frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Överförmyndaren anmodades att yttra sig bl.a. över de omständigheter rörande fastighetsförsäljningen som inte framgick av akten, över det förhållandet att någon god man inte hade förordnats vid fastighetsförsäljningen och över att den årsräkning som inkom hade godkänts utan anmärkning, trots att fastigheten inte fanns med som en tillgång. I remissvaret anförde överförmyndaren bl.a. följande. Angående fastighetsförsäljningen vill jag anföra följande. Den gode mannen S.G. inhämtade och fick samtycke till försäljning av fastigheten från mig. Jag grundade mitt samtycke till försäljningen på att B.G:s ekonomiska situation skulle bli betydligt bättre. En värdering av fastigheten gjordes på mitt initiativ av . på Fölen redovisningsfirma. Fastigheten värderades till ca . Den gode mannen hade också syfte att låta huset stå till B.G:s förfogande för att hon ibland ska kunna komma hem. Jag såg därför inte någon anledning till att utse en särskild god man i samband med fastighetsförsäljningen eftersom fastigheten skulle stanna kvar i familjen och att är ett gott pris för fastigheten på en liten ort som denna samt att försäljningen grundade sig på att B.G:s ekonomiska situation skulle förbättras. Något yttrande angående försäljningen inhämtades tyvärr inte från Å.M. Min bedömning var dock att detta skulle orsaka en betydande tidsförlust. Angående granskningen av årsräkning vill jag anföra följande; Den omständigheten att fastigheten inte var upptagen som en tillgång i årsräkningen är ett förbiseende från min sida. En ny blankett användes och utformningen av blanketten gjorde att detta misstag gjordes. Då fastighetens värde inte påverkade själva utfallet av årsräkningen glömde jag bort att påpeka felet för den gode mannen. Sedan överförmyndarens akt i original hade begärts in noterades att bl.a. köpebrev och likvidavräkning, som överförmyndaren tidigare hade översänt i kopia, inte hade tillförts akten. I en förnyad remiss anmodades överförmyndaren att yttra sig över varför dessa handlingar inte fanns i akten. I remissvaret uppgav bl.a. att dessa handlingar, liksom kvitton m.m, förvarades av den gode mannen. Jag har därefter fått veta att numera har avgått från sitt uppdrag som överförmyndare. Av 14 kap. 11 § första stycket 3 (FB) framgår att en god man får överlåta huvudmannens fasta egendom endast med överförmyndarens samtycke. Enligt tredje stycket i samma paragraf får samtycke lämnas endast om överlåtelsen är lämplig med hänsyn till egendomens natur samt huvudmannens behov och samlade tillgångar. Som ett underlag för överförmyndarens beslut i en sådan tillståndsfråga bör i allmänhet finnas bl.a. utredning om fastighetens värde i form av ett värderingsutlåtande utfärdat av en sakkunnig och opartisk person. Överförmyndaren skall ha ett sådant beslutsunderlag att han eller hon kan se till att priset inte understiger fastighetens värde och att villkoren för betalning och i övrigt för försäljningen är till huvudmannens fördel. Något generellt krav på att fastigheten skall bjudas ut på den öppna marknaden föreligger inte. JO 2002/03 s. I 17 § förmynderskapsförordningen (1995:379) regleras bl.a. vad som skall fogas till och antecknas i överförmyndarens akt rörande ett visst godmanskap. Enligt bestämmelsen skall samtliga handlingar som har getts in till överförmyndaren avseende godmanskapet bevaras och sammanföras i en akt. Till akten skall dessutom fogas kopior av skrivelser i ärendet samt anteckningar om sådana beslut och åtgärder av överförmyndaren som inte framgår av någon annan handling eller av registret. Enligt vad överförmyndaren har uppgett i sitt remissvar hade visserligen den gode mannen inhämtat överförmyndarens samtycke till försäljningen av B.G:s fastighet och fastigheten hade värderats. Varken överförmyndarens beslut i tillståndsfrågan eller det underlag som låg till grund för beslutet finns emellertid dokumenterat i överförmyndarens akt. Överförmyndaren har inte heller tillfört akten kopia av köpekontraktet eller likvidavräkningen. Jag är mycket kritisk till att överförmyndaren i akten inte alls har dokumenterat sitt beslutsunderlag och beslut i tillståndsfrågan rörande försäljningen av B.G:s fastighet. Denna brist medför att det saknas möjlighet att bedöma om överförmyndaren har haft nödvändigt underlag för att vid sitt ställningstagande kunna ta hänsyn till huvudmannens intressen. Eftersom JO inte brukar uttala sig om myndigheternas ställningstaganden i de sakfrågor som det ankommer på dem att avgöra, uttalar jag mig däremot inte i frågan om överförmyndarens beslut att lämna samtycke till försäljningen av B.G:s fastighet är riktigt i sak. I 16 kap. 9 § FB anges att överförmyndaren, före ett ställningstagande till om samtycke skall lämnas till en förvaltningsåtgärd av större vikt, skall bereda bl.a. huvudmannens närmaste släktingar tillfälle att yttra sig om det kan ske utan avsevärd tidsförlust. Till förvaltningsåtgärd av större vikt hör bl.a. överlåtelse av fast egendom. I sitt remissvar har överförmyndaren förklarat att hon inte beredde Å.M. tillfälle att yttra sig över den tilltänkta fastighetsförsäljningen, eftersom hon bedömde att det skulle medföra en betydande tidsförlust. I utredningen har det inte framkommit någon omständighet som utgör skäl för en sådan bedömning. Jag anser därför att Å.M. borde ha beretts tillfälle att yttra sig. I en situation där huvudmannen och den gode mannen har motstridiga intressen skall överförmyndaren enligt 11 kap. 2 § tredje stycket FB förordna en särskild god man i den angelägenheten. Ett sådant förordnande skall meddelas om det begärs av den gode mannen eller huvudmannen eller om det annars är lämpligt. Typiskt sett föreligger sådana intressekonflikter t.ex. vid överlåtelser mellan huvudmannen och den gode mannen. Överförmyndaren borde givetvis ha förordnat en god man att företräda B.G. vid fastighetsförsäljningen. Sammanfattningsvis konstaterar jag att det förekommit flera allvarliga brister i överförmyndarens handläggning såvitt avser försäljningen av B.G:s fastighet. Jag är mycket kritisk till överförmyndarens bristfälliga tillsyn över godmanskapet i den nu aktuella delen. Eftersom numera har avgått från sitt uppdrag som överförmyndare, finner jag inte skäl att ytterligare kommentera saken. När det slutligen gäller överförmyndarens granskning av årsräkningen finner jag det anmärkningsvärt att hon inte reflekterade över att den innehöll en utgiftspost avseende fastighetsskatt utan att någon fastighet fanns upptagen som en tillgång. JO är inte behörig att pröva frågor om skadestånd. Kritik mot en av ett överklagande (Dnr 1226-2003) I en anmälan, som kom in till JO , riktade H.J. kritik mot i kommun. Han uppgav bl.a. följande. beslutade nämnden att avslå hans begäran om att bli förordnad som god man för sin mor. överklagade han beslutet till tingsrätten. Vid telefonsamtal uppgav nämnden bl.a. att hans överklagande inte hade översänts till tingsrätten. akt avseende godmanskap för H.J:s mor, , lånades in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. att H.J. delgavs nämndens beslut av , att H.J:s överklagandeskrift kom in till nämnden och att nämnden avvisade hans överklagande som för sent inkommet. Av muntliga upplysningar som inhämtades från kanslichefen vid nämnden, , framkom att H.J. på grund av ett förbiseende inte hade underrättats om avvisningsbeslutet. Anmälan remitterades till i kommun för yttrande över hanteringen av H.J:s överklagande av nämndens beslut . () anförde i sitt yttrande bl.a. följande. T.J:s lägenhet bebos av dottern . J., som tillika är god man. H.J. har tillfälligtvis förordnats till god man i samband med att lägenheten uthyrts till dottern. H.J. har vid flertal tillfällen framfört till nämnden att moderns lägenhet borde försäljas. Då gode mannen inte initierat sådan försäljning har H.J. framfört klagomål på sin syster och begärt att hon ska entledigas som god man. I kontakter med nämnden har han vidare framfört att han själv är intresserad av att köpa lägenheten. Intresse för köp fanns också hos dottern/gode mannen. Nämnden har därför genom undertecknad tydligt informerat de båda att ingen av dem kan som god man företräda sin mor i samband med denna försäljning. Mot den bakgrunden har nämnden i beslut 9/1202 avslagit H.J:s begäran att själv få bli god man. Motiveringen till detta beslut är främst jävssituationen även om detta inte tydligt framkommer av protokollet. Jävssituationen har dock framförts tydligt per telefon. Trots detta överklagade nämndens beslut i skrivelse . därefter, vid nämndens sammanträde § 18, förordnas en opartisk, tillfällig, god man för lägenhetsförsäljningen. Frågan om byte av ordinarie god man bordlägges. Med denna hantering har den för H.J. angelägna lägenhetsförsäljningen genomförts. återstår nämndens prövning av eventuellt byte av ordinarie god man. H.J. har i telefon åter undrat varför överklagandet inte sänts till tingsrätten. Vid samtalet framkommer att missuppfattningar varit grunden till hans agerande. Nämnden är dock medveten om att den formella hanteringen av överklagande varit felaktig. Överklagandet kom in för sent varför H.J. skulle ha delgivits avvisningsbeslut. H.J. kommenterade remissvaret. I en skrivelse som kom in till JO riktade H.J. på nytt kritik mot i kommun bl.a. med anledning av att nämnden inte hade upprättat någon tjänsteanteckning vid ett telefonsamtal enligt vilket han påstods ha uppgett sig vara intresserad av att köpa sin mors lägenhet. I beslut anförde dåvarande JO bl.a. följande. Enligt 20 kap. 6 § får överförmyndarens beslut i ett ärende enligt samma balk överklagas hos rätten. Av 23 § förvaltningslagen (1986:223) framgår att skrivelser med överklagande skall ha kommit in till den myndighet som har meddelat beslutet från den dag då klaganden fick del av beslutet. Enligt 24 § förvaltningslagen är det den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet som prövar om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent skall myndigheten, med vissa här inte aktuella undantag, avvisa den. Har en skrivelse med överklagande avvisats på grund av att den har kommit in , får avvisningsbeslutet överklagas i samma ordning som beslutet i huvudsaken (30 § förvaltningslagen). Av 21 § första stycket förvaltningslagen följer att en klagande skall underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild och om det inte är uppenbart obehövligt. Enligt andra stycket samma paragraf skall part, om ett beslut går honom emot och kan överklagas, underrättas om hur man kan överklaga det. Enligt anteckningar i överförmyndarnämndens akt beträffande T.J. delgavs H.J. nämndens beslut av . Enligt anteckningarna kom H.J:s överklagande in till nämnden , dvs. från det att han fick del av beslutet (jfr 1 § lagen [1930:173] om beräkning av lagstadgad tid). Trots detta avvisade överförmyndarnämnden H.J:s överklagande som för sent inkommet. Det kan vidare konstateras att det inte framgår vilken dag som avvisningsbeslutet meddelades och att det endast är undertecknat med en signatur. Beslutet saknar dessutom överklagandehänvisning. Av utredningen framgår även att H.J. inte underrättades om avvisingsbeslutet. förtjänar således allvarlig kritik för sin hantering av H.J:s överklagande av nämndens beslut . Med anledning av de klagomål som H.J. framförde i sin skrivelse som kom in hit vill jag erinra om bestämmelsen i 15 § förvaltningslagen enligt vilken uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet skall antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Initiativärende mot en nämnd som låtit skolelever som vandaliserat träd delta i återplantering. Fråga om nämnden agerat på ett sådant sätt och med sådana medel som är förbehållet de rättsvårdande myndigheterna (Dnr 3910-2003) I en artikel i med rubriken straffar elever uppgavs bl.a. följande. vandaliserades flera träd i Videdalsparken i . Det framkom att flera elever vid hade varit inblandade i skadegörelsen. i kommun skickade ett brev till var och en av föräldrarna till de inblandade eleverna och krävde ersättning med . Eleverna fick också vara med och plantera nya träd på den plats där vandaliseringen hade ägt rum. JO beslutade att inleda ett initiativärende mot i kommun och anmodade nämnden att göra en utredning och yttra sig över omständigheterna kring den i artikeln beskrivna trädplanteringen, särskilt huruvida kommunens gatukontor ålagt eleverna att utföra arbetet. Akten i ärendet tillfördes handlingar från i kommun angående förvaltningens åtgärder beträffande trädplanteringen. I ett beslutat yttrande anförde nämnden följande. Under julgransförsäljning i närheten av Videdalsparken i tillgreps av minderåriga huggverktyg tillhörigt julgransförsäljare. Verktygen blev av 11 elever använda för att hugga ner träd i parken. Tilltaget upptäcktes av allmänheten som vände sig till den skola, , där barnen var elever. Skolan startade en utredning av vad som hänt, vilka elever som medverkat och tog kontakt med polis och gatukontor (den kommunala förvaltning som för tekniska nämndens räkning förvaltar allmän plats). såsom förvaltare ville ha ersättning för träden. Eftersom eleverna var minderåriga kontaktades föräldrarna först genom skolans försorg, sedan genom brev vari efterhördes hur föräldrarna ställde sig till en praktisk, pedagogisk lösning av ersättningsfrågan. Förslaget innebar att eleverna skulle återplantera vad de förstört samt bekosta plantinköpet med vardera. Förslaget lämnades mot bakgrund av kommunens strategi att lära barn vårda vår natur och det gemensamma kapital detta utgör, och för innebar den valda lösningen därmed ett pedagogiskt mervärde. Föräldrar och skola delade uppfattning att ersättningsfrågan skulle lösas på ett praktiskt sätt. Alla inblandade elever antog förslag. Konceptet diskuterades underhand med representanter för åklagar- och polismyndighet i vilka inte hade några erinringar. Planteringen ägde rum under en lördagsförmiddag då alla elever således frivilligt deltog tillsammans med entreprenörer. har inte ålagt eleverna att utföra något arbete. Frågan har lösts i samförstånd med elever, föräldrar och skola. Barnen deltog på frivillig basis på ett föredömligt sätt för att rätta till det de ställt till med och reparera den skada de åstadkommit. I beslut anförde JO följande. Av utredningen framgår att de ungdomar som gjort sig skyldiga till skadegörelsen i Videdalsparken var . Skadegörelsen bedömdes som brottslig och skolan tog kontakt med polisen och med . Någon formell polisanmälan upptogs uppenbarligen inte. hade dock vid kontakter med polisen och åklagarmyndigheten redogjort för hur man tänkte hantera ärendet. Min remiss i ärendet föranleddes av tidningsuppgifter om att som företrädare för en myndighet ålagt ungdomarna att återplantera träden. Utgångspunkten var naturligtvis att utröna huruvida agerat på ett sådant sätt och med sådana medel som enligt lag är förbehållet de rättsvårdande myndigheterna såsom domstol, åklagare och polis och om ungdomarna härigenom inte fått det bemötande som lagstiftaren har förutsatt. Jag beaktar då särskilt reglerna i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) om utredning av brott som begåtts av barn (31 §) samt reglerna i förundersökningskungörelsen (1947:948) om förhör med barn som misstänks för att ha begått brott (1516 §§). Av intresse är också bestämmelsen i 13 § LUL, vilken i och för sig är tillämplig endast beträffande den som har eller kan antas ha fyllt . Enligt den bestämmelsen får polisen anmoda unga lagöverträdare att ställa till rätta efter brott. I anslutning till bestämmelsen har uttalats att anmodan bör utformas så att den varken kan uppfattas som en befallning, ett villkor för att saken inte skall föras vidare eller ett löfte om t.ex. åtalsunderlåtelse (allmänna råd, RPSFS 2001:11, FAP 101-1). Av betydelse är också de bestämmelser som gäller om anmälan till sociala myndigheter och om dessa myndigheters skyldigheter att agera. De redovisade reglerna är tillkomna och utformade med de unga lagöverträdarnas bästa för ögonen och det är enligt min mening angeläget att andra myndigheters agerande i samband med ungas lagöverträdelser inte kommer i konflikt med grunderna för det beskriva regelsystemet. har i yttrandet upplyst bl.a. att återplanteringen av träden skett i samförstånd mellan kommunen och de inblandade elevernas föräldrar och gjort gällande att inte ålagt eleverna att utföra något arbete. Jag finner med angivna påpekanden inte anledning att gå vidare i saken. Fråga om en nämnd gjort sig skyldig till domstolstrots i samband med anbudsgivning avseende ambulansverksamhet (Dnr 112-2004) I en anmälan till JO klagade på i kommun. Han anförde bl.a. att räddningsnämnden hade gjort sig skyldig till lag- och domstolstrots genom att lämna ett anbud avseende ambulansverksamhet för perioden 20052009 trots att Regeringsrätten, vid prövning av nämndens beslut att lämna anbud för perioden 20002004, fastslagit att det inte är någon primärkommunal angelägenhet att avtalsvägen åta sig sådana uppgifter. Till anmälan fogades Regeringsrättens dom i mål nr4529-2001. Anmälan remitterades till yttrande. I remissyttrandet anfördes bl.a. följande (bilagor uteslutna). kommun har fram till varit eget landsting och svarade då som huvudman med egna resurser i ordning för ambulanssjukvården i kommunen. sammanlades och till läns landsting (). inträdde kommun i läns landsting. Ambulansresurserna stannade kvar i kommun, och verksamheten drevs övergångsvis som . gick ut i en upphandling avseende ambulanssjukvården i för perioden 20002004. kommun lämnade anbud avseende sydvästra distriktet (distrikt ) som omfattade kommunerna . Anbudsgivningen överklagades av kommunmedlem. Länsrätten upphävde beslutet med hänsyn till att engagemanget stred mot lokaliseringsprincipen. kommun överklagade till kammarrätten som avslog överklagandet. Utformningen av kammarrättens dom var, i det läge som förelåg till bedömning, inte entydig; dock torde kammarrättens dom vara så att förstå att kammarrätten ansåg att kommunen oavsett lokaliseringsprincipen inte hade någon kompetens för uppgiften. Kommunen överklagade till Regeringsrätten. Processen genom instanserna tog tid. Eftersom kommun, med som underentreprenör, av hade bedömts ha det förmånligaste anbudet i upphandlingen hade kommunen tecknat avtal 1999 om utförande av uppdraget . kommun fullföljde uppdraget i avvaktan på slutlig dom i målet. Ny upphandling för perioden 20052009 initierades av genom förfrågningsunderlag . Enligt förfrågningsunderlaget skulle anbud vara inlämnat . Ett intensivt arbete vidtog med deltagande av kommunerna i sydvästra distriktet. Arbetet var inriktat på att organisatoriskt lösa resursfördelning, ta fram underlag för beräkning av kostnader etc. för hela kommande avtalsperiod, sammanställa anbudsunderlaget i den form efterfrågade m.m. Allt underlag, inklusive följebrev som skulle vidfogas anbudet, hade sammanställts och bearbetats i en särskilt tillsatt arbetsgrupp i flera omgångar. Materialet var i det stora hela färdigt för inlämnande inför stundande . Parallellt med arbetet att sammanställa anbudsunderlaget hade ansträngningar lagts ned på att eliminera det kompetensproblem som man såg som mest överhängande, den kommunalrättsliga lokaliseringsprincipen. I syfte att kunna delta i anbudsgivningen hade kommunerna tagit fram underlag för bildande av en gemensam i sydvästra . Genom den gemensamma nämnden skulle lokaliseringsprincipen inte längre utgöra hinder mot deltagande i anbudsgivningen. Vid räddningsnämndens sammanträde fattade räddningsnämnden beslut om dels att göra framställning till kommunfullmäktige om bildande av en gemensam nämnd, dels att uppdra åt ordföranden, på förslag från räddningschefen och med räddningschefens kontrasignation, att tillsammans med företrädare för övriga i samverkan ingående kommuner lämna anbud på ambulanssjukvården åt och teckna eventuellt avtal om uppdraget. Kommunfullmäktige i , och fattade beslut om bildande av en gemensam . I kommun bordlades frågan i kommunfullmäktige . Regeringsrätten meddelade dom . Av domen framgick att kommunen saknade kompetens inom området. Domen meddelades just före instundande . Anbudstiden utgick efter helgerna . Domen, som i och för sig kan synas klar och tydlig, väckte ändå frågor inom handläggande arbetsgrupp huruvida det fanns utrymme för tolkning av domen och om man kunde missta sig beträffande domens innebörd. Man höll emellertid för troligt att det skulle fordras lagändring för att kommunen skulle kunna fortsätta bedriva ambulanssjukvård åt regionen. En eventuell lagändring fordrade centrala politiska initiativ. Därför togs politiska kontakter i lagändringsfrågan. Emellertid var man medveten om att frågan om ambulanssjukvårdens hantering i det uppkomna läget också var beroende av hantering av upphandlingsfrågan. Den befintliga organisationens förtjänster i de avseenden som genom förfrågningsunderlaget var intresserad av, och som arbetsgruppen lagt ned ansträngningar för att belysa, ville man att skulle få kunskap om. Inom handläggande organisation förordades därför att det anbudsunderlag man arbetat fram skulle ges in till , men att man skulle göra medveten om Regeringsrättens dom genom att till den tidigare framarbetade texten i följebrevet tillfoga ett avsnitt om domen, med tillägget att konsekvenserna av domen inte hade kunnat analyseras. Eftersom diskussionerna efter hand kommit att fokuseras på att en lagändring var nödvändig för att verksamheten skulle kunna fortsätta, och då ärendet därmed var beroende av vilka politiska möjligheter som fanns att driva igenom en sådan lagändring, undertecknades anbudshandlingen inte på det sätt som räddningsnämnden fattat beslut om utan endast av den politiskt utsedde nämndordföranden. Handlingen fick därmed karaktär av politiskt dokument. För att ge utrymme för medborgarkontrollen anmäldes därefter ärendet i räddningsnämnden . I ärendet redogjordes för händelsegången. Det antecknades uttryckligen i beslutet att det krävdes lagändring för att verksamheten skulle kunna drivas vidare och att politiska kontakter i frågan hade tagits. Vidare angavs att anbudsgivningen i detta perspektiv skulle ses som en politisk viljeyttring över den underliga rättsliga situation som inträtt i och med Regeringsrättens dom. Vidare antecknades att det då inte var aktuellt att ingå några bindande rättshandlingar. Det nämnden därmed tog ställning till var frågan om godkännande av att en handling i anbudets form lämnats in till , med i handlingen gjord notering om Regeringsrättens dom, och där räddningsnämnden i beslutet tolkade den vidtagna åtgärden, med hänsyn till att det krävdes lagändring för att driva verksamheten vidare, som att det var fråga om en politisk viljeyttring. beslut överklagades till länsrätten. I yttrande till länsrätten utvecklade kommunstyrelsen kommunens syn på anbudsgivningen. Argumentationen byggde på att det av räddningsnämndens protokoll framgick att verksamheten inte kunde bedrivas om inte lagändring kom till stånd. Detta ställningstagande grundades på Regeringsrättens dom. Denna dom hade noterats för . Därmed var anbudshandlingen inget äkta anbud, eftersom handlingen inte kunde ligga till grund för avtal. Åtgärden var i stället att bedöma som en politisk viljeyttring. Kommunfullmäktige i beslutade att återremittera ärendet om gemensam nämnd till kommunstyrelsen för att behandla ärendet på nytt efter en eventuell förestående lagändring eller annan förändring, som skulle göra det möjligt för kommun att utföra den ambulanssjukvård som beskrevs i ärendet. Kommunen fullföljde i och med detta den linje kommunen från början intagit, nämligen att det krävdes lagändring för att kommunen i primärkommunal ordning skulle kunna driva ifrågavarande uppdrag vidare.