frsrdg · GT04RS1 · 2005-10-26 00:00:00 — Här måste hänsyn tas till att flera av de detaljbestämmelser som finns i den nuvarande lagen inte bara syftar till att tillgodose de skyddsintressen som säkerhetsskydd traditionellt sett avser, dvs. skydd av rikets säkerhet. Detta får betydelse för utformningen av föreskriftsrätten, som alltså måste omfatta såväl säkerhetsskydd som säkerhetsfrågor i stort. En ny reglering av säkerhetsskyddet i bör dessutom klargöra riksdagsförvaltningens ansvar. Vidare bör en ny reglering omfatta också övriga myndigheter är det endast bestämmelserna om säkerhetsprövning som gäller för dessa myndigheter. Slutligen bör en språklig anpassning göras till de begrepp som bl.a. används i säkerhetsskyddslagen. En ny lag om säkerhetsskyddet i och dess myndigheter Riksdagsstyrelsens förslag: Lagen om säkerhetsskydd i ersätts av en ny lag. Den nya lagen föreslås gälla i verksamhet vid , riksdagsförvaltningen och myndigheter. I verksamhet där lagen gäller skall det säkerhetsskydd finnas som behövs med hänsyn till verksamhetens art, omfattning och övriga omständigheter. I den nya lagen anges att säkerhetsskyddet skall utformas med beaktande av enskildas rätt att enligt tryckfrihetsförordningen ta del av allmänna handlingar samt enskildas integritet. Vid utformningen av säkerhetsskyddet i och riksdagsförvaltningen skall intresset av öppenhet gentemot allmänheten och massmedierna särskilt beaktas. I lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen tas in en bestämmelse om att förvaltningen har till uppgift att svara för säkerheten och för fredstida krishantering i . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med riksdagsstyrelsens förslag. I promemorian föreslås dock att lagen även skall gälla vid verksamhet hos partikanslierna och för andra som har fast arbetsplats i . Vidare föreslås i promemorian att det skall införas två nya lagar, en som gäller för , partikanslierna och riksdagsförvaltningen och en som gäller för myndigheter. Promemorian avviker från styrelsens förslag även på det sättet att det föreslås att riksdagsförvaltningen skall svara för säkerhetsskyddet inte för säkerheten i . Remissinstanserna: , och ombudsmän har inte något att erinra mot att säkerhetsskyddet vid myndigheter regleras i lag. Detsamma gäller de övriga myndigheter som yttrat sig över promemorian. framhåller att myndigheter har andra skyddsbehov än . anför att det bör övervägas om det behövs en reglering av informationssäkerheten för de myndigheter som använder riksdagsförvaltningens IT-system. Det remitterade utkastets förslag: Överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag, förutom att ändringen i lagen med instruktion för riksdagsförvaltningen innebär att förvaltningen endast skall svara för säkerhetsskyddet. Remissinstanserna: tar upp frågan om krishantering hos myndigheter. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag En ny lag om säkerhetsskyddet Den nuvarande regleringen av säkerhetsskyddet i och dess myndigheter har flera brister. För det första saknas en klar bestämmelse som anger att säkerhetsskyddet skall förebygga terrorism. För det andra innehåller lagen om säkerhetsskydd i en mängd bestämmelser som tar sikte på förhållanden som inte behöver regleras i lag. Som exempel kan nämnas en bestämmelse om att det skall finnas en säkerhetschef (3 §), enhetschefers ansvar (4§) och hanteringen av identitetskort (24 och 25 §§). Detta innebär att det i stor utsträckning krävs lagändringar om det skulle behöva genomföras förändringar också på detaljnivå rörande säkerhetsskyddet i . Detta är inte tillfredsställande. I stället bör en mer flexibel reglering eftersträvas så att säkerhetsskyddet snabbt kan anpassas efter rådande behov. För det tredje framstår skyddsbestämmelserna i lagen om säkerhetsskydd i som omoderna. De begrepp som användes när lagen kom hämtades från den numera upphävda förordningen (1981:421) om säkerhetsskyddet vid statliga myndigheter. Förordningen upphörde att gälla när säkerhetsskyddslagen infördes. Skyddsåtgärderna genomgick då en modernisering. En anpassning bör nu ske till de begrepp som bl.a. används i säkerhetsskyddslagen. De förändringar som behövs för att komma till rätta med de nuvarande bristerna är av sådan omfattning att de nya bestämmelserna bör tas in i en helt ny lag som får ersätta den nu gällande. Den nya lagen bör ge en rättslig ram för säkerhetsskyddet. Tanken är att riksdagsförvaltningen och de myndigheter som lagen gäller för skall meddela de närmare föreskrifter som behövs för att uppnå ett fullgott säkerhetsskydd. Inom riksdagsförvaltningen är arbetet fördelat på det sättet att det är en fråga för riksdagsstyrelsen att meddela föreskrifter. I den nya lagen bör det meddelas grundläggande bestämmelser om säkerhetsskyddet. Sålunda bör det anges att det skall finnas ett säkerhetsskydd och att detta skall ges den omfattning som behövs med hänsyn till verksamhetens art, omfattning och övriga omständigheter. Den nya lagen bör även innehålla bestämmelser om vad som avses med säkerhetsskyddet och om syftet med skyddet. I lagen bör anges vad som skall beaktas vid utformningen av säkerhetsskyddet. Sålunda bör det slås fast att enskildas rätt enligt tryckfrihetsförordningen att ta del av allmänna handlingar skall beaktas vid utformningen av säkerhetsskyddet, likaså att säkerhetsskyddet skall utformas med beaktande av enskildas personliga integritet. Dessutom bör det klargöras att säkerhetsskyddet i och riksdagsförvaltningen skall utformas med beaktande av intresset av öppenhet gentemot allmänheten och medierna. Lagen bör också innehålla bestämmelser som tar sikte på upphandling samt utbildning och kontroll. Närmare om tillämpningsområdet för den nya lagen I den nuvarande lagen om säkerhetsskydd i åläggs riksdagsförvaltningen vissa uppgifter. Andra bestämmelser riktar sig direkt till anställda vid riksdagsförvaltningen och partikanslierna samt till ledamöter. Bestämmelserna i lagen gäller däremot inte alls för övriga myndigheter, dvs. , och ombudsmän. Lagen gäller inte heller för de nämnder som brukar räknas till myndigheter. Dessa är bl.a. , , , och till riksrevisorerna. Det kan dock framhållas att de nuvarande bestämmelserna om säkerhetsprövning i 1129 §§ säkerhetsskyddslagen gäller för och dess myndigheter. Detta följer av 2 § i den lagen. Frågan blir då hur den nya lagens tillämpningsområde skall bestämmas. Även om det kan diskuteras vad som bör omfattas av säkerhetsskyddet framstår det som självklart att tyngdpunkten bör ligga på skydd av rikets säkerhet och skydd mot terrorism. Med skyddet av rikets säkerhet avses bl.a. skyddet av den inre säkerheten för det demokratiska statsskicket. Den politiska beslutsprocessen har en central roll i det demokratiska statsskicket. Verksamheter med anknytning till den skall alltså skyddas. uppgift är att stifta lag, besluta om skatt till staten samt om hur offentliga medel skall användas. Härtill kommer att utöva viss granskning. Ärenden som rör dessa uppgifter bereds i utskott. Inom ramen för den beredningen skall utskotten också följa upp och utvärdera riksdagsbeslut. Till detta kommer att utskotten skall följa arbetet inom Europeiska unionen. Dessa verksamheter bör skyddas inom ramen för säkerhetsskyddet. Den nya lagen om säkerhetsskydd bör alltså gälla i verksamhet vid . Eftersom riksdagsförvaltningen biträder vid behandlingen av ärenden bör lagen gälla också i förvaltningens verksamhet. Avsikten med att låta den nya lagen gälla i verksamhet vid är inte att ålägga de skyldigheter som följer av den nya lagen. Denna uppgift bör läggas på riksdagsförvaltningen, som redan enligt nu gällande bestämmelser har flera uppgifter som gäller såväl säkerhetsskyddet som säkerheten i övrigt i . ansvar i dessa avseenden bör komma till uttryck i lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen. En annan fråga om den nya lagens tillämpningsområde rör riksdagspartiernas gruppkanslier. På dessa kanslier arbetar personer som anställts av partierna för att biträda ledamöter. har alltså inte något personalansvar för dem, och partikanslierna är inte en del av förvaltningen. Partikanslierna arbetar emellertid i lokaler som riksdagsförvaltningen äger, och de använder datautrustning som är ansluten till nätverket inom . verksamhetsområde omfattar således i viss utsträckning partikanslierna och deras personal. Detta innebär att de instrument som den nya lagen ger riksdagsförvaltningen bör kunna användas i förhållande till partikanslierna. I praktiken innebär detta att riksdagsstyrelsen kan meddela föreskrifter som gäller för partikanslierna. Kanslierna åläggs emellertid inga skyldigheter att självständigt vidta säkerhetsskyddsåtgärder, ansvaret för detta åvilar i stället riksdagsförvaltningen. Ytterligare en annan fråga om lagens tillämpningsområde rör de företrädare för massmedierna som i enlighet med den nu gällande lagen om säkerhetsskydd i har rätt att vistas i . Eftersom det inte är massmediernas verksamhet som skall skyddas av den nya lagen bör lagen inte gälla i deras verksamhet. Däremot kan mediernas representanter beröras av säkerhetsskyddet. har emellertid som framgått i det föregående ett starkt intresse av att upprätthålla en hög grad av öppenhet gentemot medierna. Vid utformningen av säkerhetsskyddet bör alltså som framgått i det föregående hänsyn tas till medierna. Riksdagsstyrelsen återkommer till denna fråga i avsnittet som behandlar tillträdesbegränsningar. Inte heller beträffande de entreprenörer som bedriver verksamhet i finns det anledning att göra lagen tillämplig på deras verksamhet. Intresset av att åstadkomma ett fullgott säkerhetsskydd gör sig gällande också beträffande övriga myndigheter under . De remissinstanser som yttrat sig i denna del har också ställt sig bakom förslaget i promemorian att lagreglera säkerhetsskyddet för myndigheter. De nya bestämmelserna om säkerhetsskydd bör alltså även gälla för samtliga myndigheter under . Sammantaget bör således den nya lagen om säkerhetsskydd gälla i verksamhet vid , riksdagsförvaltningen och övriga myndigheter. Som några remissinstanser har understrukit ser skyddsbehoven annorlunda ut för och riksdagsförvaltningen än för övriga myndigheter. Detta motiverar dock inte att det införs två lagar, en gällande för och riksdagsförvaltningen och en för övriga myndigheter under . De skillnader som finns mellan berörda myndigheter bör i stället komma till uttryck vid utformningen av säkerhetsskyddet hos respektive myndighet. Inom politikområdet Skydd och beredskap mot olyckor och svåra påfrestningar bedrivs verksamhet som omfattar beredskapen för vissa normala fredstida olyckor liksom extrema framtida störningar och olyckor med omfattande konsekvenser. Bestämmelser på detta område finns för myndigheter under regeringen i förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap. I den anges vilka åtgärder som myndigheterna skall vidta inom ramen för fredstida krishantering. Motsvarande uppgift bör åläggas riksdagsförvaltningen. Detta bör anges i lagen med instruktion för riksdagsförvaltningen. Riksdagsstyrelsens förslag: Säkerhetsskyddet skall avse 1. skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet, 2. skydd i andra fall av uppgifter som omfattas av sekretess enligt sekretesslagen och som rör rikets säkerhet, 3. skydd mot terroristbrott, även om brotten inte hotar rikets säkerhet. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med riksdagsstyrelsens förslag. I promemorian föreslås dock att säkerhetsskyddet även skall omfatta skydd mot brand och andra skador samt frågor om ordning och säkerhet som sammanhänger med säkerhetsskyddet. Remissinstanserna: anser att frågan om avgränsningen av säkerhetsskyddsbegreppet bör övervägas ytterligare. och Säkerhetspolisen anser att det inte är tydligt vad som avses med frågor om ordning och säkerhet som sammanhänger med säkerhetsskyddet. Säkerhetspolisen och Försvarsmakten anser att begreppet säkerhetsskydd inte bör omfatta skydd mot brand och andra skador. Försvarsmakten och Säkerhetspolisen tar upp frågan om att vidga säkerhetsskyddsbegreppet så att det även omfattar skydd av uppgifter som internationellt åtagit sig att skydda. och anser att säkerhetsskyddsbegreppet bör utvidgas i syfte att bereda skydd för andra intressen än rikets säkerhet. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Skyddet av rikets säkerhet Den nuvarande lagen om säkerhetsskydd i går ut på att åstadkomma ett skydd för verksamhet och för sekretessbelagda uppgifter som rör rikets säkerhet (förs. 1982/83:24 s. 8). Det finns ingen definition i lagen av vad som avses med rikets säkerhet. Inte heller i motiven berördes frågan närmare. I motiven till säkerhetsskyddslagen (prop. 1995/96:129 s. 22 f.) finns emellertid en beskrivning av begreppet som kan sägas ge uttryck för vad som i vanliga fall menas med rikets säkerhet. Där anfördes att med rikets säkerhet avses både den yttre säkerheten för det nationella oberoendet och den inre säkerheten för det demokratiska statsskicket. Skyddet för den yttre säkerheten tar i första hand sikte på totalförsvaret, dvs. den militära och civila verksamhet som behövs för att förbereda för krig. Ett hot mot rikets säkerhet kan emellertid förekomma även om det inte utgör ett hot mot totalförsvaret. Exempelvis torde spioneribrottet kunna vara av detta slag. Också den inre säkerheten kan hotas utan att totalförsvaret berörs. Som exempel kan nämnas att grupperingar som saknar förbindelser med främmande makt kan angripa rikets demokratiska statsskick. I detta ärende utgår riksdagsstyrelsen från att begreppet rikets säkerhet har i huvudsak denna innebörd. Frågan är om skyddet av rikets säkerhet alltjämt bör bilda utgångspunkt för vad säkerhetsskyddet skall omfatta eller om det finns skäl att vidga säkerhetsskyddsbegreppet. uppgift är att stifta lag, besluta om skatt till staten och om användningen av statliga medel samt att utöva viss kontroll. Utövandet av dessa uppgifter är ett uttryck för det demokratiska statsskicket. Med utgångspunkt i vad som anförts ovan om vad som kan anses ligga inom ramen för uttrycket rikets säkerhet finns det för del och därmed riksdagsförvaltningens inget behov av någon utvidgning av säkerhetsskyddsbegreppet. När det gäller övriga myndigheter har det i detta ärende inte framkommit något som tyder på att skyddsbehoven för dem skulle vara påtagligt annorlunda än de behov som finns beträffande myndigheter under regeringen. För dessa gäller som framgått ovan ett säkerhetsskyddsbegrepp som tar sikte på skydd av rikets säkerhet. Detta talar emot en utvidgning av säkerhetsskyddsbegreppet i detta ärende. Riksdagsstyrelsen vill för sin del inte utesluta att det kan finnas andra skyddsvärda intressen hos såväl som myndigheter än sådana som rör rikets säkerhet. En mer allmän utvidgning av säkerhetsskyddsbegreppet bör dock rimligen inte ske utan att frågan övervägs i ett större sammanhang. Vad härefter gäller den mer avgränsade frågan om att såsom förordat låta säkerhetsskyddet omfatta alla sekretesskyddade uppgifter oavsett om de rör rikets säkerhet eller inte gör riksdagsstyrelsen bedömningen att det inte finns tillräckliga skäl för en sådan utvidgning. Denna fråga var aktuell när säkerhetsskyddslagen infördes. Regeringen ansåg då att det inte fanns skäl att låta säkerhetsskyddet omfatta all sekretess, inte ens till förmån för det allmännas intressen (26 kap. sekretesslagen). En sådan ordning skulle, bortsett från de kostnader och andra nackdelar som följer av reglerna om säkerhetsskydd, medföra att staten kringgärdar sina egna intressen med ett utomordentligt strikt regelsystem, medan uppgifter som sekretessbeläggs av hänsyn till den enskildes intressen lämnas om inte oskyddade så i varje fall med ett mycket sämre skydd (prop. 1995/96:129 s. 24 f.). Enligt riksdagsstyrelsens uppfattning har dessa argument fortfarande bärkraft. Bestämmelserna i sekretesslagen är dessutom straffsanktionerade genom bestämmelserna om straff för brott mot tystnadsplikt. Av 20 kap. 3 § följer att överträdelser kan föranleda böter eller fängelse i högst . Dessa skyddsintressen är alltså inte oreglerade. Slutsatsen av det anförda blir att det inte finns skäl att i detta ärende förorda en utvidgning av säkerhetsskyddsbegreppet. Utgångspunkten bör alltså alltjämt vara att säkerhetsskyddet skall syfta till att åstadkomma ett skydd för rikets säkerhet. Såsom anförs nedan bör dock även skydd mot terrorism inkluderas i säkerhetsskyddet. Inom ramen för skyddet av rikets säkerhet kan det vara nödvändigt att skydda verksamheten mot vissa typer av brott. I lagen bör därför tas in en bestämmelse om att säkerhetsskyddet avser skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet. Säkerhetsskyddet bör vidare koncentreras till sekretessbelagda uppgifter som rör rikets säkerhet. Promemorians förslag i denna del går ut på att det i bestämmelsen räknas upp ett antal områden där uppgifter typiskt sett ofta rör rikets säkerhet. En av grundtankarna i översynen av den nuvarande lagen om säkerhetsskydd i är emellertid att en mer flexibel reglering bör eftersträvas. Enligt riksdagsstyrelsens mening ligger det mindre väl i linje med detta synsätt att räkna upp de förhållanden som bör omfattas av säkerhetsskyddet i denna del. I stället bör det anges att säkerhetsskyddet avser uppgifter för vilka det råder sekretess och som rör rikets säkerhet. Säkerhetsskyddet i och dess myndigheter bör liksom säkerhetsskyddsbegreppet i säkerhetsskyddslagen innefatta skydd mot terroristbrott. Här är det lämpligt att anknyta till lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. I 2 § föreskrivs att för terroristbrott skall den dömas som begår en viss i lagen angiven gärning, exempelvis mord eller sabotage, och det därtill föreligger en rad ytterligare förutsättningar. För det första krävs att gärningen allvarligt kan skada en stat eller en mellanfolklig organisation. Vidare förutsätts att gärningen har begåtts i en viss avsikt. Lagtexten anger tre avsikter som kan föranleda att gärningen bedöms som ett terroristbrott. Den första är att injaga fruktan hos en befolkning eller en befolkningsgrupp. Den andra avsikten är att otillbörligen tvinga offentliga organ eller en mellanfolklig organisation att vidta eller avstå från att vidta en åtgärd. Den tredje avsikten som kan föranleda att en gärning bedöms som terroristbrott är att allvarligt destabilisera eller förstöra grundläggande politiska, konstitutionella, ekonomiska eller sociala strukturer i en stat eller en mellanfolklig organisation. Brand och andra skador I den nuvarande lagen om säkerhetsskydd i anges att till säkerhetsskydd hänförs beredskapsåtgärder mot brand och andra skador i samt hjälpinsatser med anledning härav. Som framgått i det föregående finns det starka skäl som talar för att till säkerhetsskyddet hänföra endast sådana skyddsintressen som tar sikte på rikets säkerhet och skyddet mot terrorism. Frågan blir därför om det finns skäl att såsom föreslagits i promemorian i lag ange att säkerhetsskyddet skall omfatta brandskyddsåtgärder. Under remissbehandlingen har bl.a. Säkerhetspolisen rest invändningar mot detta. I lagen (2003:778) om skydd mot olyckor finns bestämmelser som syftar till att bereda människors liv och hälsa samt egendom och miljö ett med hänsyn till de lokala förhållandena tillfredsställande skydd mot olyckor. I 2 kap. finns bl.a. bestämmelser som riktar sig till ägare och nyttjanderättshavare till byggnader och andra anläggningar. Här handlar det i stor utsträckning om förebyggande åtgärder. äger och förhyr ett stort antal fastigheter. Även myndigheter hyr ett antal fastigheter. Följden av detta är att de angivna bestämmelserna gäller för och dess myndigheter. Det har inte framkommit att det skulle finnas behov av ytterligare bestämmelser på området såvitt gäller och dess myndigheter. Riksdagsstyrelsen gör bedömningen att det inte behövs någon bestämmelse i den nya regleringen av säkerhetsskyddet som tar sikte på brand och andra skador. Internationella åtaganden om sekretess Säkerhetspolisen och Försvarsmakten tar i sina remissvar upp frågan om att utsträcka säkerhetsskyddsbegreppet till att även avse uppgifter som omfattas av sekretess och som i internationella sammanhang förbundit sig att skydda. Denna fråga har behandlats i departementspromemorian Några frågor om säkerhetsskyddslagen (Ds 2004:12). I promemorian görs bedömningen att det inte behövs några lagändringar i på området. Promemorian har remissbehandlats och bereds i . I avvaktan på resultatet av detta beredningsarbete gör riksdagsstyrelsen bedömningen att den föreslagna utvidgningen av säkerhetsskyddsbegreppet inte bör genomföras. I den nuvarande lagen om säkerhetsskydd i finns bestämmelser om tillträdesskydd. Dessa syftar till att obehöriga inte skall få tillträde till . Tillträdesskyddet består enligt 19 § av in- och utpasseringskontroll, inre bevakning och kontroll av att dörrar, fönster och lås har en tillförlitlig konstruktion. I 21 § anges att åtgärder för att upprätthålla tillträdesskyddet vidtas under säkerhetschefen av bevakningspersonal som består av tjänstemän vid och personal från auktoriserat bevakningsföretag. Vidare finns bestämmelser om identitetskort, om vilka som har rätt till tillträde till och om nycklar och nyckelkort. Ytterligare bestämmelser finns i den särskilda instruktion för bevakningspersonalen som beslutats av riksdagsförvaltningen. I promemorian föreslås att säkerhetsskyddet skall omfatta frågor om allmän ordning och säkerhet. Tanken med förslaget är att ordningsstörningar kan försvåra upprätthållandet av säkerhetsskyddet. Det regelverk som föreslås i detta ärende tar i huvudsak sikte på säkerhetsskyddets omfattning och syfte. Som framgår i nästa avsnitt föreslås även att lagen skall innehålla ett antal skyddsåtgärder som skall användas inom ramen för säkerhetsskyddet. En av dessa är tillträdesbegränsning. Avsikten är att närmare föreskrifter om tillträdesbegränsning skall meddelas av respektive myndighet. Härigenom tillgodoses syftet med förslaget i promemorian. Som riksdagsstyrelsen ser det finns det inget behov av att i lagen särskilt ange att säkerhetsskyddet avser frågor om ordning och säkerhet. Riksdagsstyrelsens förslag: Säkerhetsskyddet skall förebygga 1. att uppgifter för vilka det råder sekretess och som rör rikets säkerhet obehörigen röjs, ändras eller förstörs (informationssäkerhet), 2. att obehöriga får tillträde till platser där de kan få tillgång till uppgifter som sagts eller där verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet bedrivs (tillträdesbegränsning), 3. att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet (säkerhetsprövning). Säkerhetsskyddet skall även förebygga terrorism. Vid utformningen av informationssäkerheten skall behovet av skydd för automatiserad informationsbehandling beaktas särskilt. Tillträdesbegränsningar skall utformas så att enskildas rätt att röra sig fritt inte inskränks mer än nödvändigt. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med riksdagsstyrelsens förslag. Remissinstanserna: har lämnat lagtekniska synpunkter. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Den nuvarande regleringen av säkerhetsskyddet i är uppbyggd så att den anger tre olika skyddsåtgärder sekretesskydd, tillträdesskydd och infiltrationsskydd. Vad som skall skyddas av respektive skyddsåtgärd slås också fast. Dessutom har i lagen meddelats en rad bestämmelser som mer konkret anger vilka åtgärder som skall vidtas inom ramen för respektive skyddsåtgärd. De nuvarande säkerhetsskyddsåtgärderna bör med några språkliga justeringar föras över till den nya lagen. Benämningarna på dem bör också anpassas till den språkdräkt som används i säkerhetsskyddslagen. Detta innebär att sekretesskydd, tillträdesskydd och infiltrationsskydd benämns informationssäkerhet, tillträdesbegränsning respektive säkerhetsprövning. Någon motsvarighet till de detaljbestämmelser som i den nu gällande lagen konkretiserar skyddsåtgärderna föreslås inte.