frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — Enligt 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) kan domstol, som har att pröva besvär, förordna att det överklagade beslutet, om det eljest skulle lända till efterrättelse , tills vidare icke skall gälla (s.k. inhibition, JO:s anmärkning) och även i övrigt förordna rörande saken. I lagen (1985:206) om viten, viteslagen, finns bestämmelser om viten som enligt lag eller annan författning får föreläggas av myndigheter. I 1 § andra stycket viteslagen anges att lagen inte skall tillämpas i den mån annat följer av vad som är särskilt föreskrivet. I bestämmelsens tredje stycke anges att allmänna bestämmelser om viten även finns i och bötesverkstäl- lighetslagen (1979:189). Enligt 6 § viteslagen prövas frågor om utdömande av viten av länsrätt på ansökan av, som huvudregel, den myndighet som har utfärdat vitesföreläg- gandet. Av 8 § bötesverkställighetsförordningen (1979:197) följer att om domsto- len i ett sådant mål dömer ut vitet skall domstolen genast sedan det avgöran- det vunnit laga kraft begära indrivning enligt bestämmelser om detta i indriv- ningsförordningen (1993:1229). Av 25 kap. 9 § , med hänvisning till 7 § i samma kapitel, följer att utdömt vite tillfaller staten. Barn- och utbildningsförvaltningens åtgärd att sända en faktura till N.N. Det finns inte några särskilda bestämmelser om utdömande av viten som har förelagts enligt 3 kap. 16 § skollagen. Viteslagens regler om utdömande är därför tillämpliga. När och om i kom- mun vill få vitet mot N.N. utdömt är nämnden således hänvisad till att ansöka om detta hos länsrätten. Länsrätten gör då en sedvanlig prövning av om det finns förutsättningar att döma ut vitet. Att länsrätten i det, såvitt framgår, alltjämt pågående målet om själva vites- föreläggandet inte har funnit skäl för inhibition innebär inte på något sätt att domstolen uttalat sig om vitets utdömande. Än mindre berättigar länsrättens beslut kommunen att sända en faktura av- seende vitesbeloppet till N.N. Som framgår av redogörelsen ovan för de be- stämmelser som är tillämpliga i fall av aktuellt slag ankommer det inte på kommunen att fordra in några medel ens om domstolen i ett eventuellt mål om utdömande av vite skulle finna skäl att döma ut vitet. Enligt vad har uppgett berodde barn- och utbildningsför- valtningens åtgärd att sända ut en faktura till N.N. på vitesbeloppet på för- valtningens ovana vid att hantera vitesärenden. Även om detta kan vara en förklaring är det inträffade naturligtvis ett allvarligt fel i förvaltningens ären- dehandläggning. Jag har emellertid konstaterat att rättelse i det aktuella fallet har skett genom att den felaktiga fakturan tämligen omgående makulerades. Med hänsyn härtill, och då kommunen bett om ursäkt för det inträffade, utgår jag ifrån att barn- och utbildningsförvaltningen är införstådd med att ärendet 2 004 /0 5:JO1 Jag finner därför ingen anledning att gå vidare i utred- ningen av saken utan avslutar ärendet med den kritik som framgår av det sagda. Jag förutsätter att i kommun vidtar åtgärder för att upplysa förvaltningens personal om gällande regler på området i syfte att förhindra en upprepning. 2 004 /0 5:JO1 En byggnadsnämnds handläggning av ett återförvisat bygglovsärende (Dnr 1408-2002) framförde i en anmälan till JO kritik mot i kommun. Hon anförde bl.a. följande. beslutade att bevilja bygg- lov för uppförande av en silo på fastigheten 12:42. Hon, som är gran- ne, fick inte tillfälle att yttra sig innan bygglov beviljades trots att byggnaden avvek från gällande detaljplan. Efter att hon överklagat beslutet omprövades det av nämnden som beslutade om ett nytt bygglov. beslutade att upphäva bygglovet. Byggnaden står fortfarande kvar trots att den saknar bygglov. borde ha sett till att byggnaden togs bort. Till anmälan fogades beslut . Länsstyrel- sen beslutade att undanröja samhällsbyggnadsnämndens beslut den 14 februa- ri 2001 och återförvisa ärendet till behandling. I motiveringen angavs bl.a. följande. konstaterar att nämnden vid sin prövning av ansökan inte uppmärksammade att åtgärden strider mot detaljplanen såvitt avser an- läggningens höjd. Som en följd härav har inte heller bestämmelserna i 8 kap. 22 § PBL om hörande av kända sakägare m.fl. iakttagits. Bristerna i den formella handläggningen av ärendet är av den arten att det normalt skulle medföra ett upphävande av beslutet. Då det överklagade beslutet genom samhällsbyggnadsnämndens omprövning får anses ersatt av ett nytt beslut, är en sådan åtgärd inte längre aktuell. Förutsättningar för att enkelt ompröva nämndens beslut föreligger inte då en sådan åtgärd förutsätter att bestäm- melserna i 8 kap. 22 § PBL iakttages. Av förarbetena (prop. 1985/86:80 s. 76) till förvaltningslagen framgår vidare att myndigheterna normalt inte bör ompröva sina beslut i ärenden där det finns flera parter med mot- stridiga intressen. finner mot bakgrund härav att samhällsbyggnadsnämn- dens beslut att ompröva sitt tidigare meddelade bygglov inte har stöd i 27 § förvaltningslagen. Härtill kommer att nämn- den vid sin omprövning inte iakttagit bestämmelserna i 8 kap. 22 § PBL. Beslutet bör därför undanröjas och ärendet återförvisas till samhälls- behandling. anmodades att yttra sig över vad som framförts i anmälan till JO. I remissvaret anfördes bl.a. följande. 2 004 /0 5:JO1 Bygglov lämnades för silon utan att kontoret observerade att det var fråga om en planavvikelse. Efter att silon uppförts kontaktade kontoret och ifrågasatte om silon inrymdes i gällande plan. Efter kontroll av planen meddelades att det var en planavvikelse och att hon såsom granne borde ha hörts. Beslutet överklagades av . För att rätta till misstaget gjordes handläggningen om varvid betraktades som sakägare som motsatte sig bygglov. Detta framgick av hennes överklagande. På denna grund togs ett nytt bygg- lovsbeslut där bedömningen gjordes att det var fråga om en mindre avvi- kelse och bygglov lämnades på nytt. Syftet med det nya beslutet var att det skulle vara formellt riktigt och efter ett förväntat överklagande kunna överprövas i sak, dvs. beträffande avvikelsen som sådan. fann då att omprövning av beslutet inte hade stöd i för- valtningslagen och undanröjde beslutet samt återförvisade ärendet till behandling. Därmed saknar silon bygglov. kontaktades och informerades om ären- dets hantering. har fortlöpande via e- post ställt frågor till kontoret och fått svar om hur ärendet framskridit. Det har felaktigt antagits att haft kontakt med Hagby- unionen och fått information den vägen. Ett missförstånd som vi bekla- gar. Vi är väl medvetna om att det är av stort värde för att vara informerad om hur ärendet framskrider. Det har dragit ut bland annat p.g.a. att ansvarsfrågan ut- reds av kommunens försäkringsbolag. Frågan har ytterligare komplice- rats av att kommunen bytt försäkringsbolag. Silon har tagits i drift för fastighetens värmeförsörjning. Vi bedömer att skadan för den sökande kan förvärras om åtgärder vidtas (förändring alt. flyttning av si- lon) innan ansvarsfrågan lösts. Så snart ansvarsfrågan klarlagts avser vi att skyndsamt medverka till en rättelse. Något förslag om att ändra detaljplanen finns inte. När en ny bygglovsansökan inkommer så kommer den att behandlas på sedvanligt sätt enligt de regler som gäller i . Handläggaren i ärendet hos JO efterfrågade samhällsbyggnadsnämndens eventuella beslut med anledning av beslut . Nämnden översände ett beslut att förelägga att ta bort silon på fastigheten 12:42 samt ett beslut att medge förlängning av tiden för åtgärdande av silon till . I beslut anförde JO följande. beslutade att undanröja samhällsbyggnads- nämndens beslut om bygglov för uppförande av en silo på fastigheten 12:42 och återförvisa ärendet till behandling. Efter beslut ålåg det nämnden att så snabbt som möjligt handlägga det återförvisade ärendet. Nämnden hade då att iaktta bestämmel- serna om kommunicering i 8 kap. 22 § (1987:10) och sedan fatta beslut med anledning av den ansökan om bygglov som låg till 2 004 /0 5:JO1 grund för nämndens tidigare beslut om bygglov. Sökanden behövde således inte på nytt ansöka om bygglov för att nämnden skulle vara skyldig att fatta ett beslut i bygglovsfrågan. Såvitt framgår av utredningen har samhällsbyggnadsnämnden fortfarande inte fattat något beslut i bygglovsfrågan. Nämnden har däremot beslutat att förelägga sökanden att ta bort silon. Om nämnden bedömde att bygglov inte kunde meddelas enligt den ansökan som låg till grund för nämndens tidigare beslut om bygglov borde nämnden ha fattat beslut i bygglovsfrågan senast i samband med att nämnden beslutade om föreläggande att ta bort silon (jfr RÅ 1995 ref 36). Jag är sammanfattningsvis mycket kritisk till nämndens handläggning av ärendet. Att en myndighet på grund av annat än rättidsprövning här be- sluts överklagbarhet avvisar överklaganden av egna beslut strider både mot ordalydelsen i förvaltningslagen och uttalanden i förarbetena med förklaring till fördelningen av uppgifter mellan lägre och högre instans. Frågor även om skyldigheten att lämna anvisningar för överklagande och om en skrivelses egenskap av överklagande, inte begäran om omprövning (Dnr 1230-2003) Av handlingar som ingick i en av Å.L. gjord anmälan till JO framgår bl.a. följande. i beslutade (§ 294) att, vid detaljplanläggning av ett område, uppdra åt plan- och byggen- heten att upprätta samrådshandlingar. Detta beslut överklagades av Å.L. avvisade (§ 381) överklagandet av det skälet att det förra beslutet inte var överklagbart. Protokollet innehåller inte någon uppgift om överklagandeanvisning men anger att för kännedom tillställs avvisningsbeslutet. överklagade även detta beslut. Han anförde då bl.a., utöver syn- punkter i sak på en kommande detaljplan, att nämnden inte själv fick avgöra ett besluts överklagbarhet. Med anledning härav beslutade : står fast vid sitt tidigare fattade beslut, daterat § 381, och avvisar överklagandet. Vid nämndens behandling av detta ärende förelåg från t.f. kommundirektören en skrivelse, innehållande bl.a. följande. Frågan om ett beslut är överklagbart prövas på eget initiativ (ex officio) av den myndighet som har att pröva överklagandet. Finner myndigheten att ett beslut som överklagats inte är överklagbart, ska skrivelsen med överklagandet avvisas. Denna fråga prövas före spörsmålet om klaganden har rätt att klaga. Konstateras att beslutet inte är överklagbart, har myn- 2 004 /0 5:JO1 digheten således inte anledning att uttala sig beträffande det senare spör- smålet. Av 22 § förvaltningslagen framgår att ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan över- klagas. De beslut som fattas under beredningen av ett ärende är i regel inte möjliga att överklaga annat än i samband med det slutliga avgörandet. Nämndens beslut är ett internt administrativt direktiv till den egna förvaltningen att utföra viss arbetsuppgift som del av ett beredningsun- derlag till framtida beslutsförslag om antagande av detaljplan. Det even- tuella beslut som tas om en plan är överklagbart. Undertecknad föreslår att stå fast vid sitt tidigare fattade beslut att avvisa överklagandet. Inte heller av protokollet över detta beslut framgår något om överklagandean- visning men det anges att bl.a. för kännedom tillställs beslutet. i meddelade ett beslut (403- 2075-03), av vilket framgår följande. Överklagande av beslut att avvisa överklagande, fas- tigheten avvisar Era överklaganden. I en därefter lämnad redogörelse för nämndens tre ovan nämnda beslut m.m. framhåller att överklagandena var ställda till och anför: Nämnden har översänt protokollen med de båda [avvisnings-] be- sluten till för kännedom. Genom e-post och telefonsamtal till får Ni anses ha på- kallat ställningstagande till Era överklaganden av nämn- dens beslut. Som motivering anges sedan i beslut, bortsett från vissa detal- jer: Då båda Era överklagandeskrivelser i sak riktar sig emot det beslut som fattat tar upp skri- velserna till gemensam prövning. beslut utgör ett beslut som fattats av nämn- den under beredningen av ett ärende rörande tilltänkt planläggning för Ett sådant beslut under beredningsskedet, som saknar ekonomiska el- ler andra verkningar mot dem som kommer att beröras av den kommande planläggningen, är inte möjligt att överklaga annat än i samband med det slutliga avgörandet i planärendet. Era överklaganden tas därför inte upp till prövning. Detta beslut kan överklagas hos Regeringen beslut överklagades inte, såvitt framgår av uppgifter inhämta- de under anmälningsärendets handläggning hos JO. 2 004 /0 5:JO1 anmälde till JO att själv hade fattat beslut om beslu- tens överklagbarhet och inte låtit den närmast högre instansen göra det. Han anmärkte därvid att nämndens åtgärd att sända sina beslut till för kännedom, enligt uppgifter från både kommunen och, till en början, läns- styrelsen, inte skulle föranleda någon handläggning hos . Såle- des är det verkningslöst att jag överklagar till , de sänder inte min överklagan vidare, det resulterar bara i en rundgång Moment 22. Avvisningsbesluten saknade besvärshänvisning. anmodades att yttra sig över nämndens behandling av överklagandena i de av anmälaren berörda avseendena. Remissen besvarades genom ett yttrande, i vilket inledningsvis redogörs för vad nämnden hade beslutat i sammanhanget, med tillägget att handlägg- ningen hade prövats av genom beslutet , vilket hade lett till att avvisat överklagandena och givit nämnden rätt. Vidare framgår bl.a. följande. Nämnden står fast vid sin tidigare tolkning i frågan om nämndens behörig- het att besluta om överklagandet, uttryckt i t.f. Att de beslut som nämnden fattade med anledning av överklagandena inte åtföljts av besvärshänvisningar beror på att då nämnden anser att något be- svär inte kan resas i frågan har följdaktligt inte någon besvärshänvisning bifogats. Beträffande avvisningsbeslutens översändande till m.m. anförs: Skälet är att i sina tidigare beslut har avvisat överkla- gandet. Därmed har det varit svårt att behandla detsamma och översända det till , då detta agerande hade stridit mot beslutets innehåll. Väl medveten om risken för att försätta anmälaren i en situation snarlik med 22, har man ändå valt att översända svaren till just »för kännedom». Anmälaren har också, via sin egen kommunikation med , fått saken prövad där. har noterat beslut från 2003-03- 18 men har inga synpunkter på varken slutsatser eller på dess skäl för att behandla frågan. yttrade sig över vad sålunda hade svarat på remissen. Bland annat förklarade han då att han vidhöll sin anmälan. I ett beslut anförde JO följande. När en myndighets beslut har överklagats och en eventuell omprövning inte gör att överklagandet förfaller, skall myndigheten pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid (24 och 28 §§ förvaltningslagen, 1986:223). 2 004 /0 5:JO1 är enligt lagens ordalydelse begränsad till detta. Annat som hör till behand- lingen av ett överklagande är förbehållet den myndighet som skall pröva överklagandet, frånsett förberedande handläggning såsom att yttrande avges. Det är inte heller i lagen underförstått något som ansetts ligga i uppgiftens natur att i den lägre instansen skulle få prövas övriga förutsättningar för prövning i sak, t.ex. att det är fråga om ett beslut som kan överklagas (jfr JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 316; se även och , Förvalt- ningslagen med kommentarer, s. 259 och 281). Denna begränsning framgår av lagens förarbeten (prop. 1985/86:80 s. 44 f.). Som motiv för att rättidsprövningen lades på beslutsinstansen anförs sålunda, förutom annat, denna prövnings mestadels enkla natur. Om övriga sakprövningsförutsättningar uttalas: För att ett överklagande skall tas upp till prövning är det inte tillräckligt att klagandens skrivelse har kommit in i rätt tid. Vissa andra förutsätt- ningar måste också vara uppfyllda: beslutet skall vara sådant att det över huvud taget får överklagas, endast den får överklaga som har ett visst in- tresse i saken osv. Dessa förutsättningar kan vara svåra att bedöma och kräver då särskilda överväganden som i allmänhet görs bäst i samband med prövningen i högre instans. De bör därför liksom prövas av den instansen. Jag är medveten om att det har hävdats att den ordning som jag här förordar skulle innebära ett brott mot den logiska turordning enligt vilken de olika förutsättningarna för prövningen i sak bör bedömas. Bärkraften av denna principiella invändning kan dock diskuteras och den bör i vart fall stå tillbaka för de praktiska fördelarna. Samma ordning gäller f.ö. hos de allmänna domstolarna och har där inte vållat några olägenheter. Det står klart att Å.L. vid de aktuella tillfällena överklagade byggnadsnämn- dens beslut, både det och det . Den omständigheten att han ställde sina överklaganden till , inte till en högre in- stans, är av underordnad betydelse, eftersom han i sina framställningar an- vände ordet överklaga och avledningar av detta, ett ord som har en fast, i förvaltningslagen reglerad betydelse. Om förfarandets detaljer i denna del anges i lagen bara att skrivelser med överklagande skall ges in till den myn- dighet som har meddelat det beslut som överklagas (23 § andra stycket). I det sagda ligger det bör påpekas med avseende på nämndens beslut att Å.L. inte begärde omprövning av decemberbeslutet. Inte heller överklagade han novemberbeslutet två gånger. Av förvaltningslagen framgår alltså att inte fick avvisa det första överklagandet på en grund av det slag som den angav. Nämnden skulle i stället, om den inte hade avvisat överklagandet på grund av de till rättidsprövning hörande reglerna, ha överlämnat skrivelsen med överklagan- det jämte övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skulle pröva överklagandet (25 §). Denna högre instans var (13 kap. 2 § , 1987:10). Det var inte mindre fel att på samma grund som förut avvisa även det sena- re överklagandet. Även om det är förståeligt att en missuppfattning om vidden av befogenheten att avvisa överklaganden kunnat uppkomma, hade nämnden åtminstone bort ha klart för sig att den inte fick avvisa ett överklagande som riktade sig mot just ett sådant befogenhetsöverskridande och därmed förhind- 2 004 /0 5:JO1 ra en prövning av den frågan i högre instans; detta överklagande avsåg inte beredningsbeslutet utan vad som framstod som ett avgörande, ett slutligt beslut i ett ärende om överklagande. Sådana beslut får överklagas, liksom beslut i huvudsaken. Det framgår av 30 § förvaltningslagen. De där angivna särskilda bestämmelserna om överklagande av avvisningsbeslut har tillkom- mit för att begränsa antalet instanser. Att det här i övrigt inte rör sig om något undantag från vad som gäller i allmänhet framgår bl.a. av förarbetena (prop. 1985/86:80 s. 53), vari generellt påpekas: Också beslut att avskriva eller avvisa ett ärende utan sakprövning kan överklagas. Sålunda får överklagas t.ex. beslut av att avvisa överklaganden av byggnadsnämnders beslut, i vad dessa befinns inte kunna överklagas. avvisningsbeslut innebar att nämnden, utifrån sin upp- fattning om befogenheten, avgjorde ärenden om överklagande, beslut som gick klaganden emot. Det förelåg därför en skyldighet att underrätta denne om hur han kunde överklaga dessa beslut (21 § andra stycket förvaltningsla- gen). Ärendet avslutas med den kritik av felaktiga handlägg- ning som ligger i det ovan sagda. 2 004 /0 5:JO1 Åtal för tjänstefel mot en tidigare ledamot i en överförmyndarnämnd (Dnr 426-2002) Med anledning av vad som framgick av handlingarna i ett tillsynsärende (67- 10570-01) vid i avseende Överförmyn- darnämndens i handläggning av två godmansärenden beslutade dåvarande JO att inleda en egen utredning i saken. akter i de ovan nämnda ärendena, liksom akterna i ytterligare ett antal ärenden avseende godmanskap, förmynderskap och för- valtarskap rekvirerades och granskades. Det som därvid framkom gav anled- ning att anta att befattningshavare som stod under JO:s tillsyn hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt 20 kap. 1 § och trolöshet mot hu- vudman enligt 10 kap. 5 § . beslutade därför att inleda förundersökning avseende sådana brott och uppdrog åt chefsåklagaren vid i , Åklagar- kammaren , att leda och verkställa utredningen. Förundersökningen avsåg fem ärenden som hade handlagts vid överförmyn- darnämnden. Under förundersökningen hölls ett antal förhör, bl.a. med tidigare ledamoten i överförmyndarnämnden . delgavs i ett fall misstanke om trolöshet mot huvudman al- ternativt tjänstefel (K 20256-02) i samband med ett beslut om arvode till en förvaltare för B.A. Med anledning av vad som framkom under förundersök- ningen angående detta fann inte längre anledning till dess fullföl- jande. Han beslutade därför att lägga ned förundersökning- en i den här delen. delgavs därutöver i fyra fall (K 20246-02, K 20260-02, K 20266-02 och K 20269-02) misstanke om tjänstefel i samband med att han hade lämnat överförmyndarnämndens samtycke till olika ekonomiska förvalt- ningsåtgärder från gode mäns sida. förnekade brott i samtliga fyra fall. Efter att ha tagit del av och gått igenom förundersökningen fann att åtal för tjänstefel skulle väckas mot enligt följande. (K 20246-02) Gärning: förordnade jämlikt 11 kap. 4 § L.I. till god man för fastern , född , med uppgift att bevaka hennes rätt, förvalta hennes egendom och sörja för hennes person. I egenskap av ledamot i (Överförmyndaren) har i lämnat L.I. samtycke till att försälja M.G:s bostadsrättslägenhet nr 225 i , . Avsikten med försälj- ningen var och som vid tiden för samtycket varit känd för Hans Lind- 2 004 /0 5:JO1 blom att L.I. med försäljningslikviden skulle reglera en fordran som han hade på M.G. har lämnat sitt samtycke utan att han , in- för försäljningen, förordnat eller tillsett att det förordnats sådan god man för M.G. som avses i 11 kap. 2 § andra stycket och utan att höra M.G. angående försäljningen eller infordra läkarintyg angå- ende hennes hälsotillstånd. Han har vidare underlåtit att infordra värde- ringsutlåtande avseende lägenheten. Förutsättningar för samtycke har således inte förelegat. , som i myndighetsutövning åsidosatt vad som gällt för uppgiften, har handlat uppsåtligen eller av oaktsamhet. Lagrum: 20 kap. 1 § jämfört med 11 kap. 2 § andra stycket och 12 kap. 8 § andra stycket samt 16 kap. 1 och 9 §§ . (K 20266-02) Gärning: förordnade jämlikt 11 kap. 4 § C.-T.A. till god man för hustrun , med upp- gift att bevaka hennes rätt och förvalta hennes egendom. A.A. äger tillsammans med maken . fas- tigheten 40:4 i . har i egenskap av ledamot i (Överförmyndaren) i lämnat samtycke till att såvitt avsåg A.A. låta inteckna fastigheten 40:4 med som sä- kerhet för ett lån om som AB lämnat C.- T.A. har lämnat samtycke till inteckningen utan att han förordnat eller tillsett att det förordnats sådan god man för A.A. som avses i 11 kap. 2 § andra stycket och utan att höra A.A. angående inteckningen av fastigheten eller infordra läkarutlå- tande angående hennes hälsotillstånd. Han har vidare underlåtit att in- fordra gravationsbevis och värderingsutlåtande avseende fastigheten. Förutsättningar för samtycke har således inte förelegat. , som i myndighetsutövning åsidosatt vad som gällt för uppgiften, har handlat uppsåtligen eller i vart fall av oaktsamhet. Lagrum: 20 kap. 1 § jämfört med 11 kap. 2 § andra stycket och 12 kap. 8 § andra stycket samt 16 kap. 1 och 9 §§ . (K 20269-02) Gärning: förordnade jämlikt 11 kap. 4 § S.A. till god man för dottern , född . Med kännedom om att penningbeloppet var ett lån från L.A. till modern, , har i egenskap av ledamot i (Överförmyndaren) i lämnat samtycke till att S.A. fick ta ut lånebeloppet, , från L.A:s konto i Nordbanken. har lämnat sitt samtycke utan att han , in- för långivningen, förordnat eller tillsett att det förordnats sådan god man för L.A. som avses i 11 kap. 2 § andra stycket . Han har vidare lämnat sitt samtycke utan att lånehandling upprättats och utan att varken ränta, säkerhet eller amorteringsplan avtalats för lånet. Förutsättningar för samtycke har således inte förelegat. 2 004 /0 5:JO1