frsrdg · GT04RS3d3 · 2005-12-14 00:00:00 — Det skulle bli lättare för ledamöterna att söka relevant information i trycket. Med ett sådant system skulle också, menar man, dubbelarbetet med utskrift av handlingar minska. Inskriven text skulle kunna flyttas från en handling till en annan, korrigeringar och förändringar läggas in, utan att ny utskriftsomgång fordrades.139 lät genomföra en undersökning med samtliga riksdagsledamöter om riksdagsarbetet och arbetsformer. Undersökningen genomfördes som en brevenkät och bestod av två delar. Dels genomfördes en s.k. tidsbudgetstudie där ledamöterna så exakt som möjligt, i dagboksform, fick föra in i vilken utsträckning och som de ägnat sig åt olika arbetsuppgifter med anknytning till deras politiska verksamhet, dels genomfördes en mindre enkätundersökning med ledamöterna om riksdagsarbetet och arbetsformer. tidsbudgetstudie med ledamöterna var den fjärde i ordningen. Tidigare undersökningar har genomförts med motsvarande upplägg 1974, 1977 och 1985, vilket möjliggör tidsjämförande analyser för en trettioårsperiod. Resultatet av tidsbudgetstudien visar att några större förändringar i riksdagsledamöternas totala arbetssituation inte har inträffat som kan överblickas. Arbetstiden är fortfarande mycket omfattande och uppgår till i genomsnitt . Några uppgifter har ökat kraftigt i tidsomfattning för ledamöterna. Det gäller kontaktverksamhet och uppvaktningar i form av sammanträffanden med grupper av olika slag och besök av enskilda. I den kategorin inräknas också besvarande av brev, och undersökning, även besvarande av e-post. En annan kategori som tar betydligt större tid i anspråk 2004 jämfört med är föredrag och mediemedverkan samt det allmänna inläsnings- och studiearbetet. Ytterligare uppgifter som ökat i omfattning är deltagande i kammardebatten, utskottsarbetet, riksdagsgruppsarbetet och partiarbetet i övrigt. Att följa kammardebatten och arbeta med kommunala uppdrag har däremot blivit en allt mindre tidskrävande uppgift för riksdagsledamöterna. Också tiden som ledamöterna lägger ned på deltagandet i statliga utredningar och styrelser samt i organisationer av olika slag har minskat. 2005/06:RS3 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS ARBETSVECKA Stora partiskillnader men små skillnader mellan kvinnor och män Materialet utvisar tydliga skillnader mellan partierna. Den genomsnittliga arbetstiden är lägst för tre största partier (s, m och fp). Ledamöterna i och är de som uppger den högsta genomsnittliga tiden för arbetsuppgifter med anknytning till riksdagsuppdraget (60 respektive ). Skillnaderna mellan kvinnor och män är dock liten; riksdagsmännen uppger sig arbeta i genomsnitt mer än riksdagskvinnorna. Majoriteten av ledamöterna, eller , uppger sig minst en gång arbeta sena kvällar eller tidiga morgnar. gör det minst en eller . Totalt är det således av ledamöterna som ofta arbetar på tider tidigare än och senare än . Bland männen är andelen betydligt högre än bland kvinnorna: jämfört . Lägst andel ledamöter som återkommande arbetar på andra tider än har största partier Socialdemokraterna () och (). () och (), tillika de minsta partierna, har den högsta andelen ledamöter som minst en eller arbetar utanför samma tidsintervall. För kristdemokrater och folkpartister är andelen och för vänsterpartister . har en majoritet av ledamöterna varit kommunpolitiskt aktiva före invalet i . Andelen ledamöter som efter invalet är fortsatt aktiva i kommun- eller landstingspolitiken har dock minskat kraftigt sedan tvåkammartiden. Andelen ledamöter med kommunala eller landstingskommunala uppdrag minskade markant . Därefter har utvecklingen varit relativt oförändrad. Ungefär var tredje ledamot () har någon typ av kommunalt uppdrag. Högst andel ledamöter med kommunala uppdrag återfinns inom . Lägst är andelen inom , . är det mycket få ledamöter som med riksdagsuppdraget har en ledande befattning på eller landstingskommunal nivå. Riksdagsuppdraget synes således vara enklare att kombinera med att vara fullmäktigeledamot än att vara ledande företrädare i kommun eller landsting. Riksdagsledamöter trivs med arbetet som riksdagsledamot Ledamöterna i är nöjda med arbetet som riksdagsledamot. Andelen ledamöter som uttrycker trivsel har tydligt ökat . Knappt hälften () av ledamöterna ansåg sig trivas mycket bra med uppdraget som riksdagsledamot 1985. var den andelen högre (). Unga ledamöter uttrycker en mindre grad av trivsel i arbetet som riksdagsledamot än äldre ledamöter. Kvinnliga ledamöter trivs, enligt samma undersökningar, något mer än männen i , även om skillnaderna minskat i senare års undersökningar. Ledamöter i är minst nöjda med arbetet som riksdagsledamot medan ledamöter är mest nöjda. Den enskilt största förändringen från mitten RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS ARBETSVECKA 2005/06:RS3 av står för. Andelen nöjda v-ledamöter har ökat och uppgår nu till . Mer tid åt kontakter med valkretsen och väljarna Ledamöter vill öka möjligheterna att få tid för möten och kontakter med människor, såväl enskilda väljare som organisationer, särskilt i valkretsen. Dessutom vill ledamöterna ägna mer tid åt opinionsbildande arbete och långsiktigt arbete. Det internationella arbetet, såväl inom som utom Europeiska unionen, framstår också som en uppgift ledamöter generellt sett önskar ägna mer tid åt. Sammanfattningsvis önskar ledamöterna ägna mer tid åt de statsrättsligt definierade uppgifter som utgör mest centrala: att hålla kontakter med det omgivande samhället och väljarna (representera sina väljare), arbeta med opinionsbildning (vara opinionsbildare) och fatta långsiktigt kloka beslut (vara beslutsfattare). Mindre tid åt kontorsgöromål, administration och sammanträden Ett antal uppgifter står på listan över vilka uppgifter ledamöter skulle vilja ägna mindre tid åt. Ledamöter önskar generellt sett minska omfattningen av tid som behöver läggas ned på kontorsgöromål, administration och sammanträden. När det gäller sammanträden hänvisar ledamöter till onödiga, långa och illa förberedda sammanträden och inkluderar även voteringarna i kammare. Beställning av resor, bokning av möten och andra praktiska aspekter av ledamotskapet administration och byråkrati tillhör de uppgifter ledamöterna önskar ägna mindre tid åt. Som en alldeles egen kategori under administration är det naturligt att nämna posthanteringen. Den såväl den brevledes som den e-postmässiga vållar för ledamöterna omfattande arbete, tid som ledamöterna hellre skulle vilja ägna åt annat. För att komma till rätta med sin arbetssituation och för att minska tidsåtgången för olika arbetsuppgifter anger ledamöterna huvudsakligen fyra åtgärdsförslag. Ledamöterna föreslår dels ökade resurser för assistenter och sekreterarhjälp, dels ökade resurser för teknisk hjälp och för en IT-utbyggnad. I övrigt föreslås en förbättrad arbetsplanering, rationalisering och effektivisering av främst kammararbete, voteringar och utskottens arbete med motionsberedningen. 2005/06:RS3 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS ARBETSVECKA (1976) Riksdagsarbetets planering, förs. 1975/76:15, : riksdag. (1979) , förs. 1978/79:15, : riksdag. & , S. (1978) Det svenska partiväsendet, : AWE/. Barrling , K. (2004) Partikulturer: kollektiva självbilder och normer i riksdag, : Acta Universitatis Upsaliensis. (2002) I kontakt med omvärlden. Riksdagsledamöterna och internationaliseringen, : . (1972) Nomineringsförfarandet vid riksdagsval. En studie av partiernas kandidatnomineringar års riksdagsval, i SOU 1972:17, Nomineringsförfarande vid riksdagsval. i pressen, : Allmänna Förlaget. (2004) Det nya seklets förtroendevalda. Om politikerantal och representativitet i kommuner och landsting 2003, : , och . (1986) Riksdagsledamöternas arbetsvecka, i SOU 1986:27 Folkets främsta företrädare. Tre undersökningar av riksdagsledamöternas arbete i och utanför , : . (1989) Democracy and Its Critics, : . (1977) under forandring. udvikling, virkemåde og i det politiske system, : Samfundsvidenskabeligt forl. (1979) Folketingsmedlemmer på arbejde, : Publica. (1844) Coningsby or the New Generation, . & , K., (red.) Beyond and Congress. The Nordic Experience, : . & , S. (1996) Representation from Above. Members of Parliament and Representative Democracy in , Aldershot: Dartmouth. Fakta om folkvalda. 20022006, : riksdag. Freidenvall, L. (2005) ur ett genusperspektiv en forskningsöversikt, : , . (1983) inifrån. En studie av parlamentarisk handfallenhet inför ett samhälle i kris, : Prisma. Giddens, A. (2000) Runaway World: How Globalization is Reshaping our Lives, : Routledge. (red.) Tretton ledamöters hågkomster, och : och . (kommande) Maktens kön, : och forskningsprojektet och eliternas sociala reproduktion i ett komparativt perspektiv. Hagevi, M. (1998) Bakom fasad, : . RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS ARBETSVECKA 2005/06:RS3 (1995) Democracy and the Global Order. From the to Governance, : . & , P. (1988) De folkvalda. En bok om riksdagsledamöterna och den representativa demokratin i , : . & , T. (red.) Premiär för personval, SOU 1999:92, : Rådet för utvärdering av val (). (1974) representerar svenska folket. Empiriska studier i representativ demokrati, : . (1986) Riksdagsarbetets variationer, PM 56, , : . (1993) Politik i praxis. Aspekter af danske folketingsmedlemmers politiske kultur og livsverden, : Samfundslitteratur. (1987) Den internationaliserade , i Stenelo, L-G. (red.) till , : . (1990) Internationalisering och svensk partidiplomati, kapitel 5, i , G. & Stenelo, L-G. (red.) Makt och internationalisering, : . (1994) Demokrati och internationalisering, i Sannerstedt, A. & , M. (red.) Den moderna demokratins problem, : . Jewell, M. (1985) Legislators and Constituents in the Representative Process, i Loewenberg, G. , S. & Jewell, M. (1985) Handbook of , : och : . , F. (1995) och massmedia, : . (1986) Att vara riksdagsledamot, i Folkets främsta företrädare. Tre undersökningar av riksdagsledamöternas arbete i och utanför , SOU 1986:27, : . (2004) Utskottsundersökning 2004, : . & Wängnerud, L. (1995) Kvinnor som väljare och valda, : . , O. (2000) Svensk politik, : juridik. (2001) inför 2000-talet, förslag till 2000/01:RS1, : riksdag. (1996) Riket, valkretsen och hemkommunen. Lokal och regional representation i den svenska andra kammare 1969, : . (1958) Kandidatnominering vid andrakammarval, SOU 1958:6, : , . SOU 1963:17, : statsskick, del 2 Motiv, : . SOU 1965:54, . Författningsfrågan och det kommunala sambandet, : . SOU 1970:17, Grundlagberedningen: Ersättare för riksdagsledamöter, : . 2005/06:RS3 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS ARBETSVECKA SOU 1986:27, Folkets främsta företrädare. Tre undersökningar av riksdagsledamöternas arbete i och utanför , : . SOU 1996:66, Utvärderat personval, betänkande av Nomineringsrätts- och valkretskommittén, : . SOU 1999:126, Politikens medalisering, demokratiutredningen forskarvolym, : Fakta info direkt. Stjernquist, N. (1991) inifrån. Tolv riksdagsledamöters hågkomster, erfarenheter och lärdomar, : i samarbete med Gidlund. statskalender 2003, 191:e årgången, : . (1969) Representationsundersökningens forskningsprogram. Relationer mellan väljare och valda på rikspolitisk nivå, stencil, : . Wängnerud, L. (1998) Politikens andra sida. Om kvinnorepresentation i riksdag, : . Wängnerud, L. (kommande) Att representera folket: yrkesbana eller sidospår i karriären?, och : Statsvetenskapliga institutionerna och forskningsprojektet representera folket: yrkesbana eller sidospår i karriären? RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS ARBETSVECKA 2005/06:RS3 Appendix: dagboksstudie och enkätundersökning . 2005/06:RS3 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS ARBETSVECKA RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS ARBETSVECKA 2005/06:RS3 2005/06:RS3 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS ARBETSVECKA RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS ARBETSVECKA 2005/06:RS3 I en representativ demokrati är det medborgarnas viktigaste uppgift att i regelbundet återkommande val rösta fram partier och politiker. Mellan valen är det sedan de folkvalda representanterna som sköter det politiska beslutsfattandet. Men en representativ demokrati utesluter naturligtvis inte att de valda representanterna kommunicerar med medborgarna även mellan valen och att representanterna då är lyhörda och till och med låter sig påverkas. Ett i huvudsak representativt politiskt system kan dessutom rymma inslag av direkt folkligt inflytande genom folkinitiativ och folkomröstningar. Den som blickar ut över det dryga åttiotal länder som brukar klassificeras som demokratier (2002; 2003) möts av en betydande variationsrikedom. Det är visserligen genomgående fråga om representativa system där medborgarna i fria val utser sina representanter. Men när det gäller vad som väljs presidenter, parlamentariker, domare hur de väljs valsystemets utformning och under vilka omständigheter de väljs valkampanjernas form och innehåll finner vi stora variationer. Kunskaperna och forskningen kring representativ demokrati har en kraftig slagsida mot just dessa demokratins högtidsdagar i form av val och valrörelser. Och konstigt vore det väl annars: Det är vid de regelbundet återkommande valen som demokratin i betydelsen folkstyre och folkviljans förverkligande skall materialiseras genom tillbakablickande ansvarsutkrävande och framåtblickande mandatgivande från väljarna.140 Men precis som i många andra sammanhang finns det också någonting mindre flärdfullt och betydligt mindre uppmärksammat som skulle kunna kallas för den representativa demokratins vardag, eller kort och gott mellanvalsdemokrati. ägnar sig de valda representanterna i huvudsak åt parlamentariskt arbete och politiskt beslutsfattande medan medborgarna har fullt upp med andra samhällsnyttiga aktiviteter. Men det finns, som sagt, relationer mellan medborgare och representanter även 140 Om valsystem, se till exempel Grofman & Lijphart, red, 2002; Lijphart 1999; 2000; , red, 2000; Shugart & Wattenberg, red, 2001. Om valkampanjer, se t. ex. , red, 1992; 1990; Kavanagh 1995; , red, 1996. MELLANVALSDEMOKRATI 2005/06:RS3 mellan valen, och det är den typen av vardagsrelationer som vi i det här kapitlet vill försöka fånga in med begreppet mellanvalsdemokrati. Kapitlet innehåller tre avsnitt ett begreppsutvecklande, ett empiriskt och ett framåtblickande och normativt. I det första avsnittet funderar vi över vad som rimligen skall ingå i begreppet mellanvalsdemokrati och vilka preciseringar och distinktioner som kan hjälpa oss på vägen fram mot en fruktbar empirisk studie. I avsnitt två tar vi steget ut i verkligheten och försöker säga någonting om reellt existerande mellanvalsdemokratier med fokus på och den svenska . Kapitlet avslutas med några förslag och en dos önsketänkande kring vilken typ av empirisk forskning som skulle behövas för att genomföra en mer grundläggande kartläggning av fenomenet mellanvalsdemokrati. Mellanvalsdemokrati definieras här som kontakter och informationsöverföring mellan medborgare och representanter som innebär att medborgarna eller grupper av medborgare har möjlighet att påverka politiken på andra sätt än genom att rösta fram politiska representanter i val. Ett rimligt antagande är att det stora flertalet av dessa kontakter äger rum och inte under de intensiva valrörelseveckorna dels därför att en valrörelse normalt omspänner medan en mellanvalsperiod sträcker sig , men dels, och framförallt, därför att en valrörelse i allt väsentligt handlar om kontakter och informationsöverföring mellan presumtiva representanter och medborgare som syftar till medborgerligt inflytande över politiken genom just val av representanter. Distinktionen mellan valdemokrati och mellanvalsdemokrati görs med andra ord inte utifrån tidsaspekten (valrörelse kontra mellanvalsperiod) utan utifrån syftet med kontakterna (val av representanter kontra andra typer av inflytande och påverkansförsök).141 Begreppet mellanvalsdemokrati kan ges ytterligare precision om vi tänker oss en dimension eller skala som går från en valdemokrati helt utan mellanvalskontakter till en fullständig mellanvalsdemokrati. (1942/1992) välkända konkurrensdemokrati, där den enda kontakten mellan medborgare och representanter består i att väljarna i val utkräver ansvar för den förda politiken, är ett exempel på ett politiskt system helt utan mellanvalsdemokrati. Ett annat exempel på en renodlad valdemokrati är ett system helt utan mellanvalskontakter men som istället för ansvarsutkrävande i efterhand bygger på framåtblickande röstning och mandatgivande (se till 141 Den minnesgode läsaren drar sig kanske till minnes att vi i boken (, red, 2003:16) använder en vidare definition av begreppet valdemokrati som inkluderar vissa typer av kommunikation mellan medborgare och representanter även mellan valen. I det här sammanhanget använder vi en snäv definition där begreppet valdemokrati endast omfattar sådana kontakter som handlar om medborgerligt politiskt inflytande genom framröstande av politiska representanter i val. 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI exempel Manin 1999). Valdemokratins motsats skulle då vara en direktdemokrati utan representanter där alla politiska beslut fattas i folkomröstningar, alternativt ett system med representanter som lottats fram och som har bundna, imperativa mandat som medborgarna när som helst kan återkalla.142 Det som intresserar oss i det här kapitlet är dock inte avsaknad av mellanvalsdemokrati, som i en val- eller konkurrensdemokrati, eller en fullständig direktdemokrati där medborgarna har total kontroll över beslutsfattandet. Istället tänker vi uppehålla oss vid de blandformer som innehåller både medborgerligt inflytande genom val av representanter och medborgerligt inflytande genom andra former av kontakter och påverkan. För att komma vidare i diskussionen om hur dessa blandformer kan se ut och fungera mellan valen behöver vi närma oss svaret på åtminstone följande fem frågor: 1) Mellanvalsdemokrati ovanifrån eller underifrån? 2) Vem har kontakt med vem? 3) Kontakter före eller efter beslut? 4) Direkta eller indirekta kontakter? 5) Vad handlar kontakterna om? Mellanvalsdemokrati ovanifrån eller underifrån? Mellanvalsdemokratin kan betraktas både ovanifrån och underifrån. I ett ovanifrånperspektiv handlar mellanvalsdemokrati om hur representanterna tänker och agerar när det gäller information och påtryckningar från medborgare, medan mellanvalsdemokrati i ett underifrånperspektiv fokuserar på medborgerligt deltagande med syfte att påverka politiken. Eftersom mellanvalsdemokrati handlar om kontakter och informationsöverföring mellan medborgare och representanter är det i stor utsträckning samma relationer och fenomen som står i fokus oavsett perspektiv. Men begreppet mellanvalsdemokrati, som det här definieras, är inte helt symmetriskt eftersom det även inkluderar kontaktförsök och informationsinhämtning som inte når fram till eller uppmärksammas av motparten; med det förstnämnda åsyftas medborgerliga påverkansförsök som inte når fram till berörda representanter, medan politiska representanters informationsinhämtning om medborgaropinioner via opinionsundersökningar är ett exempel på det sistnämnda. En empirisk studie med anspråk på en någotsånär fullgod kartläggning av hur en mellanvalsdemokrati fungerar gör därför klokt i att studera fenomenet både ovanifrån och underifrån. I vår empiriska redovisning har vi dock avgränsat oss till en studie ovanifrån och med fokus på riksdagsledamöter. Vem har kontakt med vem? Så här långt har vi talat om mellanvalsdemokrati i termer av kontakter och informationsöverföring mellan medborgare och representanter i obestämd form. Men för att precisera begreppet mellanvalsdemokrati ytterligare behö- 142 Den franske statsvetaren betraktar, med hänvisning till , ett politiskt system med imperativa och återkallningsbara mandat som direktdemokratiskt och inte som representativt (Manin 1997/2002:180-1). MELLANVALSDEMOKRATI 2005/06:RS3 ver vi även säga någonting om vilka medborgare som kommer i kontakt med och försöker påverka vilka representanter och vilka representanter som kommer i kontakt med och eventuellt inhämtar information från och låter sig påverkas av vilka medborgare. När det gäller medborgarnas försök att påverka politikens utformning mellan valen handlar det om olika former av medborgerligt politiskt deltagande som till exempel partiaktiviteter, namninsamlingar, uppvaktningar, aktioner och demonstrationer. Vi är med andra ord inne på den politiska deltagandeforskningens domäner och vi hänvisar här i första hand till antologin mekanismer (2006) och där omnämnd litteratur. Det vi här kan skicka med som en fråga till den politiska deltagandeforskningen är i vilken utsträckning som den typen av studier brukar problematisera påverkansförsökens adressat: I en flernivådemokrati med differentierad och otydlig ansvarsfördelning kan det vara relevant att studera sådant som i vilken utsträckning medborgarna känner till vem som fattar de politiska beslut som påverkansförsöken avser, huruvida påverkansförsöken tydligt riktas mot just dessa beslutsfattare och i vilken utsträckning påverkansförsöken upplevs nå fram, och faktiskt också når fram, till rätt adressat. När det gäller frågan om de förtroendevaldas kontakter, informationsinhämtning och öppenhet för påverkan mellan valen har vi valt att hantera den som två olika frågor: dels frågan om vilka medborgare som representanterna faktiskt kommer i kontakt och samtalar med, dels frågan om vilka medborgare som representanterna anser att de i första hand bör hålla kontakt och samtala med . Svaret på den första frågan erhålls genom en kartläggning av kontaktmönstret mellan väljare och valda . Svaret på den andra frågan säger förhoppningsvis någonting om dessa kontakters eventuella effekter, om vi utgår från att representanterna främst låter sig påverkas av de medborgare som de anser att man bör hålla kontakt och samtala med mellan valen. Vilka medborgargrupper det här handlar om kan hållas öppet för empirisk prövning, men inkluderar rimligen sådant som de egna partimedlemmarna, medborgarna i den egna valkretsen, olika former av missnöjesyttringar och särintressen samt, naturligtvis, olika uttryck för hela folkets vilja. Kontakter före eller efter beslut? De olika aktiviteterna i en mellanvalsdemokrati kan också preciseras med avseende på när i beslutsprocessen kontakterna och informationsöverföringen mellan medborgare och representanter äger rum. När det gäller mellanvalsdemokrati i ett underifrånperspektiv tänker vi nog i första hand på medborgare som genom olika former av opinionsbildning kontakter, demonstrationer, insändare med mera försöker påverka beslutsfattarna inför ett politiskt avgörande. Men så enkelt är det naturligtvis inte, eftersom medborgerligt politiskt deltagande även tar sig uttryck i olika former av protester mot redan fattade beslut. En av slutsatserna om det politiska deltagandet som drogs i den avslutade danska maktutredningen var att det har skett en förändring i 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI just den riktningen det vill säga från handlingar som riktar sig mot de politiska besluten, till handlingar som riktar sig mot deras praktiska genomförande (Togeby m.fl. 2003:66). Samma precisering med avseende på tidpunkt i beslutsprocessen kan göras när det gäller kontakter och informationsinhämtning som initieras av de politiska representanterna. Om kontakterna tas efter ett beslut handlar det uppenbarligen inte om informationsinhämtning eller om att ta intryck och låta sig påverkas utan enbart om att informera medborgarna om vilket beslut som har fattats. Om kontakterna däremot sker före beslut är det rimligt att tänka sig att ju tidigare i processen som kontakterna tas, desto mer sannolikt borde det vara att medborgarnas information och önskemål kommer att finnas med på bordet när beslutet väl skall fattas. Direkta eller indirekta kontakter? En annan relevant distinktion när det gäller att kartlägga de olika aktiviteterna i en mellanvalsdemokrati är den mellan direkta och indirekta kontakter mellan medborgare och representanter. Handlar det om personliga möten och samtal eller handlar det framförallt om mediebilder och opinionsmätningar?