frsrdg · GT04RS3 · 2005-12-14 00:00:00 — Nyttan för riksda- gen ligger främst i möjligheterna för delegationsmedlemmarna till kon- taktskapande och i tillgången till rapporter av hög klass i försvars- och säker- hetsfrågor. finns ingen egen budgetpost för delegationen. VEU-delegationen rapporterar om verksamheten till riksdagsstyrel- sen. Förutsättningarna för VEU-församlingens arbete har ändrats som en följd av att den operativa verksamheten i Västeuropeiska unionen successivt har överförts till EU. Formellt är församlingens fortsatta existens säkrad tills vidare eftersom den är traktatbunden (Modifierade Bryssel- traktaten av 1954), men avsaknaden av en motpart på regeringssidan minskar dess inflytande. En eventuell framtida roll har kopplats till frågan om den parlamentariska granskningen av den europeiska försvars- och säkerhetspoli- tiken. VEU-församlingens verksamhet fortsätter dock i stort sett oförändrad. Det relativt begränsade intresset i för VEU-församlingen väntas inte undergå någon förändring, i varje fall inte så länge den nuvarande osäkra situationen för församlingen består. Den parlamentariska församlingen för (EMPA) är det senaste tillskottet i av interparlamentariska församlingar. Församlingen inledde sin verksamhet efter en flerårig förberedelseprocess där och länderna runt varit drivande. Den första plenarsessionen hölls i under egyptiskt ordförandeskap. Det formella beslutet hade fattats vid . EMPA är avsett att vara en mötesplats för parlamentariker inom pro- 2005/06:RS3 4 INTERPARLAMENTARISKA SAMARBETE Församlingen är formellt den parlamentariska institution inom Barce- lonaprocessen som är ett organ för samarbete mellan regeringarna i EU- länderna och partnerländerna runt . Dess syfte är att bidra till fred, stabilitet och ekonomisk utveckling i . Euromedförsamlingen är öppen för parlamenten i Barcelonaprocessens 35 medlemsländer (EU 25, Medelhavspartnerländerna 10) samt Europaparla- mentet. Majoriteten av parlamenten har anslutit sig även om intresset för att engagera sig i den parlamentariska dialogen har varierat. Antalet ledamöter är fastställt till 240. Församlingen möts i plenum för en årlig session de tre utskotten samman- träder även mellan sessionerna. Ett presidium med fyra personer har valts att leda arbetet . Hit- tills finns inget fast sekretariat. Tills vidare delas informellt sekretariatsupp- gifterna mellan och de parlament som är värdland för plenar- och utskottsmöten. deltar med en delegation av tre ledamöter och tre suppleanter som utses av riksdagsstyrelsen efter nominering av partigrupperna. Under församlingens korta existens har det visat sig att det finns ett stort intresse i för utvecklingen i och för vad församlingen kan åstadkomma. EMPA-delegationen lämnar en årlig redogörelse för verksamheten till riksdagsstyrelsen. finansierar delegationens kostnader för resor till möten och uppehälle. Församlingen har inte någon gemensam budget. Eftersom verksamheten har inletts behöver den nya församlingen finna fungerande arbetsformer för sin uppgift att främja dialog och samarbete i regionen. Frågan om ett sekretariat med gemensam finansiering måste över- vägas. EMPA har en unik sammansättning i bemärkelsen att både och är medlemmar, något som kan vara en komplicerande faktor. Den politiska utvecklingen i har direkt inverkan på för- samlingens möjligheter att åstadkomma resultat. Som det senaste tillskottet bland parlamentariska församlingar finns det anledning att utvärdera det svenska deltagandet i församlingen , särskilt som det visar sig att även andra parlamentariska församlingar och nätverk är aktiva i regionen och har bildat arbetsgrupper och utskott för om- rådet. Det parlamentariska Östersjösamarbetet inleddes som en mot- svarighet till det mellanstatliga samarbete som påbörjats på regeringssidan (Östersjöstaternas råd, ). Det parlamentariska samarbetets syfte är att främja den parlamentariska dialogen i och att påverka regeringarna i utvecklingen i Östersjösamarbetet. Utmärkande för samarbetet är att såväl nationella som regionala parlament runt deltar, bland de senare t.ex. ryska regionparlament och tyska delstatsparlament. 4 INTERPARLAMENTARISKA SAMARBETE 2005/06:RS3 liga länder runt utom är medlemmar i kan Östersjö- konferensen bli ett forum för ett närmare samarbete med . Parlamentariska (BSPC) möts en gång . Värd- skapet roterar mellan deltagande länder och städer. var senast värd för konferensen i . Elva nationella och lika många regionala par- lament inbjuds att delta. Konferenserna behandlar problemställningar i Öster- sjöområdet, t.ex. miljöfrågor och sjösäkerhet. Den permanenta kommittén, , är konferensens fasta politiska organ och består av åtta parlamentariker. De nordiska länderna re- presenteras i kommittén av som har två platser. sekretariat i fungerar som sekretariat för de parlamentariska Östersjökonferenserna. Parlamentariska har ingen fast delegation. Vid den år- liga konferensen deltar svenska ledamöter utsedda dels av , dels av , samtliga utsedda av sina respektive partigrupper. Riksdags- styrelsen beslutar om partisammansättning för riksdagsdelegationens fem medlemmar. För deltagande i och Arktiska konferensen finns en gemensam budgetpost. Samarbe- tet i övrigt finansieras via den gemensamma budgeten för . förs diskussioner om olika modeller för ett fastare parlamen- tariskt samarbete för och om ett parlamentariskt partnerskap för norra byggt på Östersjösamarbetet. har i au- gusti 2005 lagt fram förslag till hur den parlamentariska dimensionen av Östersjösamarbetet skulle kunna utformas . Frågan om ett vidgat mandat och förändring av permanenta kommitténs sammansättning har disku- terats. Den svenska delegationen har inte gett uttryck eller stöd för några ambitioner att vidga och expandera verksamheten. Det arktiska parlamentariska samarbetet inleddes . I Arktiska parlamen- tarikerkonferensen ingår företrädare för parlament i stater med territorium norr om bl.a. , , , , , , och samt, därutöver, . Arktiska parlamentarikerkonferensen möts i något av med- lemsländerna. kommer att vara värd för konferensen . Inget fast sekretariat finns. Mellan konferenserna förs arbetet vidare av en samarbetskommitté. Den deltar som observatör vid möten i , regeringssidans samarbetsorgan för arktiska frågor. Vid de arktiska konferenserna diskuteras frågor av särskilt intresse för re- gionen, och man antar rekommendationer till regeringarna och/eller EU. Konferenserna är i stor utsträckning vetenskapligt inriktade. deltar med en delegation av fem ledamöter som utses för varje konferens enligt av riksdagsstyrelsen fastlagd partisammansättning. 2005/06:RS3 4 INTERPARLAMENTARISKA SAMARBETE finansierar deltagandet i Arktiska konferensen från den budget- post som är gemensam med Parlamentariska , se ovan. En formalisering av verksamheten genom etablerandet av ett permanent sekretariat diskuteras . Flera medlemsländer är tveksamma till kostnaderna. Från rysk sida har lagts fram ett förslag om bildandet av ett arktiskt parlament. Det förefaller inte finnas något stöd för detta i konfe- rensen i övrigt. Internationaliseringen, globaliseringen och EU:s fortsatta utvidgning och fördjupning och den snabba samhällsutvecklingen efter slut ställer nya krav på det interparlamentariska samarbetet. Kommittén har i tidigare avsnitt redovisat sina förslag om hur bör arbeta med EU-frågor. Det interparlamentariska samarbetet måste ses i relation till de förslagen. Möjligheten för nationella parlamentariker att delta också i internationella processer är i grunden en demokratifråga. Folkvalda nationella parlamentari- ker utgör en viktig länk mellan olika beslutsfattande nivåer i en internationali- serad och globaliserad omgivning. Direkt folkvalda parlamentariker skall vara representativa för väljarna och har därigenom en särskild legitimitet. Det parlamentariska uppdraget lämpar sig väl för opinionsbildning samt kun- skaps- och informationsspridning och erbjuder möjligheter att föra vidare medborgarnas synpunkter, idéer och förslag till ansvariga på lokal, regional, nationell och internationell nivå. Folkvalda parlamentariker har därför en central roll i internationella processer. Också i genomförandet och uppfölj- ningen av redan beslutade åtaganden av världssamfundet har nationella par- lament och parlamentariker av tradition haft en viktig uppgift. Deltagandet av direktvalda parlamentariker stärker legitimiteten och handlingskraften i hela implementeringsprocessen. Kommittén anser att ledamöternas deltagande i internationella processer dels skapar möjlighet för ledamöterna att i internationella sammanhang skapa opinion för svenska synsätt, dels ger berörda ledamöter möjlighet att i direkt kontakt med sina väljare spegla opinioner i omvärlden och därvid skapa ökad internationell förståelse. Parlamentarikers internationella engagemang kan ses som en balanserande kraft gentemot intressen med lägre representativitet och legitimitet. Kommittén noterar att , genom tidigare ställningstagan- den (t.ex. genom det av godkända bet. 2001/02:UU4), ansett det angeläget att nationella parlamentariker kan vara representerade i regerings- delegationer i internationella sammanhang. Enligt kommitténs mening är det viktigt att också mindre partier kommer i fråga för sådana delegationer. Kommittén förordar mot denna bakgrund att kan svara för ledamö- ternas kostnader i regeringsdelegationer och förutsätter att 4 INTERPARLAMENTARISKA SAMARBETE 2005/06:RS3 och riksdagsförvaltningen i samråd finner former för finansieringen av riks- dagsledamöters deltagande i sådana delegationer. En viktig utgångspunkt för det interparlamentariska samarbetet är att da- gens behov bör vara vägledande för engagemang. De historiska och politiska behov och syften som förelåg vid inrättandet av olika interpar- lamentariska organisationer och delegationer är inte alltid ägnade att vara vägledande för det interparlamentariska samarbetet. För varje organisation och parlamentarikerförsamling bör därför verksamheten ställas i relation till dagens förutsättningar och behov. Kommittén konstaterar att demokrati och god samhällsstyrning utgör cen- trala värden för svenska parlamentariker att lyfta fram i internationella sam- manhang. Demokratins former måste dock utgå från varje samhälles egna förutsättning, men grundas på gemensamma värderingar om alla människors lika rätt och värde. Demokrati kräver bl.a. fria val och fungerande politiska partier som kan representera medborgarnas intressen. Viktiga aktörer i detta arbete är parlamenten och de politiska partierna. I interparlamentariskt samar- bete där både länder med demokratiskt valda parlament och länder utan de- mokratiskt valda parlament deltar, såsom fallet är med Interparlamentariska unionen och EMPA, bör frågor om hur en demokratisk utveckling kan främ- jas stå i centrum för arbetet. , liksom andra europeiska parlament, har begränsade ekonomis- ka resurser, vilket får konsekvenser för möjligheterna att godkänna nya för- samlingar. Det synes inte finnas något majoritetsstöd för att inrätta nya församlingar. Arbetet bör vara inriktat på att göra en översyn av redan existerande interparlamentariskt samarbete och eftersträva en rationali- sering som i förlängningen innebär en tydligare återkoppling mellan det inter- parlamentariska samarbetet och det nationella parlamentsarbetet i olika ut- skott, och därmed också en förstärkt roll för det nationella parlamentets enga- gemang i dessa frågor. En central fråga är kopplingen mellan det internationella parlamentariska samarbetet och det nationella riksdagsarbetet. Den arbetsgrupp som överlämnade en rapport om internationella delegationer betonade denna koppling: [ett] mer systematiskt återförande av information och impulser från de interparlamentariska delegationerna skulle förbättra beslutsunderlaget vid ärendeberedningen, stärka kontrollmakt samt ge berörda utskott förbättrat underlag för arbetet med uppföljning och utvärdering.19 Kommittén menar att det är angeläget att det internationella engagemanget i hög grad integreras i övriga verksamhet. De viktiga erfarenheter som kan vinnas genom interparlamentariska samarbete och av de parlamentariska delegationerna bör tillgodogöras av i sin helhet. Utskottens och partigruppernas roll bör därvid beaktas. 19 Utredningsrapport /03:DelUt, Rapport om internationella delega- tioner, s. 13. 2005/06:RS3 4 INTERPARLAMENTARISKA SAMARBETE Återkopplingen mellan det interparlamentariska arbetet och det nationella riksdagsarbetet är beroende av effektiva kanaler för information och erfaren- hetsutbyte mellan de internationella delegationerna och dess samt- liga utskott. En förbättrad återkoppling kan åstadkommas genom att i görli- gaste mån tillämpar samma synsätt som för arbete med EU-frågor, vilket innebär att utskotten ges ett uttalat ansvar för också de internationella aspekterna av de frågor som tillhör utskottens respektive beredningsområde. För att underlätta förankringen och säkra återkopplingen till riksdagsarbetet av det interparlamentariska samarbetet är ett bra samarbete mellan tjänste- männen i riksdagsförvaltningen viktigt. I fråga om interparlamen- tariska samarbete är en samordning mellan internationella kansli (RIK), utskottskanslierna och kammarkansliet av särskild vikt. Formerna för en förbättrad samordning övervägs . Ett utökat utbyte och fler gemensamma aktiviteter mellan utskotten och de internationella delegationerna i bör eftersträvas så att delegationer- nas arbete så långt möjligt förankras i utskottens ärendeberedning. Nämnas kan att utrikesutskottet t.ex. låtit presidiet för den svenska delegationen till genomföra en föredragning inför utskottet i samband med beredningen av delegationens årliga verksamhetsberättelse. Utskottet har också, med stöd av 4 kap. 13 § andra stycket RO, låtit riksdagsledamöter i internationella delegationer som inte är ordinarie ledamot eller suppleant av utrikesutskottet närvara vid föredragningar och liknande med nära anknytning till delegationens arbete.20 Ett annat sätt att från utskottens sida uppmärksamma delegationernas arbe- te är att i löpande betänkandearbete göra hänvisningar till kommande konfe- renser, parlamentarikermöten m.m. I beredningen av sammansatta utrikes- och socialutskottets (USoU) betänkande gjordes t.ex. hänvisningar till att den svenska IPU-delegationen kunde utnyttja betänkandet som underlag inför den som ägde rum i nära anslutning till att sammansatta utskottet justerat sitt betänkande och fattat beslut med anledning av detsam- ma. För de nationella parlamentens interparlamentariska samarbete kan tal- männen, biträdda av respektive lands generalsekreterare, antas få en roll i den övergripande samordning som behövs internt i varje nationellt parlament, men också i den samordning som behövs mellan nationella parlament. För det ökade behovet av övergripande samordning och koordinering, inte minst på EU-området, har i talmannen och riksdagsstyrelsen tagit ett allt större ansvar. För utbyte och diskussion i dessa frågor har, förutom ordförandekonferensen, också presidierna för de internationella 20 4 kap. 13 § andra stycket RO ger utskott möjlighet att låta annan än ledamot eller suppleant närvara: Ett utskott får medge att även någon annan än en ledamot, en suppleant eller en tjänsteman i utskottet är närvarande vid ett slutet sammanträde, om det finns särskilda skäl. 4 INTERPARLAMENTARISKA SAMARBETE 2005/06:RS3 delegationerna och utrikesutskottet regelbundet samlats under talmannens ledning. Riksdagsstyrelsen har ett särskilt ansvar för ärenden av större vikt rörande internationella kontaktverksamhet (1 kap. 5 § andra stycket RO).21 Genom sitt budgetansvar har riksdagsstyrelsen också ett tydligt ansvar för prioriteringar mellan olika behov på det internationella området. Riksdagssty- relsen kan få vägledning för sina beslut bl.a. genom de möten som kommit att hållas mellan talmannen, delegationspresidierna och utrikesutskottets presidi- um, men också genom ordförandekonferensen. Ökningen av det interparlamentariska samarbetet ställer krav på och andra nationella parlament att internt samordna sin verksamhet i syfte att undvika duplicering av arbete och i syfte att säkerställa att parlamentet i internationella sammanhang representeras på ett sätt som medför att deltagandet kan kopplas till det dagliga arbetet i . I nor- malfallet innebär det att representationen främst hämtas från det utskott i som har beredningsansvaret för frågan (s.k. fackutskott22). Det innebär att fackutskotts roll bör lyftas fram i det interparlamenta- riska samarbetet, vilket i förlängningen underlättar återkopplingen till verk- samheten i och till partigrupperna. Internationaliseringen påverkar praktiskt taget samtliga politikområ- den, om än olika mycket. För och andra nationella parlament är det därför angeläget att de internationella aspekterna av olika sakfrågor hanteras inom ramen för normala ärendehantering och att kompetensen i olika sakfrågor inom partigrupper och fackutskott kommer till uttryck. Ut- rymme bör därför också skapas för ett fördjupat samarbete mellan de natio- nella parlamentens fackutskott, t.ex. inom närområdet och inom EU. Det svenska engagemanget för FN och FN-frågor är omfattande bland så- väl medborgare som riksdagsledamöter. Ett stort, om än något minskat, antal ledamöter har erbjudits möjlighet att ingå i den svenska regeringsdelegationen vid . Kommittén kan konstatera att värdet av detta deltagande är betydande. Vid det andra globala talmansmötet i i togs frågan upp om hur de nationella parlamentens fackutskott kan engageras i det interparlamentariska samarbetet kring frågor inom deras kompetens. Ett samspel mellan FN, de nationella parlamenten och IPU ansågs vara det realis- tiska alternativet för att svara upp mot FN:s önskemål om en parlamentarisk dimension i sitt arbete. 21Riksdagsordningen 1 kap. 5 § andra stycket lyder: Riksdagsstyrelsen överlägger om planeringen av riksdagsarbetet, leder riksdagsförvaltningen samt beslutar i ären- den av större vikt rörande internationella kontaktverksamhet. 22Indelning av utskott grundar sig med vissa undantag på fackutskotts- principen. Fackutskottsprincipen regleras i riksdagsordningen. Av 4 kap. 6 § RO framgår att ärenden som hör till samma ämnesområde skall hänföras till samma ut- skott (jämför och i boken rande författningar, s. 670, 673 och 682 f). Termen fackutskott används däremot inte i riksdagsordningen. 2005/06:RS3 4 INTERPARLAMENTARISKA SAMARBETE Aten-processen, samarbetet mellan de nationella parlamenten inom EU, visar på möjligheterna till ett europeiskt nätverksbyggande och utvidgade kontakter mellan de nationella parlamenten och fackutskotten inom EU:s medlemsländer. Som Riksdagskommitténs särskilda utskottsundersökning visat är dock kontakterna mellan fackutskotten i och deras motsva- righeter i andra EU-länder och tämligen begränsa- de.23 Ett fåtal utskott har dock mer eller mindre utvecklade kontakter med utskott i andra EU-länder eller Europaparlamentet.24 Utskottens kontakter utanför EU är inte särskilt omfattande. Som kommittén på annat håll i detta betänkande framhållit bör resurser ställas till förfogande för att säkerställa att utskotten och ledamöterna kan utveckla sina kontakter inom EU. Det framväxande och ökande behovet av kontakter, resor och utbyten stäl- ler krav på ekonomiska resurser. I första hand bör det kunna övervägas om redan befintliga resurser för interparlamentariskt samarbete kan utnyttjas och prioriteras på ett annat sätt än . Omprioriteringar skulle kunna göras av ekonomiska resurser för delegationer vars politiska betydelse har minskat och vars respektive församling mer eller mindre har lämnat ursprungliga syften och mandat. Kommittén tar inte ställning till frågan om vilka priori- teringar som kan behöva göras utan inväntar resultaten av den översyn av kostnader och finansieringsmöjligheter för enskilda ledamöters tjänsteresor inom EU som tillsatts (se direktiv antagna av riksdagsstyrelsen ). Som framgått ovan utser riksdagsstyrelsen en delegation till IPU som består av nio ledamöter och elva ersättare. Delegationen svarar i fortsättningen för deltagande i det reguljära IPU-arbetet. Beslut om deltagande i temakonferenser m.m. tas i varje särskilt fall enligt överens- komna riktlinjer. I ökad utsträckning bör det kunna eftersträvas att även i andra sammanhang, när t.ex. anordnar temakonferenser, specialmöten och liknande, representeras av den eller de ledamöter som har ett ansvar för sakfrågorna genom sin fackutskottstillhörighet. Också vänskapsföreningar kan spela en viktig roll i det interparlamentaris- ka samarbetet. Kommittén anser att vänskapsföreningarna kan vara en natur- lig kontaktpunkt vid internationella besök. De skapar nätverk som leder till fördjupade kontakter. har tidigare haft en restriktiv inställning till att stödja vänföreningar. En översyn av förhållningssätt när det gäller stöd till finansiering av aktiviteter och sekretariatsfunktioner har dock 23Se bilaga 5. 24Bland annat besöker finansutskottets ordförande eller presidium regelbundet Euro- paparlamentet (en gång ). har regelbundna kontakter med utri- kesutskotten och biståndsutskotten samt i varierande grad Europautskotten i samtliga EU:s medlemsstater och kandidatländer. Möten med andra EU-länders utrikesutskott äger rum en eller två gånger per halvår i EU:s ordförandeland. deltar också i ett ordförandeutbyte med regelbundna möten inom och . ledamöter deltar i möten som arrangeras av NCEO och träffar därvid ledamöter från utskott i andra EU-länders parlament och Europaparla- mentet. har kontakt med bl.a. i samband med diskussioner om WTO-förhandlingarna. 4 INTERPARLAMENTARISKA SAMARBETE 2005/06:RS3 lett till att medel numera finns reserverade för vänskapsföreningarna i riksda- gen. internationella kansli kan också ge visst stöd till vänskapsfö- reningarna, dock utan att fungera som regelrätt sekretariat. Vänskapsföre- ningarna är istället till karaktären naturligen nära kopplade till ledamotens utövande av sitt förtroendeuppdrag. Kommittén kan därför anse det naturligt att sekretariatsuppgifter för vänskapsföreningarna kan lösas inom ramen för den nu genomförda utbyggnaden av politiska sekreterare till partigrupperna. Mot bakgrund av det ovan anförda och med en alltjämt fortsatt internatio- nalisering och ständig utveckling av de internationella kontakterna anser kommittén sammanfattningsvis att det interparlamentariska samarbetet bör spela en fortsatt viktig roll. En förutsättning för att skall kunna delta i detta samarbete på ett ändamålsenligt sätt är, enligt kommittén, att och dess organisation återkommande låter genomlysa den interna- verksamheten och se över vilka prioriteringar som görs. Formerna för talmannens möten med delegationspresidierna och utrikesut- skottets presidier bör utvecklas. Dessa möten kan bidra till principiella reso- nemang och diskussioner om prioriteringar inom den internationella verk- samheten men bidrar också till ett viktigt informationsutbyte i syfte att undvi- ka onödigt dubbelarbete. Kommittén konstaterar också att riksdagsstyrelsen, genom 1 kap. 5 § andra stycket RO, har givits en tydlig roll i arbetet med att få till stånd ett mer över- gripande ansvar för utvecklingen i fråga om vilka prioriteringar och strategis- ka bedömningar som kan behöva göras mellan olika behov. 5 Arbetet i utskott Utskotten har traditionellt haft en stark ställning i de nordiska parlamenten. och utskottens roll har dock förändrats . har tidigare utrett och i betänkandet lagt fram förslag om förändringar i utskottsarbetet. Det handlar bl.a. om uppföljning och utvärdering och tydligt ansvar för EU-frågor i utskotten. i detta betänkande har kommittén vad gäller såväl arbete med EU-frågor som interparlamentariska samarbete diskuterat utskottens roll och uppgifter. har haft som ambition att beakta hur utskotts- arbetet organiseras och hur utrymme kan skapas för EU-frågorna.