frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — Det är dock inte visat att handläggningen skett i uppsåt att under felaktiga förespeglingar förmå F.K. att inställa sig för att bli gripen av polis. Med hän- syn härtill och till att verket numera utarbetat rutiner för situationer av denna art går jag inte vidare i saken. Vad som framkommit i ärendet kan vara av intresse vid beredningen av det ovan nämnda betänkandet, SOU 2003:25. Jag översänder därför ett exemplar av detta beslut till regeringen () för kännedom. Fråga om det är tillåtet för en polismyndighet att hos sjukvårdsinrättning fråga om ett antal namngivna personer vilka fått avvisnings- eller utvisningsbeslut vistades på inrättningen (Dnr 1356-2003) I en anmälan till JO framförde H.L. klagomål mot i och verksamhetscheferna vid vederbörande psykiatriska klini- ker i . De anförde bl.a. följande. skickade i en lista över 68 namngivna personer till verksamhetscheferna för de två psykiatriska klinikerna i . Listan innehöll en förfrågan om någon av de 68 personerna var intagna för vård. Personerna var asylsökande som hade fått ett avvisnings- eller utvisningsbe- 2 004 /0 5:JO1 slut och till vilka polisen inte hade någon fast adress. Denna förfrågan besva- rades av verksamhetscheferna. Anmälarna ifrågasatte om detta förfarande är förenligt med gällande lagstiftning. Klagomålen mot verksamhetscheferna vid de psykiatriska klinikerna hand- lades som ett särskilt ärende (JO dnr 1303-2003) av JO . Efter remiss till i hänvisade myndigheten, genom länspolismästaren , vad gäller ärendets bakgrund och tillämpliga lagregler till ett yttrande från chefsjuristen med följande innehåll. (dåvarande ) tog över huvudansvaret för verkställigheter av sina egna avvisnings- och utvisningsbeslut. Enligt 8 kap. 17 § utlänningslagen (1989:529) får verket lämna över ett avvisnings- eller utvisningsbeslut för verkställighet till polismyndigheten, om den som skall avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att genomföra verkställig- heten. har inte rätt att använda någon typ av tvångsme- del för att avlägsna en avvisad eller utvisad person från landet, varför be- hovet av polisiär kompetens föreligger i dessa fall. Med uttrycket polisi- är kompetens avses enligt prop. 1997/98:173 dels förmågan och be- hörigheten att bedriva polisiärt spanings- och eftersökningsarbete, dels förmågan och behörigheten att tillgripa tvångsmedel. Under vardera lämnade över knappt 1.600 verkställighetsärenden till polismyndigheterna. överlämnades 3.133 verkställighetsärenden och 5.182. har 1.269 verkställighetsärenden över- lämnats. Den ökande ärendetillströmningen medför att såväl polisiär som administrativ resursåtgång kommer i ökad omfattning att behövas för ett fullgott arbete med verkställighetsärendena. i hade 122 verk- ställighetsärenden omfattande lika många personer. Av dessa 122 perso- ner var 94 avvikna från sina förläggningar eller annan boendeform och efterlysta av polismyndigheten. Vid handläggning av dessa verkställighetsärenden inhämtar polismyn- digheten i sitt eftersökningsarbete upplysningar från bl.a. andra polis- myndigheter i landet, , och polis- myndigheter utomlands. Genom lag (1982:1109) infördes en ny paragraf, 7 a §, i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjuk- vårdspersonalen m.fl. I paragrafens 1 punkt stadgades skyldighet för häl- so- och sjukvårdspersonal, utöver vad som annars följer av lag eller för- ordning, att lämna ut uppgift om huruvida någon vistas på en sjuk- vårdsinrättning, om uppgiften för särskilt fall begärs av en domstol, åkla- garmyndighet, polismyndighet, kronofogdemyndighet eller folkbokfö- ringsmyndighet. Paragrafen finns , med några språkliga ändringar, in- tagen som 2 kap. 11 § 1 lagen (l998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Enligt departementschefen (prop. 1981/82:l86 s. 19) är bestämmelsen tillämplig vid alla förfrågningar från polisens sida. Utöver ovannämnda lag, 1998:531, återfinns även uppgiftsskyldighet i 11 kap. 6 § utlänningslagen, i vilken socialnämnd på begäran av en po- lismyndighet skall lämna ut uppgifter om en utlännings personliga förhål- 2 004 /0 5:JO1 landen, om uppgifterna behövs i ett ärende för verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning. Uppgifter i massmedia har gjort gällande att många asyl- sökande uppehåller sig på psykiatriska kliniker runt om i landet. Enskilda personer har till polismyndigheten i förmedlat uppgifter att de psykiatriska klinikerna i har asylsökande bland sina innelig- gande patienter. I anledning härav har polismyndigheten med stöd av 2 kap. 11 § 1 la- gen (1998:531) ställt en förfrågan till länets klinikchefer inom psykiatrin om någon eller några av de efterlysta vuxna personerna, sammanlagt 68 stycken, vistas på de psykiatriska vårdinrättningarna. Klinikcheferna i och har i svar meddelat att ingen av de 68 personerna fanns inskriven vid klinikerna. Vart och ett av de 68 ärendena är ett särskilt fall, eftersom särskilt överlämnandebeslut meddelats för envar utlänning med dessutom av Mi- grationsverket påfört dossiernummer för resp. person. För att förenkla förfarandet och för att underlätta för klinikcheferna att besvara förfrågan har polismyndigheten, i stället för att skicka ut 68 separata förfrågningar till envar av klinikcheferna, valt att skicka med en förteckning över de personer som förfrågan avser. förfrågan i sitt eftersökningsarbete hos chefer- na för de psykiatriska klinikerna i länet har stöd i lag. Eftersom bestäm- melsen, enligt departementschefen, bör vara tillämplig vid alla förfråg- ningar från polisens sida är polismyndighetens här aktuella begäran om upplysningar även förenlig med lagens intentioner. anförde därefter som dess bedömning och slutsats följande. delar Wretborns uppfattning att förfarandet med för- frågningar till de psykiatriska klinikerna har stöd i lag. Den förvåning och den uppmärksamhet som förfarandet orsakat är sannolikt grundade på det förhållandet att lagstiftningen inte tidigare, i vart fall inte av Po- lismyndigheten i , använts på sätt som . har förståelse för att lämpligheten i förfaringssättet kan ifrågasättas. Uppdraget att verkställa avvisningar och utvisningar har dock efterhand blivit allt svårare varför polismyndigheterna måste hitta nya vägar att lösa uppgiften. När det dessutom torde vara så att alltfler utvisningsho- tade, av olika skäl, tar sin tillflykt till sjukvården torde behovet av att an- vända aktuell lagstiftning öka alltmer. Att polisen lyckas spåra en av- el- ler utvisningshotad till sjukvården innebär dock inte med automatik att ett ingripande mot den enskilde nödvändigtvis kommer att ske under be- handlingstiden. Däremot är det värdefullt för polisen att veta om förhål- landet för att inte behöva söka på andra platser. Förfrågningarna i aktuellt fall har dock inte skett slentrianmässigt utan haft särskild grund. stöder således det ifrågasatta förfarandet men vill be- tona att det enbart bör användas när behov föreligger. Det kan dock ifrå- gasättas om regelverket medger rutin- eller slentrianmässiga förfrågning- ar. I vart fall torde ett sådant förfarande vara direkt olämpligt. kommenterade remissvaret och vidhöll sin kritik. I beslut anförde JO följande. 2 004 /0 5:JO1 I 2 kap. 11 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område föreskrivs bl.a. att utöver vad som annars följer av lag eller förord- ning är hälso- och sjukvårdspersonalen skyldig att lämna ut uppgifter som gäller huruvida någon vistas på en sjukvårdsinrättning om uppgifterna i ett särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyndighet, polismyndighet, krono- fogdemyndighet eller skattemyndighet. I förarbetena till den angivna bestämmelsen (tidigare 7 a § lagen [1980:11] om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl., prop. 1981/82:186 s. 65) uttalade departementschefen följande till punkten 1. Punkten förutsätter inte att den efterfrågade är känd till namnet. Det skall emellertid vara en viss person som efterfrågas. Med uttrycket för särskilt fall menas att uppgiften begärs t.ex. med anledning av en inledd förun- dersökning eller som ett led i spaningarna efter en förrymd mentalpatient. Regeln är självfallet också tillämplig i polisens hjälpande verksamhet. Det är dock inte meningen att polisen med stöd av regeln skall ha gene- rell tillgång till sjukhusens patientregister. I den allmänna motiveringen uttalade departementschefen bl.a. följande (s. 19). Jag delar också uppfattningen att uppgiftsskyldigheten bör begränsas till sådana fall då polisen begär uppgifterna för ett särskilt fall. Det är alltså inte meningen att hälso- och sjukvårdspersonalen skall lämna ut uppgif- terna på eget initiativ. Med uttrycket för särskilt fall menas att uppgif- ten skall efterfrågas t.ex. med anledning av en inledd förundersökning. Enligt min mening finns det dock inte någon anledning att, som någon remissinstans har förordat, begränsa bestämmelsernas tillämplighet till sådana fall då uppgifter begärs i brottsutredande syfte. Tvärtom bör be- stämmelserna, inte minst med hänsyn till önskemålet om enkla och klara regler, vara tillämpliga vid alla förfrågningar från polisens sida. De bör alltså omfatta också sådana fall då polisen söker enskilda personer för delgivning eller inom ramen för sin hjälpande verksamhet. Som framgått efterfrågade polismyndigheten de begärda uppgifterna i ett stort antal olika verkställighetsärenden. Att förfrågningarna var sammanställda i en gemensam lista utesluter inte att uppgifterna begärts i särskilda fall. Av mo- tivuttalandena framgår att bestämmelserna skall vara tillämpliga på alla för- frågningar från polisens sida. Jag delar den bedömning och slutsats som po- lismyndigheten gett uttryck för i yttrandet hit. Jag har därför inte anledning att rikta kritik mot polismyndigheten. 2 004 /0 5:JO1 Taxering och uppbörd samt folkbokföring Brister i motiveringen till en skattemyndighets beslut (Dnr 2797-2002) I en anmälan till JO anförde P-A.L. i huvudsak följande. En bouppteckning efter hans mor lämnades in till i . Myndigheten beslutade i ärendet först . I dödsboet ingick ett gåvobrev som hade godkänts och registrerats av i . Gåvoskatt har också erlagts i enlighet med beslut av nämnda myndighet. Trots detta fann i att gåvobrevet inte uppfyllde de formkrav som finns för gåva av bostadsrätter, varför någon gåva enligt myndigheten aldrig hade fullbordats. Myndigheten borde i sitt beslut ha upplyst honom om vilka formkrav som inte var uppfyllda. anmodades att yttra sig över det som P-A.L. framfört i sin anmälan. I sitt remissvar anförde skattemyndigheten , genom regionskattechefen , bl.a. följande. och beslutet om arvsskatten Handläggaren av bouppteckningsärendet, E.K., granskade utformningen av gåvobrevet och kom fram till att gåvobrevet uppenbart inte uppfyllde de formella kraven för gåva av en bostadsrätt. Det är beklagligt att detta faktum hade förbisetts vid behandlingen av gåvodeklarationen vid den dåvarande i . Under utred- ningen av bouppteckningsärendet har E.K. varit i kontakt med Skatte- myndigheten i och man kommer där att ompröva det tidigare beslutet under förutsättning att en sådan åtgärd ryms inom 27 § förvalt- ningslagen; dvs. ... utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Är en sådan omprövning inte möjlig kan P-A.L. själv överklaga beslutet om gåvoskatt, eftersom det inte gått det meddelades. Beslutet är kortfattat; något som ligger i linje med myndighetens strävan att förenkla hanteringen och att förkorta handläggningstiderna. under hand hade haft flera kontakter med ingivaren ansåg han att beslutet kunde motiveras bara med upplysningen att gåvobrevet inte uppfyller de formkrav som finns för gåva av bostadsrätter. kommenterade skattemyndighetens remissvar. Han bifogade ett beslut av i . I beslutet omprövade myndigheten ett tidigare beslut om gåvoskatt. Detta medförde att erlagd skatt jämte ränta skulle återbetalas till honom. I sitt beslut konstaterade JO i bedömningsde- len inledningsvis att JO normalt inte uttalar sig om myndigheternas ställnings- taganden i de sakfrågor som myndigheterna har att avgöra och att hon därför inte hade för avsikt att uttala sig om skattemyndighetens ställningstagande i frågan om gåvobrevet och dess giltighet. Därefter anförde hon i den del av beslutet som återges här följande. 2 004 /0 5:JO1 motivering har, i den del som är aktuell här, följande lydelse: anser inte att gåvobrevet, daterat , uppfyller de formkrav som finns för gåva av bostadsrätter. Någon gåva har således aldrig skett och därför kan inte dödsboet anses ha någon skuld till P-A.L. Enligt 20 § första stycket förvaltningslagen (1986:223) skall, med vissa här inte aktuella undantag, ett beslut genom vilket en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsut- övning mot någon enskild. Denna föreskrift myndigheterna skall utforma sina beslut på ett sådant sätt att den enskilde kan förstå vilka motiv som ligger till grund för myndighetens ställningstagande. Ett grundläggande krav är att myndigheterna i sina beslut anger vilka föreskrifter som de har tillämpat. Detta kan ske ge- nom att myndigheten anger numret på de paragrafer som är tillämpliga och författningarnas namn och nummer i den författningssamling där de har kun- gjorts. är dock detta inte tillräckligt. Myndigheten måste normalt också redogöra för innehållet i föreskriften och förklara vilken betydelse den har för bedömningen av ärendet. Det är med hänsyn till den enskildes rättssäkerhet viktigt att myndigheter- na utformar sina beslut på ett sådant sätt att den enskilde kan förstå hur myn- digheten har resonerat. Först om den enskilde förstår beslutet kan ju han eller hon ta ställning till om detta bör överklagas. Det är också viktigt med hänsyn till allmänhetens rätt till insyn i myndigheternas verksamhet. Detta är i sin tur en förutsättning för en öppen och fri diskussion om denna verksamhet. Jag anser att skattemyndigheten i sitt beslut inte angav skälen för sitt ställningstagande till gåvobrevets giltighet på ett tillräckligt klart och utförligt sätt. Denna brist avhjälps inte av det faktum att myndighe- ten i ett brev till P-A.L. en månad senare lämnade en mer utförlig motivering till beslutet. Inte heller har det betydelse att myndigheten under handlägg- ningen informerade Fonus, som gett in bouppteckningen, om bristerna i ut- formningen av gåvobrevet. En skattemyndighet har underlåtit att fatta ett överklagbart beslut med anledning av en begäran om rättelse av uppgift i folkbokföringsregistret (Dnr 1225-2002) JO meddelade ett beslut med anledning av en anmälan mot dåvarande i , skattekontoret i . Bakgrunden var i korthet denna. H.J., född , hade förvaltare enligt . anmälde hennes förvaltare till skattemyn- digheten sin adress som s.k. särskild postadress för H.J. Adressen registrera- 2 004 /0 5:JO1 des i folkbokföringsregistret. H.J. avled . gjorde förvaltaren en muntlig anmälan om bostadsadress efter flyttning för H.J:s dödsbo. Denna anmälan tycks ha föranlett skattemyndigheten att regi- strera H.J:s dotter adress för den avlidna. Uppgiften om den särskilda postadressen ändrades inte. var ensam dödsbodelägare. klagade till JO bl.a. på skattemyndighetens hantering av en begäran om rättelse av uppgift i folkbokföringsregistret. JO uppfattade att hennes anmälan främst gällde att skattemyndigheten inte hade meddelat något över- klagbart beslut i ärendet. JO inhämtade yttranden från skattemyndigheten och . anförde såvitt här är av intresse följande. I anmälan/förfrågan begärde G.J () upplysning om skattekontoret har skyldighet att lämna beslut som kan överklagas och till vem ett överklagande skulle ställas. Alternativt angavs att den inlämnade skrivelsen skulle gälla som överklagande eller anmälan. G.J:s skrivelse föranledde skattemyndigheten att i svar lämna vissa upplysningar om skyldigheten att lämna överklagbara beslut och vem som får överklaga beslut om folkbokföring. I skrivelse anhöll G.J. såsom företrädare för H.J:s dödsbo att skattemyndigheten skulle meddela överklagbart beslut rörande anmälan/borttagande av särskild postadress för H.J:s dödsbo. Med anled- ning härav anförde skattemyndigheten i skrivelse att ett beslut om folkbokföring får överklagas av den person vars folkbokfö- ring det gäller samt att G.J:s skrivelse inte föranledde någon åtgärd. G.J:s anmälan/förfrågan har av skattemyndigheten uppfattats som en förfrågan om hennes formella möjligheter att angripa skattemyndighetens vägran att på eget initiativ vidta rättelse. Skatte- myndighetens svar innehåller en kortfattad redogörelse för vad som allmänt gäller beträffande skyldigheten att meddela beslut och rätten att överklaga beslut i folkbokföringsärenden. svar är allmänt hållet och går inte in på exempelvis möjligheten att skattemyndigheten meddelar ett överklagbart avvisningsbeslut. har dock ändå själv insett denna möj- lighet och ingivit en begäran om överklagbart beslut, dock såsom företrädare för dödsboet. får genom sva- ret och vad som tidigare upplysts i frågan anses ha upp- fyllt sina skyldigheter enligt 4 § förvaltningslagen (1986:223). I skrivelsen begär G.J. såsom företrädare för H.J:s dödsbo att skattemyndigheten meddelar ett överklagbart beslut rörande anmälan/borttagande av särskild postadress. Med anledning härav anför- de skattemyndigheten i orubricerad skrivelse daterad att vad som anförts inte föranledde någon åtgärd. Med hänsyn till att ett överklagbart beslut uttryckligen begärdes borde skattemyndigheten inte ha meddelat sitt ställningsta- gande i den form som skedde. Ett beslut om avslag eller avvisning med tillhörande överklagandehänvisning borde i stället ha tillställts G.J. så- som uppgiven företrädare för dödsboet. 2 004 /0 5:JO1 anförde i sitt remissvar bl.a. detta. Om en person gör gällande att en uppgift är felaktig prövas detta som ett folkbokföringsärende enligt folkbokföringslagen. Ett beslut att vägra en begärd rättelse kan överklagas av den folkbokförde personen. Om en be- gäran om rättelse avvisas kan det beslutet överklagas av den som begärt rättelse. avvisade i ett beslut G.J:s yrkande om borttagande av den särskilda postadressen. JO meddelade sitt beslut i ärendet . Sedan hon upplyst bl.a. att hon inte prövade vissa delar av anmälan anförde hon i be- dömningsdelen följande. RSV har i sitt remissvar redogjort för tillämpliga bestämmelser såvitt avser bl.a. rättelse av uppgift i folkbokföringsregistret avseende avlidna personer. har i sitt remissvar medgivit att myndighetens hand- läggning av ärendet varit bristfällig i det avseendet att myndigheten trots en uttrycklig begäran från G.J. har underlåtit att meddela ett överklagbart beslut. Jag delar skattemyndighetens uppfattning och finner det mycket an- märkningsvärt att myndigheten först fattat ett sådant beslut, inte minst mot bakgrund av att myndigheten i varje fall uppenbarligen var medveten om den bristfälliga handläggningen. Enligt min mening hade det även varit lämpligt om skattemyndigheten redan i ett tidigare skede av handläggningen hade tagit kontakt med G.J. för att klargöra vad hon avsåg med sin begäran. 2 004 /0 5:JO1 Socialtjänstlagen (SoL) Fråga om en socialnämnd borde ha inlett en s.k. barnavårdsutredning med anledning av uppgifter om att ett barn for illa. Även fråga om det s.k. barnperspektivet i ett ärende angående bistånd avseende en hyresskuld (Dnr 4502-2002 och 1153-2003) har ensam vårdnaden om sin son J., som är född . Hon är rull- stolsburen och har på grund av sitt fysiska funktionshinder beviljats insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). avhystes från sin bostad på grund av obetalda hyror. i kommun (nedan socialnämnden) erbjöd henne då boende på . vägrade att bo där. Var hon och J. bodde efter avhysningen är inte helt klarlagt. beslutade att inte bevilja M.G. bistånd till hennes hyresskuld. I en anmälan till i (nedan ) kla- gade M.G. M.G:s klagomål rörde i huvudsak nämndens in- satser efter det att den hade avslagit hennes ansökan om bistånd till en hyres- skuld. I ett beslut riktade allvarlig kritik mot nämndens handläggning av ärendet. Som skäl för beslutet anförde läns- styrelsen följande. Nämnden har det yttersta ansvaret för M.G. och hennes söner. Detta in- nebär bland annat att nämnden är skyldig att ordna logiboende om de inte har någonstans att bo. Boendet skall enligt vara anpassat till M.G:s funktionsnedsättning och beläget så att det inte medför att hen- nes yngste son får svårigheter med att sköta sin skolgång. Nämnden skall verka för att barn och ungdomar växer upp under goda och trygga förhållanden och har också ett särskilt ansvar när åtgärder rör barn. Enligt uppfattning har nämnden förbisett såväl M.G:s funktionshinder som yngste sonens behov av ordnad logi. kan av utredningsmaterialet i ärendet inte finna annat än att M.G:s situation, och i synnerhet yngste sonen J:s situation är ytterst all- varlig och anser att nämndens passiva handläggning riskerar att ytterliga- re förvärra deras situation. framställde i en skrivelse som kom in till nya klagomål mot socialnämnden. beslutade den 24 janu- ari 2002 att till socialnämnden överlämna bifogad anmälan från M.G. tillade i sin skrivelse till nämnden: Efter genom- förd utredning enligt 11 kap. 1 och 2 §§ socialtjänstlagen vill ta del av utredningen. I en anmälan, som inkom till JO , anförde länssty- relsen att socialnämnden inte hörsammat uppmaning till nämn- 2 004 /0 5:JO1 den att inleda en utredning (JO:s dnr 4502-2002). hemställde att JO skulle granska om nämndens underlåtenhet att utreda J:s behov av insatser stred mot 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) och ifrå- gasatte därvid om tjänstefel hade begåtts. anförde i sin anmälan bl.a. följande. riktade allvarlig kritik mot i handläggningen. Kritiken riktades mot att nämnden gett avslag på kvinnans ansökan om bistånd till hyresskuld utan att motivera sitt be- slut. Kritiken gällde också att kvinnan och barnet erbjudits logi som var långt ifrån anpassat efter deras behov. Vid samtal med representanter från socialnämnd och ledning framkom att nämnden inte delade Länsstyrel- sens uppfattning. Kvinnan vände sig till med ett nytt klagomål som framför allt rörde barnets situation. överlämnade ärendet till socialnämnden i att utreda barnets behov av insatser med begäran om att få ta del av den genomförda utredningen. inkom inte med utredningen till . Någon utred- ning hade inte gjorts. vände sig kvinnan återigen till . Hon beskrev att hennes son inte fick någon hjälp trots stora svårigheter samt att hon själv inte fick hjälp varken ekonomiskt eller med insatser för sitt handikapp. har tagit del av akterna i barnets och kvinnans ärenden samt haft ett samtal med enhetschefen vid social- förvaltningen. Situationen är i stort sett oförändrad och ingen utredning har inletts trots förnyad oro från skolan. anser att det är allvarligt att socialnämnden underlåtit att utreda barnets behov med tanke på socialnämndens kännedom om famil- jens situation samt de allvarliga uppgifter skolan har inkommit med. tidigare beslut har inte hörsammats av socialnämnden. En förnyad dialog med nämnden bedöms i den här situationen inte som me- ningsfull. Under handläggningen hos JO av anmälan kom M.G. in med en anmälan mot socialnämnden (JO:s dnr 1153-2003). Hon anförde bl.a. att nämnden skadat hennes son genom det sätt på vilket ärendet rörande fa- miljens behov av bostad hade handlagts. anmälan remitterades till yttrande. M.G:s anmälan översändes till beaktas vid nämn- dens yttrande över anmälan till JO. anförde i ett yttrande till JO i huvudsak följande. inkom till kommun en skrivelse från i där en anmälan från M.G. överlämnades för utredning samt att efter genomförd utredning ville ta del av utred- ningen. inkom från Runstensskolan information om att J. hade stor frånvaro men att samarbetet med modern gjorde att skolarbetet fungerade hjälpligt.