frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Något formellt beslut med en överklagandehänvisning hade inte fattats med anledning av att överskottet hade spärrats för återbetalning. Vid min inspektion av , region (skattekontoren och ), hade jag i ett ärende gällande en annan person uppmärksammat att hade skickat ett meddelande till den enskilde där det hade angetts att i avvaktan på att dennes taxering skulle fastställas skulle den överskjutande skatten som fanns spärras och omräkning och eventuell utbetalning skulle ske först då denna taxering hade fastställts. Något formellt beslut med överklagandehänvisning hade inte fattats med anledning av meddelandet till den enskilde. Jag beslutade vid inspektionen att i ett särskilt ärende utreda frågan om åtgärden att spärra skattebelopp från utbetalning är sådan att den bör utformas som ett formellt beslut med överklagandehänvisning (dnr 2041-2004). Beslut i det ärendet fattas också . uttryckte sitt missnöje med skattemyndighetens handläggning av hans taxering 2003. Han anförde bl.a. följande. Efter att han hade lämnat in sin deklaration och besvarat förfrågningar från skattemyndigheten fick han den underrättelse och det besked som jag har redogjort för i inledningen till detta beslut. Efter detta fick han inte någon information från skattemyndigheten om hur utredningen av hans taxering fortgick och handläggaren i fråga ville inte samarbeta med honom. Mot bakgrund av att den innehållna summan var av stor betydelse för hans ekonomi har handläggningstiden varit för lång. F.B:s anmälan och det ärende som jag på eget initiativ hade beslutat att utreda remitterades till för yttrande beträffande frågan om utformningen av beslutet att innehålla ett överskjutande belopp på skattekontot. Efter att JO fått remissyttranden från två olika avdelningar inom verket och där uppfattningarna dessutom delvis gick isär anmodades att på nytt yttra sig över frågan om åtgärden att spärra ett skattebelopp från utbetalning är en sådan åtgärd som bör utformas som ett formellt beslut eller inte. Härefter anförde , genom generaldirektören , följande. anser att ett beslut skall fattas om att spärra ett skattekonto från utbetalning av överskjutande belopp. Ett sådant beslut skall fattas efter den årliga avstämningen av skattekontot novemberdecember och taxeringsåret. Beslutet är överklagbart och skall därför förses med överklagandehänvisning. Gällande bestämmelser om återbetalning från och spärr av skattekontot Enligt 3 kap. 6 § skattebetalningslagen (1997:483) SBL, skall dels , dels månatligen stämma av inbetalda och andra tillgodoförda belopp mot påförda belopp. Sedan den slutliga skatten har bestämts, skall enligt 11 kap. 14 § SBL, göra avstämning av skattekontot. Om den årliga avstämningen av skattekontot enligt 11 kap. 14 § SBL visar att det belopp som den skattskyldige har betalat in eller tillgodoräknats är större än den skatt som skall betalas, skall enligt 18 kap. 1 § SBL, det överskjutande beloppet betalas tillbaka till den skattskyldige, om inte annat följer av bl.a. 18 kap. 7 § SBL. I 47 § skattebetalningsförordningen (1997:750) sägs att sådant överskjutande belopp, som skall återbetalas enligt 18 kap. 1 § SBL skall återbetalas senast den dag, som besked om den slutliga skatten skall översändas till den skattskyldige. I 11 kap. 15 § SBL anges att ett besked om den slutliga skatten skall skickas till den skattskyldige taxeringsåret. Enligt 18 kap. 7 § första stycket 5 SBL skall en återbetalning inte göras av belopp, som kan komma att behövas för betalning av sådan annan skatt än F-skatt och särskild A-skatt, som inte har beslutats men med fog kan komma att beslutas. beslut får överklagas enligt 22 kap. 1 § SBL utom i vissa fall, som här inte är aktuella. Vad gäller åtgärden att spärra ett skattebelopp från utbetalning får anföra följande. Systemet med återbetalningar från skattekontot har utformats så att inte behöver fatta särskilda beslut beträffande varje återbetalning från skattekontot. Utbetalningarna utformas som automatiska maskinella åtgärder. För att hindra att utbetalning av ett förväntat överskott på skattekontot sker med automatik, kan enligt bl.a. 18 kap. 7 § första stycket 5 SBL registrera hinder mot utbetalning från, dvs. spärra, ett skattekonto. Ett överskott på skattekontot uppkommer först vid den årliga avstämningen av skattekontot novemberdecember taxeringsåret. Om skattekontot spärrats får denna åtgärd en rättsverkan först vid avstämningstidpunkten, eftersom det först är då, som ett eventuellt överskott på skattekontot kan ha uppkommit. Själva åtgärden att registrera en spärr i skattekontot för att hindra att ett eventuellt överskott på skattekontot betalas ut med automatik, är därför enligt uppfattning inte att anse som ett beslut, som får överklagas. Om det vid den årliga avstämningen finns ett överskott på ett spärrat skattekonto, som anser inte skall utbetalas till den skattskyldige, är skyldigt att fatta ett särskilt beslut om att innehålla överskottet. Detta bör ske först efter avstämningstidpunkten, eftersom det först är då, som det kan konstateras om det finns ett överskott på skattekontot. Detta beslut bör ha fattats och skickats till den skattskyldige senast som anges i 15 § SBL, dvs. Ett sådan beslut kan omprövas eller överklagas och skall därför förses med en överklagandehänvisning. fick tillfälle att kommentera remissvar och har kommenterat det första yttrandet. Ett beslut att innehålla ett sådant belopp som enligt huvudregeln i 18 kap. 1 § SBL skall återbetalas till den enskilde innebär rättsverkningar för den enskilde och är således överklagbart. Beslutet skall därmed förses med överklagandehänvisning. Naturligtvis skall myndigheten enligt 20 § förvaltningslagen (1986:223) även redovisa skälen för sitt beslut. Jag delar således den bedömning som har gjort i remissvaret. Jag delar även verkets bedömning att åtgärden att hindra att ett eventuellt överskott på skattekontot betalas ut med automatik endast är en administrativ åtgärd som i sig inte innebär några rättsverkningar för den enskilde och att ett sådant beslut inte är överklagbart. I nu aktuellt fall hade F.B. i en utbetalningsspecifikation fått uppgift om att hade innehållits av hans överskott på skattekontot. Det fanns inte någon överklagandehänvisning. Som skäl för beslutet angavs endast att beloppet tills vidare inte betalats ut på grund av en pågående utredning. Åtgärden har således inte hanterats på ett korrekt sätt och myndigheten kan därför inte undgå kritik för detta. I övrigt motiverar anmälan inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Socialtjänstlagen (SoL) En kvinna, född , hade beviljats bistånd enligt socialtjänstlagen i form av ett särskilt boende. Fråga om socialnämnden varit skyldig att fatta ett beslut som kvinnan har kunnat överklaga när nämnden bestämde att kvinnan skulle flytta till ett annat särskilt boende (Dnr 1838-2002) beviljade i kommun en ansökan om bistånd enligt 6 f § i den då gällande socialtjänstlagen (1980:620) i form av särskilt boende för L.H., född . I beslutet anfördes följande. är sedan 00.05.29 beviljad bistånd enligt § 6 f SOCIALTJÄNSTLAGEN i form av särskild boendeform. Omprövning av beslutet kommer att ske vid ändrade förhållanden. Beträffande Din avgift kommer Du att få ett särskilt meddelande om detta. erbjöds boende på Katrinebergsgården i , kommun, i avvaktan på att ett lämpligt boende kunde ordnas i hemkommunen . beslutade omvårdnadsnämnden att avsluta avtalet med . erbjöds då av omvårdnadsnämnden att bo på Selggrensgården i kommun. G.H., som var god man för L.H., motsatte sig att L.H. skulle flyttas från Katrinebergsgården och ansökte därför hos omvårdnadsnämnden om att L.H. skulle få bo kvar i sin invanda miljö. I en skrivelse till G.H. meddelade förvaltningschefen att beslutet att inte fortsätta köpa plats på Katrinebergsgården kvarstod. Enligt nämndens bedömning fanns fullgoda förutsättningar att ge L.H. den vård hon behövde i kommun varför det inte fanns någon anledning att köpa plats av en annan vårdgivare. inkom till nämnden med en skrivelse, daterad , i vilken hon överklagade nämndens beslut att vägra L.H. fortsatt vård på Katrinebergsgården. I en svarsskrivelse , anförde förvaltningschefen följande. Du har i brev velat överklaga beslut att inte fortsätta att köpa plats på Katrinebergsgården för L.H:s räkning. Vi vill på detta sätt informera Dig om att det inte i formell och juridisk mening är ett beslut som går att överklaga med så kallat förvaltningsbesvär till Länsrätten. Vi noterar dock Ditt missnöje i enlighet med de klagomålsrutiner som tillämpas. L. har ett beslut där hon beviljats särskilt boende och kommunens uppgift är då att verkställa det beslutet. Ingen kommun har skyldighet att upphandla plats av någon annan kommun eller enskilt driven verksamhet om man själv har möjlighet att tillgodose behovet inom ramen för kommunens verksamheter. Vi måste tyvärr meddela att beslutet att inte längre använda platsen på Katrinebergsgården står fast och vi ber att omgående få besked om ifall ni tackar ja till den erbjudna platsen på Selggrensgården eller inte. Avtalet med Katrinebergsgården kommer att avslutas . Återigen hänvisar vi till eventuell annan kommun om Du inte anser att L. skall bo i . framförde i en anmälan till JO klagomål mot i kommun angående handläggningen av L.H:s biståndsärende rörande plats i särskilt boende. Hon menade att L.H. genom nämndens agerande var rättslös och att det måste finnas ett sätt för L.H. att få sina individuella behov prövade enligt rättighetsbestämmelserna i socialtjänstlagen. Anmälan remitterades för utredning och yttrande till i kommun. Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett yttrande upprättat av förvaltningschefen . Med anledning av vad som framkom anmodades att som ett led i JO:s granskning inkomma med ett yttrande angående nämndens handläggning av biståndsärendet. I remissen angavs att JO ansåg det vara av värde om även rent allmänt kunde redovisa sin syn vad avser sådana beslut enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och socialtjänstlagen (2001:453), SoL, som innebär att den enskilde mot sin vilja behöver flytta från ett särskilt boende till ett annat sådant boende. JO begärde därefter av omvårdnadsnämnden att få ta del av L.H:s personakt och framåt i tiden. JO beredde tillfälle att inkomma med synpunkter på de frågor som hade föranletts av G.H:s anmälan till JO. i kommun gavs tillfälle att inkomma med synpunkter på de yttranden som inkom från och i ärendet. Slutligen bereddes G.H. tillfälle att kommentera de yttranden som hade inkommit till JO i ärendet. har som god man ansökt om särskilt boende för L.H. Ansökan om särskilt boende beviljades . fanns många personer med behov av särskilt boende, vilket gjorde att Omvårdnad valde att tillfälligt köpa korttidsplats i ett privat sjukhem i annan kommun. har vistats på sjukhemmet från 2000-06-26. boende på en avdelning för dementa vid . Hennes företrädare tackade nej till detta erbjudande. (rätteligen 2001, JO:s anm.) gjordes en omprövning av beslutet om särskilt boende med tillägg att L. var i behov av specialboende för dementa. Detta finns i kommun, men har givetvis ett begränsat antal platser. fanns inte någon ledig plats. har L.H:s behov förändrats, varför bedömningen är att ett vanligt boende för dementa väl skulle uppfylla behoven. Det behöver alltså inte vara ett specialboende för dementa. en lägenhet i ett nyöppnat boende i en avdelning för personer med demens. tackade L.H:s företrädare nej till detta erbjudande. Därefter har skriftväxling förekommit i enlighet med det gode mannen hänvisar till. kommun har fullgjort sina skyldigheter att erbjuda skäligt boende för L.H. I det skede då inget bra erbjudande fanns, valde kommunen att köpa plats på annat håll. Det erbjudande som gavs är ett skäligt boende, ett nytt boende, i en lugn miljö och med hög kompetens. Enligt Omvårdnadsnämndens policy innebär ett nej tack till erbjudande att personen ej är kvar i kön och insatserna måste lösas på annat sätt, t.ex. stora insatser av hemtjänst och primärvården. I detta fall är detta inte möjligt, då L.H. inte har någon bostad kvar i ordinärt boende. kommun har valt att inte verkställa beslutet för att ge L.H:s företrädare tillräcklig tid i sina försök att få kommun att ändra sitt beslut att inte längre köpa plats av den privata vårdgivaren. Enligt telefonsamtal med socialkonsulent har i beslutat att ej inleda tillsyn med anledning av G.H:s klagomål. bedömer det vara ändamålsenligast att disponera sitt yttrande så att inleder med de allmänna synpunkterna som JO efterlyser och i ett därpå följande avsnitt lämnar sitt yttrande. SoL är en s.k. rättighetslag innefattande en rätt för den som är i behov av hjälp och stöd att få behovet tillgodosett genom lämpliga insatser, som närmare anges i lagen. En av de grundläggande principer som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket SoL är att skall bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet. skall således ha sin utgångspunkt i rätten för den enskilde att själv bestämma över sin situation. Av 3 kap. 5 § SoL (tidigare 9 §) framgår att socialnämndens insatser för den enskilde skall utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne. Av lagens förarbeten framgår att bestämmelsen i denna paragraf i första hand riktar sig till socialarbetarna och att bestämmelsen klart och tydligt anger att inte får vidta insatser över huvudet på klienten.1 Frivillighet och självbestämmande skall vara vägledande vid handläggningen av enskilda ärenden inom . Betydelsen av den biståndssökandes önskemål Då flera alternativ finns är valet av åtgärder beroende av förhållandena i det enskilda fallet men rätten till stöd och hjälp från socialnämndens sida kan inte avse andra insatser än sådana som bedöms kunna tillgodose den enskildes behov på ett lämpligt sätt. Även om insatserna skall utformas i samförstånd med den enskilde, har denne inte någon ovillkorlig rätt att erhålla en viss bestämd insats. Vid valet av åtgärd måste därför hänsyn tas till vilka alternativa resurser som finns att tillgå inom kommunen.2 Föreligger flera alternativ till insatser konstateras dock i förarbetena att det är självklart att det slutligen måste vara klienten som också gör valet.3 I förarbetena till den nya socialtjänstlagen konstateras följande:4 Vid bedömningen av vilken insats som kan komma i fråga måste en sammanvägning göras av olika omständigheter såsom den önskade insatsens lämplighet som sådan, kostnaderna för den önskade insatsen i jämförelse med andra insatser samt den enskildes önskemål. Det kan enligt regeringens mening inte finnas en obegränsad frihet för den enskilde att välja sociala tjänster oberoende av kostnad. Vidare sägs att Konflikter kan uppstå i all samverkan oavsett hur professionell en tjänsteman är och hur välformulerade riktlinjerna än är och även om de ekonomiska förutsättningarna är goda. Dessa konflikter måste hanteras. Rättighetsbestämmelsen är i detta hänseende en nödvändighet. Risken är annars stor att den enskildes förtroende för försvagas vilket sannolikt leder till sämre förutsättningar för att bedriva verksamheten. Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade LSS är också en rättighetslag men för personer med omfattande och varaktiga funktionshinder. Verksamhet enligt lagen skall främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som omfattas av lagen. Den skall präglas av kontinuitet och respekt för den enskildes självbestämmande. Målet med verksamheten skall vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Enligt 7 § LSS skall den enskilde genom insatserna tillförsäkras goda levnadsvillkor. Insatserna skall vara varaktiga och samordnade. Insatserna skall anpassas till mottagarens individuella behov samt utformas så att de är lätt tillgängliga för de personer som behöver dem och stärker deras förmåga att leva ett självständigt liv. Det är en självklarhet att lagstiftningens intentioner enligt dess förarbeten och enligt vad som också klart uttrycks i t.ex. de ovan refererade paragraferna, skall prägla arbete i dessa frågor. Således spelar det en utomordentlig roll att är så lyhörd som möjligt gentemot den enskildes önskemål och att så långt det över huvud taget är möjligt strävar efter att tillmötesgå dessa önskemål. Lagstiftaren har emellertid förutsatt att situationer kan uppkomma då inte kan tillmötesgå önskemål som kan bedömas alltför långtgående eller olämpliga och således bedöms kunna leda till insatser som inte är adekvata eller lämpliga i förhållande till ansvar att tillförsäkra en skälig levnadsnivå (SoL) eller goda levnadsvillkor och möjligheter att leva som andra (LSS). Det är således förutsatt att det kan inträffa att den enskildes egen uppfattning om vad som bäst tillgodoser det egna behovet inte är möjligt att förena med ansvar att tillgodose behoven på det sätt som förestavas av SoL och LSS. anser att det är viktigt att betona att det således finns och måste finnas en möjlighet och ibland skyldighet för att bistå den enskilde på ett sätt som kan avvika från vad denne själv önskar, men givetvis endast under den förutsättningen att avvikelsen kan motiveras med objektiva omständligheter som grundas på professionella erfarenhet och specialkunskap inom sitt område. Det nu sagda utgör således helt kort grundläggande uppfattning om insatser enligt SoL och LSS i allmänhet avseende förhållandet mellan den enskilde och . Den i ärendet aktuella situationen avser emellertid en delvis annan situation än ett nybeviljande av en insats, nämligen en ändring av en redan beviljad insats. Innan i sitt yttrande (avsnitt 2 nedan) går in på det specifika ärendet redovisar därför i detta sammanhang också sin allmänna syn på ett sådant ändringsbeslut. Ett beviljat särskilt boende är ett gynnande beslut, oavsett om det grundas på SoL eller LSS. Möjligheten att ändra ett sådant gynnande förvaltningsbeslut är kringgärdad av några förutsättningar, vilka alla kan sägas ha till syfte att tillförsäkra den enskilde att beslut inte ändras utan att starka skäl motiverar en ändring. För en restriktivitet i fråga om ändringar talar inte minst den enskildes behov av att kunna känna trygghet, kontinuitet och också därmed få en möjlighet att själv planera sin situation. Denna allmänna orubblighetsprincip kan sägas ha en särskild tyngd i fråga om biståndsbeslut och får naturligtvis en allt större betydelse ju mer genomgripande beslutet är. Till ett av de mera genomgripande besluten hör just bistånd i form av ett särskilt boende och andra till boende anknutna bistånd som berör själva fundamentet för skäliga eller goda levnadsvillkor och möjligheten att kunna leva som andra. Denna aspekt är således viktigare i dessa beslut än i beslut om placering i viss rehabilitering med sikte på annan placering sedermera där det alltså står klart redan från början att en viss placering är tänkt att ersättas av någon annan. anser att det ligger i god omvårdnad att ge planeringsförutsättningar med utgångspunkt i den enskildes självbestämmanderätt. Det nu sagda återspeglas också i den förvaltningsrättsliga uppfattningen om möjligheten att ändra ett gynnande beslut, dit ju ett beslut om särskilt boende tveklöst hör. Ett gynnande beslut kan som regel inte ändras eller återkallas.5 Av hänsyn till den enskildes trygghet har en återkallelse eller ändring av gynnande förvaltningsbeslut bara ansetts vara möjlig i följande fall: om det är påkallat av tvingande säkerhetsskäl (t.ex. brandfara eller hälsofara) om ett beslut har fattats med ledning av vilseledande uppgifter som den enskilde har lämnat, eller om beslutet försetts med återkallelseförbehåll. Regeringsrätten har i ett relativt nytt rättsfall (RÅ 2000 ref. 16) ytterligare preciserat de förvaltningsrättsliga förutsättningarna för sådana ändringar. Rättsfallet avsåg visserligen den betydligt mindre ingripande insatsen städning i hemmet men resonemangen är allmängiltiga och gör sig gällande med allt större tyngd, ju viktigare beslutet är för den enskilde, såsom t.ex. i fråga om geriatrisk vård eller vård i livets slutskede. Av rättsfallet framgår bl.a. följande. Hänsynen till den enskildes trygghet talar med styrka emot att beslut om sådant bistånd får omprövas till den enskildes nackdel annat än under generella förutsättningar som anses gälla för omprövning av gynnande beslut. Detta gäller främst beslut om bistånd som avser ett bestämt tillfälle eller en bestämd period. När ett beslut avser ett fortlöpande bistånd utan någon angiven tidsbegränsning kan däremot skälen för omprövning vara så starka exempelvis om biståndsbehovet väsentligen förändras att ett absolut förbud mot omprövning på grund av ändrade förhållanden inte bör uppställas. Det kan dock inte komma i fråga att låta ändringar av andra förhållanden än sådana som kunnat beaktas vid det ursprungliga ställningstagandet få föranleda en omprövning. Lika lite får det komma i fråga att en ändring förestavas av kommunens ekonomi. Två regeringsråd var skiljaktiga. Av deras skiljaktiga mening kan emellertid utläsas att också dissidenterna instämde i uppfattningen att restriktivitet i bedömningen är påkallad vid ändring av vissa genomgripande beslut, där den enskilde kan sägas ha en berättigad förväntning om kontinuitet. noterar också att JO har uttalat sig i ärenden där gynnande beslut om ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen har återkallats.6 JO har i ärendena framhållit att beslut om bidrag utgör gynnande beslut som bara kan ändras om de generella förutsättningarna för ändring föreligger. Dessa ärenden avsåg emellertid beslut om bidrag för ett visst särskilt ändamål eller för en begränsad tid. En myndighet har möjlighet att förse ett gynnande beslut med ett återkallelseförbehåll. En sådan möjlighet är givetvis nödvändig för rationell förvaltning. Emellertid följer av det ovan sagda att sådana förbehåll bör utformas med eftertanke och helst ange under vilka förutsättningar som t.ex. en omprövning eller ändring kan göras. Inte minst den ovan nämnda trygghetsaspekten talar för att förbehållen bör utformas så att de kan förstås av beslutets adressat. Därmed ges denne bättre planeringsförutsättningar än om det är fråga om ett allmänt och opreciserat förbehåll. anser att den möjlighet som finns att ändra ett gynnande förvaltningsbeslut allmänt sett skall utnyttjas återhållsamt i fall av insatser som är genomgripande, såsom boende, och att särskild restriktivitet bör iakttas när det är fråga om särskilt utsatta personer som på grund av ålder eller funktionshinder är särskilt beroende av trygga förhållanden. En social tjänst kan erhållas antingen som bistånd med individuell prövning eller som en social tjänst enligt kommunala riktlinjer. 1979/80:1 Om kallas tjänster enligt kommunala riktlinjer för Allmänt inriktade insatser och generellt utformade sociala insatser inom äldreomsorgen nämns som exempel. Med hänsyn till att sådana beslut är vanligt förekommande och att den formen av beslutsfattande är ett nödvändigt inslag för vissa ofta förekommande typer av bistånd vill kortfattat beröra också dem. Riktlinjer i den kommunala verksamheten är ett sätt att förenkla handläggningen av ärenden som förekommer i en stor mängd eller som utgör en generell åtgärd riktad mot en viss grupp människor. Exempel på kommunala regler om sociala tjänster är hur ofta fönsterputsning eller städning kan erhållas men även möjligheten att erhålla en särskild boendeform för service och omvårdnad. Av förarbetena till SoL framgår dock att ansökan om bostad i en särskild boendeform för service och omvårdnad i allmänhet kommer att prövas som bistånd enligt 6 § SoL (nuvarande 4 kap. 1 §).7 Det är inte nödvändigt att göra en biståndsprövning i alla ärenden som avser en begäran om en social tjänst. Om någon får sitt behov tillgodosett och är nöjd är det fullt tillräckligt att pröva ärendet enligt kommunala regler eller riktlinjer.