frsrdg · GT04RS3d2 · 2005-12-14 00:00:00 — Vi är med andra ord inne på den politiska deltagandeforskningens domäner och vi hänvisar här i första hand till antologin mekanismer (2006) och där omnämnd litteratur. Det vi här kan skicka med som en fråga till den politiska deltagandeforskningen är i vilken utsträckning som den typen av studier brukar problematisera påverkansförsökens adressat: I en flernivådemokrati med differentierad och otydlig ansvarsfördelning kan det vara relevant att studera sådant som i vilken utsträckning medborgarna känner till vem som fattar de politiska beslut som påverkansförsöken avser, huruvida påverkansförsöken tydligt riktas mot just dessa beslutsfattare och i vilken utsträckning påverkansförsöken upplevs nå fram, och faktiskt också når fram, till rätt adressat. När det gäller frågan om de förtroendevaldas kontakter, informationsinhämtning och öppenhet för påverkan mellan valen har vi valt att hantera den som två olika frågor: dels frågan om vilka medborgare som representanterna faktiskt kommer i kontakt och samtalar med, dels frågan om vilka medborgare som representanterna anser att de i första hand bör hålla kontakt och samtala med . Svaret på den första frågan erhålls genom en kartläggning av kontaktmönstret mellan väljare och valda . Svaret på den andra frågan säger förhoppningsvis någonting om dessa kontakters eventuella effekter, om vi utgår från att representanterna främst låter sig påverkas av de medborgare som de anser att man bör hålla kontakt och samtala med mellan valen. Vilka medborgargrupper det här handlar om kan hållas öppet för empirisk prövning, men inkluderar rimligen sådant som de egna partimedlemmarna, medborgarna i den egna valkretsen, olika former av missnöjesyttringar och särintressen samt, naturligtvis, olika uttryck för hela folkets vilja. Kontakter före eller efter beslut? De olika aktiviteterna i en mellanvalsdemokrati kan också preciseras med avseende på när i beslutsprocessen kontakterna och informationsöverföringen mellan medborgare och representanter äger rum. När det gäller mellanvalsdemokrati i ett underifrånperspektiv tänker vi nog i första hand på medborgare som genom olika former av opinionsbildning kontakter, demonstrationer, insändare med mera försöker påverka beslutsfattarna inför ett politiskt avgörande. Men så enkelt är det naturligtvis inte, eftersom medborgerligt politiskt deltagande även tar sig uttryck i olika former av protester mot redan fattade beslut. En av slutsatserna om det politiska deltagandet som drogs i den avslutade danska maktutredningen var att det har skett en förändring i 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI just den riktningen det vill säga från handlingar som riktar sig mot de politiska besluten, till handlingar som riktar sig mot deras praktiska genomförande (Togeby m.fl. 2003:66). Samma precisering med avseende på tidpunkt i beslutsprocessen kan göras när det gäller kontakter och informationsinhämtning som initieras av de politiska representanterna. Om kontakterna tas efter ett beslut handlar det uppenbarligen inte om informationsinhämtning eller om att ta intryck och låta sig påverkas utan enbart om att informera medborgarna om vilket beslut som har fattats. Om kontakterna däremot sker före beslut är det rimligt att tänka sig att ju tidigare i processen som kontakterna tas, desto mer sannolikt borde det vara att medborgarnas information och önskemål kommer att finnas med på bordet när beslutet väl skall fattas. Direkta eller indirekta kontakter? En annan relevant distinktion när det gäller att kartlägga de olika aktiviteterna i en mellanvalsdemokrati är den mellan direkta och indirekta kontakter mellan medborgare och representanter. Handlar det om personliga möten och samtal eller handlar det framförallt om mediebilder och opinionsmätningar? När det gäller medborgerligt politiskt deltagande är vissa typer av påverkansförsök ofta enkla att klassificera som direkta eller indirekta. Till de direkta påverkansförsöken hör då sådant som telefonsamtal, uppvaktningar och partimöten, medan de indirekta försöken sker via massmedier i form av insändare, debattartiklar och annonser. Andra former av politiskt deltagande kan däremot vara svårare att klassificera eftersom de är direkta och indirekta på en och samma gång, eller ibland direkta och ibland indirekta. Hit hör till exempel olika former av demonstrationer och protestaktioner som sker framför ögonen på representanterna och/eller som representanterna får sig till livs via tv, radio och tidningar. Den kanske mest intressanta frågan i det här sammanhanget är dock hur representanterna väljer att agera när de vill hämta in beslutsrelevant information från medborgarna respektive när de vill skaffa sig en bild av olika medborgaropinioner eller av hela folkets vilja inför ett politiskt beslut. Även här finns det både direkta och indirekta möjligheter, och ett rimligt antagande är att direkta kontakter är vanligare när det gäller avgränsade och närstående medborgargrupper, medan behovet av indirekta kontakter växer med storleken på och avståndet till den aktuella gruppen. Vad handlar kontakterna om? Den viktigaste frågan vid preciseringen av begreppet mellanvalsdemokrati handlar rimligen om innehållet i kontakterna mellan medborgare och representanter. i ett underifrånperspektiv har de medborgare som på olika sätt försöker påverka politikens utformning mellan valen två fullt förenliga strategier till sitt förfogande: att föra fram argument i sakfrågan som talar till fördel för ett visst beslut och att uppmärksamma representanterna på vad som kan MELLANVALSDEMOKRATI 2005/06:RS3 vara medborgarmajoritetens önskemål i frågan eller åtminstone önskemålet från majoriteten bland dem som uppfattar sig som berörda av det aktuella beslutet. Om det uppenbart handlar om ett minoritetsintresse som vill någonting annat än majoriteten borde det i första hand handla om påtryckningar med hjälp av sakargumentation. Om det däremot kan göras troligt att representanterna är på väg att gå emot någon form av folklig opinion, och kanske i synnerhet om argumenten i sakfrågan redan har varit föremål för omfattande diskussion och debatt, ligger förmodligen påverkan utifrån majoritetsargumentet närmare till hands. När vi istället väljer att studera mellanvalsdemokratin i ett ovanifrånperspektiv handlar den innehållsliga frågan om huruvida representanternas avsikt med medborgarkontakterna är att informera och påverka medborgarna, om att låta sig informeras och påverkas av medborgarna, eller om bådadera.143 I den utsträckning det handlar om att låta sig informeras och påverkas handlar det därefter om den ovan gjorda distinktionen mellan sakargumentation och majoritetsargumentation, det vill säga om att lyssna till medborgarnas argumentation i sak eller om att skaffa sig en uppfattning om det rådande opinionsläget. Den tiotusenkronorsfråga som här gör sig påmind är vad det överhuvudtaget finns för motiv bakom de medborgarkontakter som de förtroendevalda själva tar initiativ till eller åtminstone har en positiv inställning till. I det sammanhanget är det svårt att bortse från det public-choice-inspirerade motivet att bli återvald i nästa val.144 Men motivbilden kan förstås även rymma normer och värderingar som handlar om att de politiska besluten blir mer förnuftiga och mer demokratiska när medborgarinformation och medborgaropinioner vägs in i processen. Det har blivit dags att ta steget ut i verkligheten och försöka säga någonting om reellt existerande mellanvalsdemokratier med fokus på och de svenska riksdagsledamöterna. Vi begränsar oss med andra ord till en fallstudie av nationell svensk mellanvalsdemokrati sedd i ett ovanifrånperspektiv.145 Det empiriska materialet hämtas i första hand från en enkätundersök- 143Distinktionen mellan att informera/påverka och att informeras/påverkas behöver inte hanteras som en dikotomi. Ett exempel är studie av interndemokratin inom de politiska partierna där författaren urskiljer ett flertal mellanformer som handlar om att partiledningen söker mandat, legitimitet respektive förankring, men utan någon egentlig vilja till medlemsdialog (1998:30-4). Se även 1999:kapitel 5. 144Standardreferensen här är Mayhew (1974:5) som utgår från ett antagande om congressmen as single-minded seekers of reelection; se även (1990) och naturligtvis Downs (1957). Motivet att bli återvald som förklaring till representanters politiska agerande kopplas reflexmässigt samman med cynism och egenintresse. Men det är svårt att tänka sig en väl fungerande representativ demokrati med politiker som inte vill bli återvalda och som därmed inte kan ställas till ansvar inför väljarna (se till exempel kapitel i denna volym). 145Valet av fokus för studien innebär åtminstone tre avgränsningar. För det första innebär fokuseringen på att vi den här gången avsäger oss jämförelser med 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI ning med ledamöter som lät genomföra . De riksdagsstudier som har genomförts inom ramen för det svenska Valforskningsprogrammet innebär dock att vi även har möjlighet att göra jämförelser bakåt i tiden.146 Vår studie av svensk mellanvalsdemokrati i ett ovanifrånperspektiv har tagit utgångspunkt i de två statsvetenskapliga subdisciplinerna parlamentsforskning och representationsforskning (se till exempel Loewenberg m.fl., red. 1985, Bogdanor, red. 1985 och Searing 1994 respektive Eulau m.fl. 1959, Wahlke 1962, 1963 och Converse & 1986). I finns inte samma tydliga uppdelning mellan dessa båda subdiscipliner, men även här har vi profiterat på och inspirerats av de mest centrala verken på området (framför allt 1974, 1988, 1996 och , red. Med banbrytande studie Home Style (1978) vidgades parlamentsforskningens intresse för ledamöternas aktiviteter i parlamentet och i förhållande till andra centrala politiska aktörer till att också omfatta aktiviteterna i hemvalkretsen. Fennos studie och dess efterföljare (till exempel 2003) har i stor utsträckning valt att lägga fokus på vilka typer av aktiviteter som parlamentarikerna ägnar sig åt i valkretsen och vilka konsekvenser för ett eventuellt omval som dessa aktiviteter kan få. En studie av mellanvalsdemokrati i ett ovanifrånperspektiv innebär att även dessa aktiviteter i hemvalkretsarna skall kartläggas, och i det sammanhanget har Home Style-perspektivet kommit väl till pass. Tre frågor kommer att vara styrande för den följande redovisningen. Den första frågan är hämtad från representationsforskningen och handlar om riksdagsledamöternas syn på vad man som vald representant bör ägna sig åt och vilka väljargrupper det är viktigt att representera. Fråga nummer två kommer från parlamentsforskningen och gäller riksdagsledamöternas faktiska kontakter med olika väljargrupper och med andra politiska aktörer. Den tredje och sista frågan är inspirerad av Home Styletraditionen och fokuserar främst på riksdagsledamöternas kontakter med den andra politiska system och därmed också möjligheterna att studera effekter av valsystem och andra konstitutionella arrangemang. För det andra intresserar vi oss här enbart för de indirekta möjligheterna till medborgarinflytande via påtryckningar och bortser från direkt folkligt inflytande genom folkinitiativ och folkomröstningar. För det tredje, slutligen, har vi valt bort underifrånperspektivet och därmed också den typ av empiri som handlar om hur medborgarna ser på politisk representation och demokrati och om medborgarnas kontakter med och påverkansförsök riktade mot valda representanter. I detta tredje avseende hänvisas den intresserade till exempelvis 2002, Hibbing & 2002 och 2006. 146 Den undersökning om riksdagsarbetet och arbetsformer som lät genomföra bestod av två delar. Dels genomfördes en tidsbudgetstudie där ledamöterna i dagboksform fick notera i vilken utsträckning och de ägnat sig åt olika arbetsuppgifter, dels genomfördes en mindre enkätundersökning. Enkäten delades ut till samtliga tjänstgörande ledamöter och ersättare, och 281 av de 349 ledamöterna () besvarade undersökningens 13 frågor (se 2005). Valforskningsprogrammet i har genomfört sju riksdagsundersökningar (1969, 1985, 1988, 1994, 1996, 1998 och 2002). Undersökningarna finns beskrivna i och 2005. MELLANVALSDEMOKRATI 2005/06:RS3 Till skillnad från Fenno med efterföljare är vi dock mindre intresserade av frekvenserna av olika valkretsaktiviteter och mer intresserade av innehållet och informationsöverföringen inom ramen för dessa kontakter och vad riksdagsledamöterna anser vara viktigt i mötet med väljarna. Riksdagsledamöterna är medborgarnas politiska representanter. En första intressant fråga är därför vilka medborgare som ledamöterna anser att det är viktigt att representera. I enkätundersökning ställde vi följande fråga: Hur viktigt är det för dig att representera nedanstående väljargrupper i ditt arbete som riksdagsledamot? Ledamöterna fick därefter, i tur och ordning, ta ställning till a) väljare utanför din valkrets, b) väljare i din valkrets, c) det egna partiets väljare utanför din valkrets och d) det egna partiets väljare i din valkrets. För var och en av de fyra väljargrupperna fick ledamöterna välja mellan svarsalternativen mycket viktigt, ganska viktigt, varken/eller, ganska oviktigt och helt oviktigt. Resultaten i tabell 1 visar andelen riksdagsledamöter som anser att det är mycket viktigt att representera respektive grupp. TABELL 1 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS BEDÖMNINGAR AV HUR VIKTIGT DET ÄR ATT REPRESENTERA OLIKA VÄLJARGRUPPER 2004. ANDEL LEDAMÖ- TER SOM ANSER DET ÄR MYCKET VIKTIGT ATT REPRESENTERA RE- SPEKTIVE GRUPP (PROCENT). Kommentar: Resultaten är hämtade från enkätundersökning med riksdagsledamöter. Riksdagsledamöterna har en klar och tydlig rangordning av de fyra väljargrupperna. Den grupp som det är viktigast att representera är det egna partiets väljare i den egna valkretsen (svarade mycket viktigt). Därefter följer, i tur och ordning, väljare i den egna valkretsen (), det egna partiets väljare utanför valkretsen () och väljare utanför val- 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI kretsen (). Rangordningen av de fyra väljargruppernas viktighet är den samma inom samtliga partier utom där det egna partiets väljare utanför valkretsen () anses viktigare att representera än väljare i den egna valkretsen (). Valkretsens betydelse för vilka väljargrupper som är viktiga att representera kan också utläsas av de effektmått som redovisas i tabell 1. Skillnaden mellan väljare i och utanför den egna valkretsen är för väljare i allmänhet (7222 = +50) och (+41) för det egna partiets väljare. Effekten av om väljarna tillhör eller inte tillhör det egna partiet är endast omkring hälften så stor: +28 för väljare utanför den egna valkretsen och +19 för väljare i den egna valkretsen. Återigen återfinns samma mönster inom samtliga partier utom där ledamöterna anser att det är viktigare att representera partiet (+35 och +37) än att representera valkretsen (+15 och +17). Sammanfattningsvis är alltså både valkretstillhörighet och partitillhörighet betydelsefulla faktorer när riksdagsledamöterna funderar över vilka väljargrupper som är viktiga att representera. Men valkretsens väljare tycks så här långt vara klart viktigare än det egna partiets väljare. Inom parlamentsforskningen brukar de förtroendevaldas uppfattningar om vad som är god representation studeras med hjälp av begreppet representationsideologier (se till exempel Wahlke m.fl. 1962; 1985; 1988; 1996). En representationsideologi innehåller två huvudkomponenter: representationens inriktning och representationens principer. Med representationens inriktning menas de grupper och intressen som de förtroendevalda anser att det är viktigt att representera; förutom det egna partiet och dess väljare kan det röra sig om sådant som den egna regionen eller valkretsen, om mer eller mindre organiserade intressen som löntagare, företagare, jordbrukare, kvinnor och ungdomar, om enskilda väljare som tar personlig kontakt och försöker påverka samt om nationen som helhet. Med representationens principer avses synen på hur de förtroendevalda bör förhålla sig när de fattar sina beslut: Skall de i första hand följa partilinjen (partiprincipen), skall de i första hand följa den egna kompassen (individprincipen) eller skall de fungera som en av väljarna bunden delegat (väljarprincipen)? Vi börjar med representationens inriktning som i de sex svenska riksdagsundersökningarna har studerats med hjälp av följande enkätfråga: Hur viktiga är följande uppgifter för dig personligen som riksdagsledamot mycket viktig, ganska viktig, ganska oviktig eller helt oviktig? Ledamöterna fick här ta ställning till hur viktigt det är att föra fram ett tiotal olika representationsobjekts åsikter och intressen. I tabell 2 redovisas andelen ledamöter som vid olika tillfällen har svarat att det är mycket viktigt att representera respektive objekt. MELLANVALSDEMOKRATI 2005/06:RS3 TABELL 2 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS BEDÖMNINGAR AV HUR VIKTIGT DET ÄR ATT REPRESENTERA OLIKA GRUPPER OCH INTRESSEN 1985-2002. AN- DEL LEDAMÖTER SOM ANSER ATT DET ÄR MYCKET VIKTIGT ATT RE- PRESENTERA RESPEKTIVE GRUPP/INTRESSE (PROCENT). Kommentar: Riksdagsledamöterna fick ta ställning till följande uppgifter: arbeta med problem för enskilda väljare/människor som har vänt sig till dig, föra fram de åsikter som du personligen anser viktiga, föra fram ditt eget partis politik, föra fram den egna regionens/valkretsens intressen/åsikter, föra fram de ungas intressen/åsikter, föra fram pensionärernas intressen/åsikter, föra fram löntagarnas intressen/åsikter, föra fram företagarnas intressen/åsikter, föra fram kvinnornas intressen/åsikter, föra fram jordbrukarnas intressen/åsikter, föra fram nykteristernas intressen/åsikter, föra fram flyktingarnas/invandrarnas intressen/åsikter, föra fram de kristnas intressen/åsikter och föra fram homo/bisexuellas och transpersoners intressen/åsikter. Ett streck i en kolumn innebär att representationsobjektet inte ingick i det årets undersökning. Resultaten är hämtade från Valforskningsprogrammets riksdagsundersökningar 19852002. Med klar marginal är det nu partiets politik (mycket viktigt) och inte regionen/valkretsen () som framstår som de svenska riksdagsledamöternas viktigaste representationsobjekt. Vid en ytlig betraktelse tycks det alltså som om valkretsen är viktigare än partiet i tabell 1, medan partiet är viktigare än valkretsen i tabell 2. En för riksdagsledamöterna mer hedrande förklaring till de till synes motstridiga resultaten är emellertid att det handlar om frågor med inriktning på delvis olika objekt: i tabell 1 på partiets och valkretsens väljare och i tabell 2 på partiets politik och valkretsens intressen och åsikter.147 147 Med ett enda undantag har samliga partiers ledamöter vid samtliga sex undersökningstillfällen bedömt det som klart viktigare att representera partiets politik än att representera valkretsen. Undantaget är riksdagsledamöter där tyckte det var mycket viktigt att representera partiet medan tycket det var mycket viktigt att representera valkretsen. Värt att notera är också att den stabila andelen ledamöter som anser att det är viktigt att representera valkretsen döl- 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI Riksdagsledamöternas bedömningar av vad som är viktiga representationsobjekt är med två undantag påtagligt stabila . En tydlig förändring i tabell 2 är att det enligt ledamöterna har blivit klart mindre viktigt att arbeta med problem för enskilda väljare/människor som har vänt sig till dig från till i de senaste undersökningarna.148 har det blivit betydligt viktigare att föra fram flyktingarnas och invandrarnas åsikter och intressen (från 2002), vilket kanske inte är förvånande med tanke på den stora uppmärksamheten kring invandrar- och flyktingfrågor . Den av samma skäl förväntade ökningen av andelen ledamöter som tycker det är viktigt att föra fram kvinnornas åsikter och intressen är däremot mer blygsam från 2002. Den andra komponenten i riksdagsledamöternas representationsideologier är representationens principer och frågan om ledamöterna i första hand bör följa partilinjen (partiprincipen), den egna kompassen (individprincipen) eller den egna valkretsens väljare (valkretsprincipen) vid omröstningarna i . Efter amerikansk förebild (Eulau m.fl. 1959; Wahlke m.fl. 1962) ingår ett frågebatteri om representationens principer i de svenska riksdagsundersökningarna sedan starten . Riksdagsledamöterna ombeds där att ta ställning till följande tre frågor: 1) Hur bör, enligt din mening, en riksdagsledamot rösta om hans/hennes väljare i valkretsen har en åsikt och hans/hennes parti intar en annan ståndpunkt? 2) Hur bör, enligt din mening, en riksdagsledamot rösta om hans/hennes egen uppfattning i en fråga inte överensstämmer med de åsikter hans/hennes väljare i valkretsen har? 3) Hur bör, enligt din mening, en riksdagsledamot rösta om hans/hennes egen uppfattning i en fråga inte överensstämmer med partiets ståndpunkt? Ledamöternas inställning till dessa tre lojalitetskonflikter riksdagsundersökning redovisas i tabell 3. jer stora förändringar för enskilda partier som följer ett vänster högermönster: För ledamöterna från , och i någon mån Socialdemokraterna har det blivit mindre viktigt att representera den egna valkretsen, medan det för de borgerliga ledamöterna har blivit betydligt viktigare att föra fram den egna regionens/valkretsens intressen och åsikter. 148 Den klart största nedgången när det gäller uppgiften att arbeta med problem för enskilda väljare/människor återfinns bland de socialdemokratiska ledamöterna (från 2002). Nedgången återfinns däremot inte bland och ledamöter (2002). MELLANVALSDEMOKRATI 2005/06:RS3 TABELL 3 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS ÅSIKTER OM TRE LOJALITETSKONFLIK- TER 2002 (PROCENT). Hur bör, enligt din mening, en riksdagsledamot rösta om hans/hennes väljare i valkretsen har en åsikt och hans/hennes parti intar en annan ståndpunkt? vet ej/ambivalent svar/annat Hur bör, enligt din mening, en riksdagsledamot rösta om hans/hennes egen uppfattning i en fråga inte överensstämmer med de åsikter hans/hennes väljare i valkretsen har? vet ej/ambivalent svar/annat Hur bör, enligt din mening, en riksdagsledamot rösta om hans/hennes egen uppfattning i en fråga inte överensstämmer med partiets ståndpunkt? vet ej/ambivalent svar/annat Kommentar: Resultaten är hämtade från Valforskningsprogrammets riksdagsundersökning 2002. På frågan om konflikten mellan partiets ståndpunkt och väljarnas åsikt har de 19 ledamöter som svarade att de skulle rösta efter egen uppfattning klassificerats under annat svar. 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI Den här gången är det varken partiets ståndpunkter eller väljarna i hemmavalkretsen som framstår som det viktigaste att representera. När de tre representationsprinciperna ställs mot varandra parvis är det istället riksdagsledamotens egen uppfattning som lyfts fram både gentemot det egna partiets ståndpunkt (mot 38) och gentemot den egna valkretsens väljare (mot 16). I konflikten mellan det egna partiets ståndpunkt och den egna valkretsens väljare sätter dock ledamöterna partiet främst (mot 30). Rangordningen med individprincipen före partiprincipen och därnäst väljarprincipen återfinns med ett undantag bland samtliga partiers riksdagsledamöter: är de socialdemokratiska ledamöterna som klart och tydligt sätter partiprincipen framför individprincipen (mot 18). Riksdagsledamöternas prioritering av individprincipen 2002 är en viktig nyhet jämfört med tidigare års undersökningar. I tabell 4 redovisas riksdagsledamöternas representationsprinciper för åren 1985, 1988, 1998 och 2002. Tabellen visar andelen ledamöter som vid olika tillfällen har satt partiets ståndpunkt framför de båda andra möjligheterna (partiprincipen), den egna ståndpunkten framför de båda andra möjligheterna (individprincipen) respektive väljarna i den egna valkretsen framför de båda andra möjligheterna (väljarprincipen). TABELL 4 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS REPRESENTATIONSPRINCIPER 1985, 1998, 1998 OCH 2002. BLAND SAMTLIGA LEDAMÖTER OCH EFTER PARTI- TILLHÖRIGHET (PROCENT).