frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — Den barnpsykiatriska utredningen synes dock ha varit avsedd som en självständig insats till stöd för J. och den skulle inte ligga till grund för något beslut av nämnden. utredning hade inletts på grund av oro för hur J. påverka- des av konflikten mellan föräldrarna och för hur han hade det hos fadern i 2 004 /0 5:JO1 samband med umgängestillfällena. På dessa frågor gav utredningen inte något egentligt svar. Inte heller fanns någon analys av vilka insatser som var mest ändamålsenliga för att tillgodose J:s behov av stöd från sida. Det finns därför skäl att ifrågasätta om utredningen uppfyllde de krav på som bör ställas på en sådan. När det gäller innehållet i utredningen har jag redan pekat på att uppgifter från fadern inte redovisas i den. Inte heller framgår det av utredningen vad modern närmare uppgav rörande J:s hjälpbehov eller vilka uppgifter som lä- karen hade lämnat vid samtal med utredarna. Härtill kommer att handläggarna inte heller hade träffat J. Med tanke på att han snart skulle fylla måste det ha legat nära till hands att låta honom komma till tals. I sammanhanget bör det även noteras att utredningen avslutades och att tingsrätten meddelade dom i målet angående vårdnad om och umgänge med J. . Det är förvånande att nämnden inte avvaktade tingsrättens dom eftersom utgången i vårdnadsmålet sannolikt hade betydelse för vilka insatser som kunde bli aktuella. Det finns således flera frågetecken rörande nämndens utredningsarbete. Med utgångspunkt från nämndens syfte med utredningen var den enligt min mening alltför knapphändig för att den skulle kunna ligga till grund för några slutsatser rörande J:s hjälpbehov. Enligt utredningen borde J. få kontakt med barnpsykiatrin. Socialförvalt- ningen kontaktade en läkare vid i och frågade om denne kunde ta sig an J. I en remiss till sjukhuset redogjordes inlednings- vis för tvisten mellan föräldrarna rörande J. Härutöver anfördes följande. Eftersom mamman har i kontakt med familjerätten och vår socialchef ut- tryck sin oro för sonen skulle jag vilja att han får genomgå en barnpsyki- atrisk utredning. Vad händer egentligen med den här pojken när han tvingas umgås med pappa? Hur mår han i föräldrarnas kamp? Till bilden hör också att pappa hotat mamma men också socialsekreterare på famil- jerätten här i kommunen. Mot bakgrund av innehållet i skrivelsen har jag från nämnden inhämtat ett särskilt yttrande om vilket underlag det fanns för uppgifterna om hot mot modern och tjänstemän vid socialförvaltningen. Nämndens remissvar ger vid handen att uppgiften om att M.H. skulle ha hotat J:s mor uteslutande grundades på vad modern uppgett och att modern hade gjort anmälningar om saken till polis. Däremot hade, såvitt nämnden redovisat, M.H. inte dömts för olaga hot och inte heller hade något beslut om åtal fattats. Enligt min mening hade nämnden inte fog för att i remissen uppge att M.H. hade hotat J:s mor. Frågan om hot mot personal vid familjerättsenheten har berörts vid skrift- växling mellan förvaltningen och M.H. Med anledning av att M.H. ställt en fråga till förvaltningen om de hot som han skulle ha riktat mot tjänstemän där uppgav bl.a. i en skrivelse att Hotet mot social- sekreterare hänvisar till ditt hotfulla uppträdande mot socialsekreterare på familjerätten i kommun. I en skrivelse till M.H. uppgav socialchefen : Vi kan konstatera att Du uppfattats som hotfull, varför begreppet hotad kan bedömas som hårt i förhållande till 2 004 /0 5:JO1 Frågorna om hot berörs även i ett brev som familjehemskonsulen- ten Pegelow skrev till M.H. Hon uppgav därvid följande. Som du minns hade du och jag en skriftväxling , med anled- ning av att jag skulle göra ett s.k. snabbyttrande. De brev som jag emottog av dig uppfattade jag då som obehagliga med en underton av hotfullhet. Vid nyår skulle du sedan träffa J. Han överlämna- des till dig i mitt tjänsterum. Då vi träffades fick jag en helt annan upp- fattning om dig. Jag tyckte att du agerade på ett mycket bra och sansat sätt. Jag kan inte specifikt säga att du hotat mig, det har du inte gjort. Däremot står jag upp för att det i dina brev fanns en ton, som då gav mig ett obe- hag. Om en myndighet ger uttryck för att en tjänsteman har blivit hotad måste detta närmast uppfattas som ett påstående om att någon har begått en sådan gärning som utgör ett brott enligt 4 kap. 5 § . Under alla förhål- landen får uttrycket anses innebära ett påstående om att en person har betett sig grovt otillbörligt mot tjänstemannen. Jag vill rent allmänt framhålla att i mål och ärenden som rör vårdnad om barn ligger det i sakens natur att en förälder agerar med kraft för den stånd- punkt som han eller hon anser vara riktig. Det är självklart att en förälder har rätt att aktivt verka för att en utredning blir objektiv och att den utförs av kompetent personal. En part är oförhindrad att framföra kritiska synpunkter på utredningsarbetet. Att han ifrågasätter utredningsarbetet eller förklarar att han eller hon skall klaga på handläggningen till en tillsynsmyndighet utgör i sig inte något hot. Inte heller utgör den omständigheten att samtals- klimatet kan bli otrevligt något hot i egentlig mening. Nämnden har anmodats att redovisa vad som låg till grund för uppgiften att M.H. skulle ha hotat tjänstemän vid förvaltningen. I sitt yttrande har nämnden anfört att uppgiften om hot grundade sig på det sätt på vilket M.H. uppträtt inför olika socialsekreterare. Nämnden har emellertid i sitt yttrande inte angett vid vilket eller vilka tillfällen eller på vilket sätt som tjänstemän utsatts för hot. Utredningen i övrigt i ärendet talar med viss styrka för att M.H. inte har hotat någon tjänsteman vid förvaltningen. Att uppgiften om hot togs in i remissen till i får därför anses ha utgjort en grov kränkning av M.H. Att uppgiften togs in i remissen är också allvarligt eftersom den kunde påverka den barnpsykiatriska utredningen. Vid den barnpsykiatriska kliniken vid i in- leddes ett arbete beträffande J. Arbetet avbröts dock på grund av meningsskiljaktigheter mellan läkaren och modern om hur utredningen skulle utföras. Läkaren skrev då ett utlåtande som skickades till socialförvaltningen i kommun. har framställt klagomål mot den läkare som skrev utlåtandet. Hans klagomål mot läkaren har prövat inom ramen för ett tillsyns- ärende. Mot den bakgrunden har jag inte funnit skäl att vidta någon åtgärd med anledning av M.H:s anmälan i denna del. 2 004 /0 5:JO1 Med hänsyn till innehållet i läkarens utlåtande inledde socialnämnden en ny utredning beträffande J:s förhållanden. Med hänvisning till vad jag har anfört ovan rörande nämndens utredningsskyldighet finner jag inte skäl att anlägga några synpunkter på det beslutet. När det gäller utredningsarbetet har M.H. gjort gällande bl.a. att förvaltningen talade med J. utan att han i egenskap av vådnadshavare informerades om detta. Jag har i och för sig inte någon synpunkt på att utredarna bedömde att det fanns skäl att tala med pojken. Såvitt framgår av nämndens remissvar och utredningen i övrigt synes M.H. sedan han blivit vårdnadshavare inte ha upp- lysts om handläggarnas samtal med J. Jag vill därför erinra nämnden om att en utredning angående barn skall bedrivas i samråd med barnets båda vård- nadshavare samt att nämnden på ett lämpligt sätt skall upplysa dem om hur utredningsarbetet kommer att bedrivas. Fråga om det fanns skäl för en socialförvaltning att göra ett oanmält hembesök (Dnr 786-2003) I en anmälan till JO anförde makarna . m.fl. klagomål mot socialsekreterarna vid Socialjouren i . I anmälan riktades kritik mot de båda socialsekreterarnas agerande i samband med att de besökte J-O.W. i makarnas bostad tillsammans med J-O.W:s svärson, U.R. Anmälan remitterades till i för utredning och yttrande. Som sitt yttrande lämnade nämnden en skrivelse som upprättats av de berörda tjänstemännen, och . De anförde bl.a. följande. kontaktar U.R., far till A och S, Social- jouren. Vi träffar honom i polishuset i dit han kört från Sträng- näs med anledning av att han planerar att hämta sina barn hos sin svärfar, barnens morfar . berättar att barnens mor . lämnat barnen hos deras morfar för ca 1½ vecka sedan mot hans vilja. Detta med anledning av en händelse i hemmet där han av S.R. blivit anmäld för olaga hot. Oklart exakt vad som inträffat. Vid kontroll med polisen står det klart att U.R. är vårdnadshavare för båda barnen tillsammans med S.R., vidare att det finns en anmälan om olaga hot, dock framgår ej vad anmälan består i. berättar att han misslyckats i sina försök att få kontakt med bar- nen hos svärfadern med sambo som nekat honom att prata med barnen per telefon. är uppenbart skärrad över situationen att inte få kontakt med barnen, han anser att de bör komma hem till och gå till skolan. Vidare berättar han att under gårdagen kom S.R. hem tillsammans med sin mamma och syster till parets gemensamma bostad i för att hämta en del av S.R:s tillhörigheter. hade då känt sig hotad och med anledning av det gjort en polisanmälan. Paret ligger i skilsmäs- sa. ber Socialjouren om hjälp att hämta barnen, vi förklarar då att vi ej har befogenhet att hämta barnen utan att det är vårdnadshavarnas an- svar att se till barnens bästa. 2 004 /0 5:JO1 Vidare förklarar vi för U.R. att Socialjouren endast kan agera och hämta barn om det föreligger skäl för ett omhändertagande enligt 6 § la- gen (1990:52) om vård av unga, LVU. Vi går honom till mötes och gör honom sällskap till adressen där bar- nens morfar bor, överenskommelsen med U.R. är att vi följer med som stöd för honom men att det är upp till honom att föra sin talan. Vi finns i bakgrunden då U.R. ringer på dörren, då J-O.W. öppnar dör- ren flyttar sig U.R. och ställer sig bakom oss. öppnar och börjar att skrika högljutt till oss och framför allt till U.R. Vi ber att få komma in i huset, han släpper då in oss och vi blir under hela besöket stående i hallen. Innehållet i det J-O.W. förmedlar är att han ej kommer att lämna ut barnen, han anser varken att dottern . är kapab- la att ta hand om dem, vidare att han har lovat S.R. att ej lämna ut dem till U.R. Vidare är J-O.W. mycket upprörd över anledningen till att socialtjäns- ten kommer hem till hans hem. Då han ber om tjänstelegitimation är en av oss på väg ut i bilen för att hämta den, J-O.W. blir då ännu mer upp- rörd. Vi skriver våra namn på en lapp och ger honom. [ ] Socialjou- ren gavs aldrig möjlighet att förklara varför vi åkt hem till J-O.W., anled- ningen till att det ej var möjligt var hans sätt att uppträda, att han skrek oavbrutet och ej var mottaglig för det vi försökte förmedla. Med tanke på barnen var det absolut inte ett lämpligt läge att stanna i hemmet. Vi uppfattade situationen vara så pass hotfull att vi valde att lämna hemmet. Vid telefonsamtal till S.R. framkommer anledningen till att barnen be- finner sig i , hon berättar om händelsen gällande anmälan om det olaga hotet från U.R. Vi har även telefonkontakt med Socialjouren i kommun, S.R. berättade att hon varit i kontakt med dem kväl- len innan, vilket Socialjouren i bekräftar för oss. Vår bedömning efter besöket hos familjen , telefonsamtalen med S.R. samt kontakten med U.R. var att det ej förelåg kriterier som kunde ligga till grund för ett omhändertagande enligt 6 § LVU. lämnade i oförrättat ärende. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Redan i samband med det första samtalet med U.R. måste det ha stått klart för och att U.R. och hans hustru befann sig i konflikt med varandra och att också förhållandet mellan U.R. och hustruns far J-O.W. Om en enskild har vänt sig till med önskemål om att myn- digheten skall inta en stödjande och medlande roll i en konflikt är det av vikt att arbetar så att alla berörda förstår myndighetens roll, uppgif- ter och befogenheter. Om arbetar på ett sätt som hos någon av de inblandade är ägnat att ifrågasätta myndighetens opartiskhet riskerar man att konflikten i stället förvärras. Jag har i och för sig förståelse för att och fann skäl att överväga om någon form av ingripande från socialtjäns- tens sida var påkallat. Vad som var känt om det konfliktfyllda förhållandet mellan de inblandade borde emellertid ha manat till särskilt stor försiktighet vid val av vilket tillvägagångssätt som skulle väljas. Mot bakgrund av vad jag ovan har sagt om vikten av att alla inblandade förstår myndighetens roll vill jag ifrågasätta det lämpliga i att oanmält besöka J-O.W. 2 004 /0 5:JO1 I remissvaret har visserligen angetts att socialsekreterarna följde med som stöd för U.R. men att det ankom på honom att föra sin talan. Som hän- delsen nu utvecklades hamnade de båda socialsekreterarna i en situation där J-O.W., ställd inför det plötsliga hembesöket, uppfattade det som att de båda aktivt medverkade till stöd för U.R. i dennes avsikt att hämta sina barn. Enligt min mening borde socialsekreterarna före ett eventuellt hembesök ha ringt till J-O.W. och för honom förklarat roll i sammanhanget. Syftet med besöket synes emellertid även ha varit att försöka klarlägga om barnen for illa och om det fanns anledning att omhänderta dem. Det kan dis- kuteras om de uppgifter som U.R. lämnade var sådana att de över huvud taget motiverade ett oanmält hembesök. Oavsett hur det förhöll sig härvidlag in- rymmer ett hembesök i det angivna syftet ett sådant inslag av myndighetsut- övning att det som regel är olämpligt att andra än myndighetens representan- ter deltar i besöket. Fråga om en socialförvaltning hade åsidosatt sina åligganden i ett ärende angående umgänge med barn genom att aktivt verka för att en förälder inte skulle få utöva det umgänge som domstol hade tillerkänt föräldern (Dnr 1309-2002) och hennes före detta make, , har tillsammans två barn, bl.a. dot- tern J., född . tillerkändes ensam vårdnaden om J. genom dom . tillerkändes rätt till umgänge med J. vartannat veckoslut och . I domen förordnades att vad som hade bestämts i ett interimistiskt beslut i huvudsak skulle bestå till dess domen hade vunnit laga kraft. Tingsrätten hade i det beslutet förordnat bl.a. att M.W. skulle ha ensam vårdnad om J. och att A.W. skulle ha rätt till sedvanligt umgänge med J. förordnade att vad tingsrätten hade förordnat i sin dom om vårdnad och umgänge skulle gälla utan hinder av att domen inte hade vunnit laga kraft. fick således ensam vårdnaden om J. I anledning av hovrättens beslut yrkade A.W. inte tills vidare skulle ha rätt till något umgänge med J. I ett beslut fann hovrätten inte skäl att ändra sitt tidigare ställningstagande i denna del. inledde i kom- mun en s.k. barnavårdsutredning angående J. samma månad beslutade nämnden att omhänderta J. enligt 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). J. befann sig då fortfa- rande i M.W:s vård. Därefter placerades J. på Nyckelgår- den tillsammans med A.W. upphävde Länsrätten i län beslutet om omhändertagande. Länsrätten avslog M.W:s ansökan om verkställighet av vad hovrätten interimistiskt hade förordnat om umgänget. Efter att M.W. överklagat länsrättens dom biföll Kammarrätten i M.W:s överklagande på så sätt att kammarrätten förpliktade A.W. 2 004 /0 5:JO1 av lämna ut J. för veckoslutsumgänge till M.W. Domen gällde ome- delbart. i län fattade beslut i ett till- synsärende efter anmälan från M.W. Klagomålen avsåg hur i och familjerättsavdelningen på socialförvaltningen hade handlagt ärenden som rörde henne och hennes barn och framåt (dnr 502- 1516-01). klagade i en anmälan till JO på socialförvaltningen i (numera ) i kommun. Hennes klagomål avsåg huvudsakligen handläggningen av ett barnavårds- ärende rörande dottern . Klagomålen riktade sig särskilt mot sektionschefen och biträdande sektionschefen . anförde bl.a. följande. hade underlåtit att anmäla J:s far för sexuella över- grepp i samband med . Vidare hade J. blivit felaktigt behandlad på behandlingshemmet . från att utöva det umgänge mellan henne och dottern som var fastställt av domstol. och befann sig i A.W:s hem när hon skulle hämta dottern för umgänge och hindrade henne då från att träffa dottern. påstod när hon vittnade i vårdnadsmålet i hovrätten att M.W. hade misshandlat sin dotter både fysiskt och psykiskt. kontaktade en ny psykolog i stället för att vända sig till den som J. gick hos före omhändertagandet. Denne gjorde uttalanden efter endast ett möte med flickan. har inte fått någon hjälp av med att få träffa sin son. begärde att få byta handläggande socialför- valtning men nekades detta. hade också synpunkter på det sätt på vilket en kontaktperson utförde sitt uppdrag vid umgängestillfällen mellan M.W. inkom med kompletterande skrivelser under ärendets gång och gav in ett antal handlingar. Inledningsvis inhämtades beslut. JO infordrade även bl.a. vissa handlingar ur kommundelsförvaltningens akt angående J. och tog del av akten i JO:s ärende dnr 1545-2001. i kommun anmodades att inkom- ma med utredning och yttrande över M.W:s anmälan till JO såvitt avsåg handläggningen av umgängesfrågan marsseptember 2001. Nämnden gav som sitt remissvar in ett omfattande yttrande undertecknat av och . Frågan angående handläggningen av umgänget mellan M.W. och dottern berördes inte närmare i remissvaret. Mot den bakgrunden anmodades nämnden att inkomma med kompletterande utredning och yttrande rörande handläggningen av umgängesfrågan. Härvid skulle sär- skilt belysas vilka ställningstaganden som gjordes med anledning av beslut från 2001 angående umgänge och Kammarrättens i dom angående verkställighet av allmän domstols beslut rörande umgänge. 2 004 /0 5:JO1 i kommun (tidigare kom- mundelsnämnd i kommun) gav in följande remissvar, som var under- tecknat av bl.a. ordföranden . Utredning jml 50 a § SoL Utredning jml dåvarande 50 a § SoL inleddes angående J. Grun- den för utredningens öppnande var att J:s far, A. W. uttryckte mycket stark oro över J. i den aktuella situationen. Oron bedömdes vara rimlig utifrån tidigare långvariga kännedom om ärendet. Se vida- re grunderna för utredningens öppnande i tidigare inlämnad kopia av ut- redning. Beslut om omhändertagande av J., jml 6 § LVU, fattades 010323 och verkställdes . Efter det omedelbara omhänderta- gandet placerades J. tillsammans med sin pappa på Nyckelgården. J. var vid placeringen mycket avståndstagande gentemot sin pappa. Social- tjänstens uppfattning var att J:s avståndstagande berodde på att hon ut- satts för mycket stark påverkan av sin mamma att ta avstånd från sin pappa. Tanken med placeringen på Nyckelgården var att J. och A.W. skulle få stöd av erfaren behandlingspersonal, att hitta tillbaka till sin i grunden goda relation till varandra. J. mådde mycket dåligt i början av vistelsen på Nyckelgården. Utifrån detta, och det faktum att M. W. tidigare bundit J. så hårt till sig, och dessutom så starkt motsatte sig och motarbetade att J. överlämnades till pappan efter det interimistiska beslutet om enskild vårdnad, bedömde ut- redarna att det skulle vara skadligt för J. att ha umgänge med sin mamma. J. var mycket sårbar efter det dramatiska uppbrottet från mamman och det bedömdes finnas påtaglig risk för ett själsligt sammanbrott hos henne om hon åter skulle träffa sin mamma på egen hand och ånyo utsät- tas för den kraftfulla negativa påverkan som mamman tidigare utsatt henne för. Inledningsvis vägrades M.W. ha umgänge med J. med stöd av LVU. Det omedelbara omhändertagandet upphävdes dock 010406 vilket inne- bar att M.W. återigen hade juridisk rätt till umgänge med J. Utredarnas bedömning kvarstod dock och inledningsvis övervägdes ett nytt omedel- bart omhändertagande för att skydda J. Efter juridisk genomgång och konsultation stod det dock klart att LVU ej var tillämplig då M.W. inte längre var vårdnadshavare för J. Dessutom var det möjligt att samarbeta med den faktiska vårdnadshavaren, . Utredarna klargjorde därför för A.W. att han, utifrån , i egenskap av enskild vårdnadsha- vare, har ansvar och skyldighet att skydda J. från att utsättas för den fara som utredarna bedömde att en kontakt med modern skulle innebära för J. under de aktuella omständigheterna. Utredarna klargjorde även att om A.W. trots dessa rekommendationer skulle lämna ut J. till M.W. så skulle ett nytt omhändertagande jml 6 § LVU kunna bli aktuellt, då detta handlande skulle uppfattas som en brist i A.W:s egen föräldraför- måga. meddelades ovanstående per brev daterat 010410 (bilagan är här utelämnad). Begäran om verkställighet av umgänge verkställighet av umgänget med J. i Länsrätten. Stf sektionschef ombads att närvara vid förhandlingen som vittne. Inför förhandlingen åkte dersson på hembesök till J. och A.W. för att höra J:s egen inställning till ett återupptaget umgänge med mamman. Vid samtalet uttryckte J. stark 2 004 /0 5:JO1 rädsla för sin mamma och rädsla över att återigen riskera att dras in i mammans sätt att uppfatta pappan och omvärlden. J. förmedlade med tydlighet att hon ännu ej var mogen att återuppta umgänget med mam- man. Se det nedtecknade samtalet med J. i sin helhet i tidigare inlämnad bilaga 4 (bilagan här utelämnad). framförde i Länsrätten 010515 att det skulle vara både olämpligt och psykiskt skadligt för J. att återuppta umgänget med mamman i det sårbara läge som hon då befann sig. Det nedtecknade samtalet med J. inlämnades också till rätten som underlag. Länsrätten av- slog M.W:s ansökan om verkställighet av umgänget. överklagade beslut och ärendet togs upp i Kammar- rätten 010628. Inför den förhandlingen träffade sektionschef . för att återigen höra hennes inställning till ett återupptagande av umgänget. J:s position var densamma som . sammanfattade återigen J:s inställning till ett återupptagande av umgäng- et, se tidigare inlämnad bilaga 5. bedömde att J., om hon mot sin vilja skulle tvingas att träffa sin mamma, skulle löpa risk att hamna i ett känslomässigt sammanbrott som kan ge svåra skador och där hon sannolikt kan komma att behöva psykiatrisk vård. Det nedtecknade samtalet inlämnades till Kammarrätten som underlag men hade ej möjlighet att närvara i rätten som vittne. Kammarrätten biföll M.W:s överklagan med ändring av Länsrättens dom och fastställde att A.W. förpliktigades att vid vite av 3.000:/umgängestillfälle lämna ut J. för veckoslutsumgänge enligt fast- ställd umgängesplan. J. bröt samman när hon fick höra domstolsutslaget. Sektionschef bedömning i frågan om umgänge kvarstod oförändrad och Kammarrättens beslut föranledde därför att hon kontaktade Barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen, akutavdelning 99D, överläkare , och begärde en akut barnpsykiatrisk be- dömning av J:s reaktioner. Överläkare och psykolog hade möjlighet att träffa J. redan dagen därpå för en be- dömning. Deras utlåtande stödjer uppfattning, att det ej var lämpligt för J. att umgås med sin mamma på egen hand och enligt gällande umgängesplan. Av läkarutlåtandet framgår också att läkaren uppfattade J. som mycket rädd för sin mamma. Se utlåtandet i sin helhet i tidigare inlämnad bilaga 2. Det första umgängestillfället inföll fredagen den 20/7. I samband med att M.W. skulle komma och hämta J. för umgänge fanns sektionschef och soc. sekr. närvarande i hemmet för att fungera som stöd och iaktta J:s reaktioner. En annan anledning till närvaron var att bedöma om det förelåg risk för J:s hälsa och utveckling och om grund för ett nytt omhändertagande jml 6 § LVU kunde anses föreligga. M.W:s besök blev mycket uppslitande för J. Hon var påfallande rädd och spänd inför besöket och när M.W. ringde på dörren sprang J. upp på övervåningen och låste in sig på toaletten. Därifrån skrek hon bl.a. till mamman att hon ej ville träffa henne. ropade tillbaka till J. och försökte förmå henne att komma ner. Alla försök var dock förgäves och M.W. fick lämna hemmet med oförrättat ärende. Nästa umgängestillfälle inföll fredagen den 3/8. son var närvarande i hemmet tillsammans med familjebehandlare . J. var åter mycket stressad inför M.W:s besök. När hon såg M.W. komma mot huset började hon skaka i hela kroppen. J. började grå- ta innan M.W. ringt på dörren. Hon stannade kvar nere i var- dagsrummet och J. och M.W.