frsrdg · GT04RS3d2 · 2005-12-14 00:00:00 — grundlagsberedning gjordes en uppföljning av resultat för att studera i vilken mån de var giltiga inför riksdagsvalet 1970.242 Studien visar att andelen kvinnor på listorna hade ökat inom samtliga partier men att ökningen var anmärkningsvärt liten. Den var störst för Socialdemokraterna och () och minst för (). Andelen invalda kvinnor hade ökat kraftigast för från , medan och hade ungefär samma andel som vid riksdag. Utredningen konstaterade även att partiledningarna när det gällde val i betydligt högre utsträckning än 1948 och 1952 hade strävat efter att få reda på vilka kandidater medlemmarna önskade se uppförda på valsedlarna.243 Till den mer aktuella forskningen hör studie av partiernas kandidatnomineringar till inför valet 1994.244 Studien visar att partiernas prioriteringar av kandidaternas grupptillhörighet skilde sig stort. Kvinnor prioriterades i högre utsträckning inom Socialdemokraterna, 240Brändström (1972), (1969), (1958). Se även Duverger (1955). 241Undersökningen omfattar valåren 1948 och 1952 och innehåller en studie av partiernas organisation, regler för nomineringsprocessen, förfarande, resultat samt analys. Utredningen avslutas med två komparativa kapitel. Det första av dessa kapitel behandlar partilistornas sammansättning avseende de fyra bakgrundsvariablerna yrke, geografisk hemvist, kön och ålder. I det andra kapitlet analyseras väljarnas möjligheter till inflytande av listornas komposition. 242Denna studie omfattar samtliga då befintliga riksdagspartier och fokuserar på den enskilde medlemmens möjligheter att påverka val av person och den slutgiltiga valsedelns utseende. 243En uppföljning av utredningarna och 1972 har gjorts av (1986), som har analyserat nomineringsprocessen på en övergripande nivå. 244Jan (1999) har utfört en grundlig analys av hur ledningsrekryteringen inom de politiska partierna går till med utgångspunkt i kandidatnomineringarna till riksdagsvalet . analyserar de faktorer som påverkar rangordningen av kandidaterna på riksdagslistorna med särskilt hänseende på makt, explicit central respektive lokal makt. En av konklusioner är att de centrala partiledningarna har en begränsad makt att påverka valkretsorganisationernas val av riksdagsledamöter, även om partivisa skillnader föreligger. Inom Socialdemokraterna ligger i praktiken ofta avgörandet inom de större arbetarkommunerna och inte hos partidistrikten. Inom de borgerliga partierna har det interna provvalet en viktig betydelse. Provvalsinstrumentet som primärt används av de borgerliga partierna kan betraktas dels som ett uttryck för medlemsdemokrati, dels som ett konserverande av beslutsfattandet som stärker de etablerade kandidaterna. UR ETT GENUSPERSPEKTIV 2005/06:RS3 partiet liberalerna och för valbara platser, medan Moderata samlingspartiet utmärkte sig genom att minst prioritera de kvinnliga kandidaterna.245 drar också slutsatsen att genom att fått igenom principen om varannan damernas var de inte längre organiserade kring något tydligt intresse i nomineringssammanhang och att konflikten mellan män och kvinnor på så sätt var avskaffad.246 Narud, och har analyserat nomineringsprocesserna som s.k. demokratiska instrument i fyra av de nordiska länderna.247 I studierna jämförs institutioner, processer och oskrivna normer, med särskild tonvikt på medborgarnas inflytande i nomineringsprocessen. Studierna behandlar kvinnorepresentationen i endast begränsad utsträckning men visar till exempel att andelen kvinnliga kandidater och kvinnliga valda har ökat i samtliga nordiska länder . Den danska studien visar att andelen valda kvinnor ökat mer än andelen nominerade kvinnliga kandidater, vilket tyder på att även väljarna har givit en preferens för kvinnor, även om det finns stora geografiska variationer.248 Studien visar även att kvinnor vid valet å ena sidan placerades (och placerade sig själva) i valkretsar där sannolikheten för inval var större. Å andra sidan tillämpades inte positiv särbehandling för att kvinnor skulle uppnå de högsta platserna. Män blev i större utsträckning än kvinnor placerade som nummer ett på valsedeln, medan kvinnor i större utsträckning än män placerades på platser längre ned på valsedeln. Den finska studien visar att omvalsfrekvensen varit högre för män än för kvinnor , med ett undantag.249 Även om studien understryker att det är möjligt att några kandidater, till exempel unga och kvinnor, offrats till förmån för den geografiska representationen, konstateras 245Johansson (1999), sid. 318323. För övrig nordisk forskning om rekryterings- och nomineringsprocesser där genus diskuteras, se till exempel (1997), Rekryteringsprocessen: Udvaelgele og selvudvaelgelse sid. 88 (1997), Kommunalvalg, : , (1997), i Pippa red. (1997), Legislative Recruitment in Advanced Democracies, : , (1997), Kvinnor i kommunfullmäktige sid. 347362 i red. (1997), till , Åbo: Förlag, (1988), : Decentralization and Group Representation i M , and M Marsh red. (1988), Candidate Selection in Comparative Perspective: The Secret Garden of Politics. : , samt , Mogens N. och red. (2002), Party Sovereignty and Citizen Control, : University Press of Southern . 246Johansson (1999), sid. 266. 247Hanne , Mogens N. och red. (2002), Party Sovereignty and Citizen Control. Selecting Candidates for Parliamentary Elections in , , and , : University Press of Southern . I denna studie ingår samtliga nordiska länder utom . 248Mogens (2002), : The Interplay of Nominations and Elections in Danish Politics i Narud m.fl. (2002), Party Sovereignty and Citizen Control, : University Press of Southern . uttrycker emellertid en viss försiktighet mot alltför långt dragna slutsatser eftersom slutsatserna baseras på observationer av aggregerad data. 249Kuitunen (2002), : Formalized Procedures with Member Predominance i Narud m.fl. (2002), Party Sovereignty and Citizen Control. : University Press of Southern . 2005/06:RS3 UR ETT GENUSPERSPEKTIV att en kandidats omvalsfrekvens har mer att göra med kandidatens personliga bedömning av sina insatser än med ett missnöje hos valberedningen, partiorganisationen eller väljarna. Eftersom det finns ett samband mellan andel valda kvinnliga ledamöter (och andra underrepresenterade grupper) och andel nominerade kvinnliga kandidater (och andra underrepresenterade grupper), menar författaren att det primära fokuset bör vara att öka andelen kvinnliga kandidater, snarare än att ändra på nomineringsförfarandet. Den norska studien visar på motsvarande sätt att kvinnors omvalsfrekvens varit lägre än mäns men att den också varierat mellan de olika mandatperioderna.250 Inga skillnader mellan könen förelåg emellertid när det gällde skälen för att avböja omval. Studien visar även att partierna traditionellt nominerat enbart några få kvinnor per valkrets. Introduktionen av kvotering resulterade i en ökad andel kvinnor i . Genom kvoteringssystemet ökade inte bara andelen nominerade kvinnliga kandidater utan också andelen kvinnor bland partiernas toppkandidater. Den isländska studien, slutligen, visar att de fyra traditionella isländska partierna haft en begränsad kvinnorepresentation , då kvinnopartiet Kvinnolistan gick fram med kvinnolistor.251 Inget parti har tillämpat kvotering för att öka kvinnorepresentationen, och trycket på partierna att öka andelen kvinnliga parlamentariker har snarare kommit från utomparlamentariska grupper och Kvinnolistan. Hotet mot de traditionella partierna var emellertid temporärt. Med det nuvarande nomineringssystemet har de traditionella partierna varken viljan eller medlen att signifikant öka kvinnorepresentationen i respektive riksdagsgrupp. Teorin om smitta, där till exempel kvoteringsregler sprids från parti till parti, får därmed en begränsad betydelse, menar författaren, eftersom partierna inte kontrollerar nomineringsprocessen. Marginaliseringen av kvinnor fortsätter därför i samtliga fyra partier. Det finns även flera relevanta kommunstudier som belyser rekryterings- och nomineringsprocessen. m.fl. studie av kommunpolitiker visar att i steget mellan uppdragsvillig, det vill säga person som är villig att åta sig ett politiskt uppdrag, till kandidat, det vill säga person som blir placerad på vallistan, sorteras kvinnor ut.252 studier visar att män har dubbelt så stor sannolikhet som kvinnor att nomineras till ett uppdrag i fullmäktige.253 Däremot har kvinnor nästan lika stor chans som män att bli invalda i kommunfullmäktige när de väl har placerats på partiernas listor. , som beskriver rekryteringsprocessen som ett läckande rör, saknar i sina studier data om nomineringsprocessen, vilket medfört att partiernas och väljarnas urval bland politiska aspiranter i hans undersökning samman- 250Valen, Narud och Skare (2002), : Party Dominance and Decentralized Decision-Making i Narud m.fl. (2002), Party Sovereignty and Citizen Control : University Press of Southern . 251Kristjánsson (2002), : From Party Rule to i Narud m.fl. (2002), Party Sovereignty and Citizen Control, : University Press of Southern . 252Wallin m.fl. (1981), Kommunalpolitikerna, del 1 och 2, DsKn 1981:17 och 18. 253Petersson (1998) sid. 122131. UR ETT GENUSPERSPEKTIV 2005/06:RS3 slagits till en rekryteringsläcka.254 konstaterar emellertid att kvinnor i högre utsträckning än män faller ifrån men att det främst kan härledas till de allra första läckorna i processen, det vill säga avsaknad av uppdragsvillighet och partimedlemskap.255 De norska samhällsvetarna har på motsvarande sätt undersökt var i rekryteringsprocessen som kvinnor sorteras ut.256 De konstaterar att det blivit allmänt brukligt att vid nomineringar lägga vikt vid en balanserad könsfördelning bland partiernas kandidater. När valsedeln skall komponeras är dock kvinnor oftast svagare representerade bland de kandidater som är högst prioriterade av partierna. Trots att fler kvinnor (än nödvändigt för att tillförsäkra sig hälften av platserna) var intresserade av att kandidera till det kommunala valet blev de inte valda i lika stor utsträckning som män. Under främst rekryteringsfasen ägde en utgallring till kvinnors nackdel rum.257 Enligt Hellevik och Skard beror det på att de potentiella kandidaterna inte tillfrågas. studie av nomineringsprocessen vid det danska kommunvalet visar att kvinnorepresentationen har stagnerat i de danska kommunfullmäktigeförsamlingarna.258 Denna stagnation kan delvis förklaras av att en mättnad har inträffat när det gäller intresset av att placera kvinnor på valsedlarna. En enkätundersökning till nomineringskommittéerna i samband med valet visar att av nomineringskommittéerna ansåg att det var viktigt/mycket viktigt att uppnå en jämn fördelning mellan könen på valsedlarna. De tyckte emellertid att det var ännu viktigare att listan skulle spegla kandidaternas geografiska hemvist och yrken samt att kandidaterna skulle vara väl kända i kommunen. Det var även viktigt att listan skulle innehålla unga personer. Jämfört med andra hänsyn rankades således inte en jämn könsfördelning lika högt. poäng är att en mättnad avseende kvinnorepresentation kan inträffa innan en numerisk jämställdhet har uppnåtts och att man därför inte skall ta gradvisa ökningar för givna. Enligt Drude Dahlerups studie om betydelsen av kön i rekryterings- och valprocessen vid det danska kommunvalet såg de politiska partierna 254Bäck (2000), Kommunpolitiker i den stora nydaningens tid, : Liber. 255Vägen från väljare till vald beskrivs ofta i termer av olika barriärer eller institutionella trösklar som måste passeras. Rokkan (1971) har identifierat fyra trösklar: legitimering, inkorporering, representation och utövande makt. Hellevik och Skard (1985) talar om tre faser: mobilisering, rekrytering och val. (1998) beskriver vägen till ett förtroendeuppdrag i tre etapper: kvalificering, nominering och val. Det är också brukligt att beskriva rekryteringsprocessen som en tratt, där man utgår från alla valbara medborgare som potentiella politiska kandidater, för att därefter studera alla mellanled i processen (trattens avsmalnande) fram till de valda politikerna. Tratten kan beskrivas i fem steg: alla valbara uppdragsvilliga partimedlemmar nominerade valda. På motsvarande sätt talar (2000) om det läckande röret, där alla teoretiskt sett möjliga kandidater försvinner ut i rörets läckor. 256Hellevik och Skard (1985). 257Hellevik & Skard (1985) sid. 6571. 258Kjaer (2001), Kommunbestyrelsernes sammansaetning, : , . Se även (1997), Rekryteringsprocessen: Udvaelgelse og selvudvaelgelse i red. (1997), Kommunalvalg, : . 2005/06:RS3 UR ETT GENUSPERSPEKTIV fördelar med att placera kvinnor högt på listan dels var det en fråga om att attrahera kvinnliga väljare, dels en fråga om image för partiet.259 I båda fallen rörde det sig således om röstmaximerande argument, det vill säga att partierna utgick från att de kunde tjäna på att inkludera kvinnor. Argumenten var emellertid baserade på en exklusionsdiskurs, menar . Genom att vinnlägga sig om en progressiv image förväntade partierna att de av väljarna skulle betraktas som måna om att göra upp med den historiska orättfärdigheten att exkludera kvinnor från politiskt beslutsfattande. Studien visade dock att även nya tongångar, baserade på traditionella argument, kunde skönjas hos partierna: hvis kvinderne ikke vil selv, skyldes det andre prioriteringer, som vi må respektere.260 I fokus för den argumentationen stod därmed inte exklusionsargumentet utan snarare en uppfattning om att kvinnor hade andra värden och prioriteringar. Denna diskurs baserades på argumenten att vi kommit så långt med jämställdheten som man kan kräva. Vi kan alltså enligt denna förståelse inte längre tala om kvinnors uteslutning från beslutsfattande utan snarare om kvinnors fria val. Både Dahlerups och Kjaers studie understryker betydelsen av selektörernas, i detta fall partiernas och valberedningarnas, syn på ledarrekrytering och de effekter det får för listkompositionen. avhandlingsprojekt behandlar nomineringsprocesserna till inför valet ur ett genusperspektiv. Med ett fokus på selektörerna, det vill säga de valberedningar och nomineringskommittéer som ansvarar för kandidaturval och listkomposition, undersöks bland annat huruvida en mättnad kan ha inträffat hos de politiska partierna avseende kvinnorepresentation och vilka materiella och diskursiva effekter det kan få. avhandlingsprojekt belyser betydelsen av socialt kapital för rekrytering av svenska politiska eliter.261 Riksdagsledamöters utskottsplacering, intressen och åsikter En förhållandevis stor del av den befintliga forskningen om ur ett genusperspektiv handlar om riksdagsledamöternas utskottsplacering, politiska intressen och åsikter samt aktivitet i kammaren.262 259Dahlerup (2003), ligestillingspolitik som bagtrop? i Borchorst och Dahlerup (2003), Ligestillingspolitik som diskurs og praksis, : Samfundslitteratur. 260Dahlerup (1998) sid. 10, Dahlerup (2003). 261Se (2004), Contact Capital in the Political Elite, avhandlingskapitel presenterat vid vid , . Se även och (2002), Vem vill ha jämställdhet? i och red. Det våras för politiken. Trettiotvå artiklar om politik, medier och samhälle, : , sid. 317329. 262Skillnader mellan kvinnor och män avseende valdeltagande, röstning, partimedlemskap etc. berörs inte i denna forskningsöversikt. För en aktuell rapport om valdeltagande, se till exempel och (2001), Valdeltagandet i : Variation och rum i red. (2001), Rösträtten forskarantologi : . För en nordisk jämförelse avseende kvinnors och mäns valdeltagande, se till exempel (1995), Gender Gaps in Nordic Voting Behaviour i Karvonen & red. (1995), Women in UR ETT GENUSPERSPEKTIV 2005/06:RS3 Vid det första valet efter rösträttsreformens genomförande valdes fem kvinnor in i . Två av dessa fem kvinnliga riksdagsledamöter fick ordinarie platser i utskotten. Övriga tre fick suppleantplatser. Dessa utskott hade inga fasta politikområden att bevaka utan var tillfälligt inrättade. uppstod ett nytt mönster. De kvinnliga riksdagsledamöterna arbetade då främst inom utskott som behandlade frågor som berörde familjepolitik och andra sociala områden.263 när kvinnorepresentationen i låg på var andelen kvinnor i utskotten . arbetade få kvinnor i de utskott som behandlade frågor om skatter, finanser, trafik, industri och försvar. Kvinnorepresentationen i utskott med anknytning till social välfärd var emellertid högre än den totala kvinnorepresentationen i . hade tre utskott en särskilt hög andel kvinnliga ledamöter: socialförsäkrings-, social- och kulturutskotten. var av de ordinarie ledamöterna kvinnor. var könsfördelningen i utskott med anknytning till social välfärd i det närmaste helt utjämnad, medan andelen kvinnor i övriga utskott låg runt en tredjedel. har emellertid även detta mönster luckrats upp. De kvinnliga ledamöterna är jämnt fördelade över utskotten. Fyra av 16 utskott har kvinnliga ordförande. har studerat kvinnors möjligheter till makt och inflytande i den svenska och könstillhörighetens betydelse för innehållet i den politiska processen.264 Hennes studie visar att det föreligger ett systematiskt mönster av kvinnligtmanligt på interna arenor i . Kvinnor återfinns främst inom området social välfärd (omfattande social-, socialförsäkrings-, arbetsmarknads- och utbildningsutskotten) medan män återfinns inom områdena ekonomi och teknik (omfattande finans-, skatte-, närings- och trafikutskottet).265 Det handlar dock inte om någon total åtskillnad mellan könen, och Nordic Politics: Closing the Gap, Aldershot: Dartmouth. För en analys av personvalets konsekvenser för kvinnor, se bland annat (1997), Må bäste man vinna en fallstudie av personvalsförsöket 1994 ur ett könsteoretiskt perspektiv, CD-uppsats, : , (1999b), Kön och personröstning i och red. SOU 1999:92 Premiär för personval, : , samt (1999), Vilka kandidater vinner på personval? i samma skrift. För övrigt hänvisas till Valforskningsprogrammet vid , . 263Björkhem m.fl. (1994). 264Wängnerud (1998), Politikens andra sida. Om kvinnorepresentation i riksdag, , Studies in Politics 53. Se även (2001b), Från diskriminering till jämlik behandling: om könsmönster i den svenska utskott i Kvinder, Køn og Forskning 10(2001):1, sid. 5767, (1999a), Kvinnorepresentation: makt och möjligheter i riksdag, : , (1997a),Varannan damernas i utskott i och red., på nära håll, : , samt (1997b), Ekonomisk politik: ett manligt maktområde i i SOU 1997:114 Styrsystem och jämställdhet: Institutioner i förändring och könsmaktens framtid, : . Kvinner i nordisk politikk av Haaviao-Mannila m.fl. (1983) belyser forskare de hierarkiska och funktionella arbetsdelningarna mellan könen i politiken. Den funktionella arbetsdelningen visade ett mönster där kvin- 2005/06:RS3 UR ETT GENUSPERSPEKTIV det har även skett förändringar . Wängnerud konstaterar att det var främst som mönstret var påtagligt. Skillnaderna mellan kvinnor och män när det gäller utskottsfördelningen beror primärt på ledamöternas skilda önskemål. Kvinnor önskar sig i större utsträckning till utskott inom kategorin social välfärd och män i större utsträckning till ekonomi och teknik. Wängnerud framhåller att det dessutom, särskilt (1980-tal), förekommit stereotypisering. Nämnvärt är att män har de mest könstypiska önskemålen. Norsk forskning visar på liknande resultat. forskning visar att kvinnliga parlamentariker företrädesvis finns representerade i utskott inom politikområdena social service och konsumentpolitik, kyrka och utbildning samt administrativa frågor.266 Manliga parlamentariker finns företrädesvis representerade i utskott som arbetar med frågor som rör finans- och utrikespolitik, jordbrukspolitik samt transportfrågor. Skillnaden mellan könen när det gäller utskottsfördelningen är emellertid inte total.267 (1995) forskning visar på motsvarande förhållanden även inom regionala och kommunala beslutsfattande församlingar samt inom det korporativa systemet i . Raaum menar att beslutsfattande församlingar fortfarande reflekterar en hierarkisk och funktionell arbetsfördelning mellan kvinnor och män men att båda formerna tenderar att minska över tid.268 och har undersökt om riksdagskvinnornas syn på sig själva som representanter för kvinnor får några praktiska konsekvenser för deras uppträdande i riksdagen.269 De mäter till exempel hur ofta de kvinnliga ledamöterna hänvisar till kvinnor i sina motioner, frågor och interpellationer . Studien visar att sambandet mellan att vara kvinnlig riksdagsledamot och att aktivt förespråka kvinnors intressen är nor i större utsträckning arbetade inom politikområden av social karaktär än inom politikområden av ekonomisk karaktär. 266Skjeie (1992), Den politiske betydningen av kjønn. En studie av norsk topppolitikk, Rapport nr 11, : Institutt for samfunnsforskning. För tidigare studier om kvinnor och män i det norska , se till exempel B.H. Albrektsen (1977), Kvinner og politisk deltagelse : Universitetsforlaget, (1988), Partidemokrati på prøve. : Universitetsforlaget, (1982), Staten kvinner ingen adgang? : Universitetsforlaget, red. (1985), Women in Nordic Politics, : Pergamon Press, samt (1973), Kvinner i norsk politikk. Se även och (1985), Norske kommunestyrer plass for kvinner? 267Dansk forskning pekar som ett skärningsår då könsskillnaderna i utskottsplacering började jämna ut sig. Se Kvinder på Tinge, sid. 120. 268Raaum (1995b), The political representation of women: a birds eye view i och red. (1995), Women in Nordic Politics: Closing the Gap, Aldershot: Dartmouth. Se även (1995c), Women in local democracy i och red. (1995), Women in Nordic Politics: Closing the Gap, Aldershot: Dartmouth. 269Peter (1996), Representation from Above, Hants: , sid. 69. Se även och (1988), De folkvalda. En bok om riksdagsledamöterna och den representativa demokratin i , . UR ETT GENUSPERSPEKTIV 2005/06:RS3 och har visat att kvinnliga riksdagsledamöter i högre grad än sina manliga kolleger prioriterar samma frågor som svenska kvinnor i allmänhet.270 Studien visar även att medan både kvinnliga väljare och kvinnliga riksdagsledamöter prioriterar politikområden som skola, vård, barn- och äldreomsorg, socialpolitik, miljö och kultur, är manliga väljare och riksdagsledamöter mer intresserade av utrikespolitik, ekonomiska frågor, skatter och produktion av varor och tjänster. Generellt står kvinnor längre till vänster än män och uppvisar följaktligen en annan syn i specifika sakfrågor, till exempel i frågor om den offentliga sektorn, pornografi, kärnkraft och sex timmars arbetsdag.271 När det gäller riksdagsledamöters särskilda intressen framträder också flera systematiska skillnader mellan könen. forskning visar att det är ungefär dubbelt så vanligt bland kvinnliga som bland manliga politiker att föra fram omsorgsfrågor på den politiska agendan. I hennes undersökning nämnde bland kvinnor och bland män omsorgspolitik som sitt främsta intresseområde.272 Den motsatta bilden framkom avseende sakfrågor som handlade om ekonomi/skatter. Studien visar dessutom att en betydligt större andel kvinnor än män anser att det är mycket viktigt att sammansättning skall spegla de viktigaste grupperna i samhället samt att kvinnliga politiker är de som är mest angelägna om att satsa på mer jämställdhet. Wängnerud konkluderar att könstillhörigheten har en tydlig effekt, och kvinnliga riksdagsledamöter är bättre än manliga på att representera de kvinnliga väljarnas situation.273 270Oskarsson & Wängnerud (1995), Kvinnor som väljare och valda, : , sid. 135. Se även och (1996), Vem representerar kvinnorna? sid. 199226 i B. och B. red. (1996), Vetenskapen om politik. En festskrift till professor emeritus , Gö- teborg: , och (2002), Könsskillnader i politiken mönstren består i och (2002), Det våras för politiken. nr 30, : , , samt (2003), Arbetstidsförkortning en fråga om klass och kön? i (2003), Demokratitrender. SOM- rapport nr 32, : , . 271Maria (1994) har till exempel visat att kvinnor är mer oroade över ekonomiska situation än män. Se Den offentliga sektorns storlek: ekonomi eller ideologi? i (red), i fokus, nr 12, Gö- teborgs universitet, s. 99108.