden fordrar erfarenhetsmässigt, av andra skäl än resursmässiga, en relativt lång handläggningstid. Aktörerna är många och handläggning i form av förhör med barn bör enligt förundersökningskungörelsen ske med användande av särskilt kompetent personal. Den tidsgräns som följer av 2 a § förundersökningskungörelsen har inte kunnat uppfyllas. Den längre utredningstiden kan enligt polismyndigheten dock, i enlighet med bestämmelserna i förundersökningskungörelsen, motiveras med utredningens beskaffenhet. Det förhållandet att även A.K:s yngre syster numer är målsägande i ärendet gör naturligtvis handläggningen än mer komplicerad. Det bör därtill framhållas att förundersökningen inte leds av polismyndigheten. I det aktuella fallet har utredningsåtgärder vidtagits i enlighet med förundersökningsledarens direktiv. Enligt dennes uppfattning har polismyndigheten genomfört utredningsåtgärderna på ett tillfredsställande sätt med hänsyn till omständigheterna, och han har själv ingen kritik att anföra mot polismyndighetens handläggning. För en närmare bedömning av de vidare åtgärder som skall vidtas i ärendet och när eventuellt beslut i åtalsfrågan kan fattas får hänvisas till förundersökningsledaren. Ärendet remitterades därefter till i för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet och därvid skulle särskilt anges av vilken anledning tidsfristen i 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948, FUK) överskridits. (vice överåklagaren ) kom in med ett yttrande jämte upplysningar från kammaråklagaren och yttrande från chefsåklagaren (här utelämnade). anförde bl.a. följande. Av handlingarna framgår att anmälan avseende misstänkt barnmisshandel upprättades av polisen och att kammaråklagaren inträdde som förundersökningsledare . Av polisens handläggningsanteckningar synes vidare framgå att förundersökningsåtgärder i praktiken aktivt inleddes under senare delen av . ansökte åklagaren vid domstol om förordnande av särskild företrädare för målsäganden, varom beslut inkom . Målsäganden hördes i ett omfattande videoförhör. Under bestämdes tidpunkt för förhör med två vittnen, vilka förhör därefter ägde rum . Nya anmälningar avseende den misstänkte med såväl samma som annan målsägande inkom resp. . Därefter har vad gäller anmälan hållits ytterligare förhör med ytterligare fyra vittnen , och . I de senare tillkommande anmälningarna har såvitt handlingarna utvisar målsägandeförhör hållits , ett vittnesförhör samt ett . Ärendet har inte avslutats med beslut. Inledningsvis kan noteras att den misstänkte angivits som skäligen misstänkt i den av polisen upprättade anmälan liksom i åklagarkammarens diarium. De föreliggande handlingarna ger dock anledning till en reflexion om skälig misstanke förelegat mot den utpekade gärningsmannen då åklagaren inträdde som förundersökningsledare eller om tidpunkten möjligen varit en annan. Det förhållandet att den misstänkte inte delgivits misstanke eller hörts skulle kunna tyda på att förundersökningsledaren inte ansett att skälig misstanke förelåg och de lämnade upplysningarna avseende utredningsläget skulle kunna tala i samma riktning. Då anmodan till åklagarmyndigheten om yttrande emellertid uttryckligen anger att fristen överskridits utgår jag från denna bedömning. Som framgår såväl av brottmålsakten som av upplysningar är det aktuella ärendet av svårbedömd beskaffenhet även med beaktande av att utredningar om misshandel av barn generellt ofta innefattar svårigheter av skilda slag. Det är åklagarmyndighetens uppfattning att tre huvudsakliga faktorer medverkat till den tidsutdräkt som sätts i fråga mot bakgrunden av reglerna i 2 a § förundersökningskungörelsen. Som framgår av i yttrande har kompetent utredningspersonal med hänsyn till andra högprioriterade uppgifter inte kunnat ställas till förfogande förrän . Detta bekräftas av polisens handläggningsanteckningar av vilka framgår att det aktiva arbetet i utredningen kunnat ta sin början . Det första förhöret har kommit till stånd . Av upplysningar framgår vidare att betydande svårigheter förelåg i utredningen genom att barnets anhöriga ställt sig negativa till utredningen. Den språk- och kulturmiljö i vilken det misstänkta brottet skett torde ha medfört ytterligare svårigheter att bedriva en snabb utredning. Slutligen har det förhållandet att flera nya anmälningar tillkommit för förundersökningsledaren medfört att den ursprungliga utredningen kommit i ett nytt ljus, som han själv uttalat, man kan något tillspetsat säga, att utredningen fick börja om från början. Den i 2 a § förundersökningskungörelsen angivna tidsfristen får endast överskridas om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Det förhållandet att kvalificerad utredningspersonal inte kunnat ställas till förfogande torde i normalfallet inte ensamt utgöra ett förhållande som kan godtas som skäl för överskridande av tidsfristen, även om det ofta kan bidra till att så sker. Utredningssituationen har emellertid, som angivits ovan, varit påtagligt komplicerad och bevismässigt svårbedömd, dels i viss mån på grund av svårigheterna att nå en objektiv och rättvisande bild av vad som kan ha skett, dels därefter på grund av de nya anmälningarna. Förundersökningsledaren har kunnat välja dock sannolikt inte utan att ådra sig kritik från anmälaren att lägga ned förundersökningen i den första delen, men har i stället valt att fortsätta förundersökningen i dess helhet. Myndigheten delar i dennes yttrande redovisade uppfattning att ansvarsfrågan i ärendet är synnerligen svårbedömd. Förundersökningsledarens arbete har enligt honom själv vilket myndigheten saknar varje skäl att ifrågasätta motiverats av hans ambition att uttömma alla rimliga möjligheter att få utredningen till en sådan punkt att ett objektivt riktigt beslut kunnat grundas. Med de förhållanden som föreligger anser myndigheten att utredningens beskaffenhet men främst andra särskilda omständigheter ger utrymme för ett överskridande av tidsfristen. Jag vill slutligen särskilt framhålla att när det gäller misstanke om brott mot barn det särskilt vid inhämtande och värdering av bevisning bör finnas utrymme för olika bedömningar från en förundersökningsledares sida. I det föreliggande fallet är det således myndighetens uppfattning att förhållandena varit sådana att de särskilt angivna undantagen i 2 a § förundersökningskungörelsen kan anses vara för handen. I ett beslut anförde chefsJO följande. Ett beslut att inleda en förundersökning skall fattas av polismyndighet eller åklagare. Har förundersökningen inletts av polismyndighet och är saken inte av enkel beskaffenhet, skall ledningen av förundersökningen avseende brottet övertas av åklagare, så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet. Åklagare skall också i annat fall överta ledningen när det är påkallat av särskilda skäl (23 kap. 3 § första stycket , RB). I allmänna råd om ledningen av förundersökning i brottmål, det s.k. fördelningscirkuläret (FAP 403-5), nämns som ett exempel på sådana särskilda omständigheter som gör det motiverat att åklagaren leder förundersökningen att det är fråga om ett brott där barn skall höras under förundersökningen. Med hänvisning till de allmänna råden har i och i träffat en lokal överenskommelse avseende ledning av förundersökning i brottmål. Av denna följer bl.a. att polismyndigheten i de i FAP 403-5 särskilt angivna fallen bör överlämna ärendet till åklagare. Av 23 kap. 4 § andra stycket RB framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. När det, som i förevarande fall, är fråga om en förundersökning i vilken målsäganden är ställs det i 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948, FUK) upp ett särskilt krav på skyndsamhet. Enligt bestämmelsen skall en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse mer än . Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Bestämmelsen ger således utrymme för att i undantagsfall överskrida den föreskrivna tremånadersfristen. I fråga om när ett sådant överskridande får ske kan sägas följande. Regeln i 2 a § FUK kom till efter ett ursprungligt förslag från Kommittén mot barnmisshandel som i sitt delbetänkande Barnmisshandel (SOU 2000:42) föreslog att det skulle införas en sådan bestämmelse i . Den efterföljande beredningen i ledde emellertid till att regeln i stället togs in i förundersökningskungörelsen. I det nämnda betänkandet redovisades skälen för att införa tidsfristen, och som exempel på när denna fick överskridas anfördes att utredningen är omfattande eller att många barnförhör behöver hållas; särskilt när mindre barn skall förhöras kan det ta och krävas många förhör innan barnet känner sig tillräckligt tryggt för att börja berätta. Personalbrist eller förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär utgör inte skäl för att överskrida tidsfristen (se s. 85 f. och s. 91). Jag kan för min del instämma i vad Kommittén mot barnmisshandel anfört i fråga om möjligheterna att överskrida tremånadersfristen. Undantag från en i författning given föreskrift om att ett ärende av visst slag skall handläggas bör principiellt endast kunna göras av skäl som är hänförliga till omständigheterna i det enskilda ärendet. Det innebär att t.ex. organisatoriska svårigheter eller bristande resurser inte utgör godtagbara skäl för att överskrida den tid inom vilken förundersökningen skall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat. Enligt 1 a § andra stycket FUK har undersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. Förundersökningsledaren skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. I det nu aktuella fallet inledde polismyndigheten förundersökning om misshandel och antecknades en person som skäligen misstänkt. Enligt polismyndigheten inträdde kammaråklagaren som förundersökningsledare ; av polismyndighetens register framgår att ärendet överfördes till åklagare och att övertog förundersökningen .