frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — fick han däremot ett muntligt besked om att pengarna hade omhändertagits. Då fick han också veta att pengarna skulle sättas in på ett konto som han inte kunde kontrollera och att de skulle betalas ut till honom först i samband med frigivningen. Hans begäran om att pengarna skulle föras över till hans disponibla anstaltskonto för egna medel avslogs av anstalten. hantering av pengarna innebär att han inte har någon möjlighet att kontrollera om han tillgodoräknas ränta på det omhändertagna beloppet. Under förutsättning att en intagen har pengar på kontot för egna medel, betalar ut hela maxbeloppet vid löneutbetalningen som sker . Maxbeloppet betalas ut även till intagna som har pengar kvar . Det får till följd att dessa personer innehar kontanter med ett högre belopp än vad som är tillåtet. Anmälan remitterades till , som genom kriminalvårdschefen anförde följande. utvisiterades utöver tillåtet belopp ur H.S:s bostadsrum. Detta gjordes av två vårdare på bostadspaviljongen i samband med en daglig rutinvisitation. Enligt paviljongsrutinerna skall skriftlig information lämnas på bostadsrummet om vad som utvisiterats och vilka tjänstemän som utfört visitationen och gjort åtgärden. I H.S:s fall gjordes inte detta. Orsaken till detta har varit svår att utreda i efter- hand. Sannolikt rör det sig om missförstånd mellan vårdarna om vem som skulle skriva meddelandet. Sedan pengarna utvisiterats, skulle rap- port ha skrivits och förhör hållits. Även detta missades. I stället leverera- des de utvisiterade pengarna till anstaltens ekonomiavdelning, där de skrevs in på H.S:s konto för egna medel. Således har de utvisiterade aldrig tagits i beslag av anstalten. Av H.S:s skrivelse framgår att han informerats om att de beslagtagna pengarna skulle sättas in på ett konto, som han inte skulle ha kontroll över samt att hans begäran om att få överföra pengarna till kontot för disponibla medel avslogs av anstalten. Av 63 § lagen om kriminalvård i anstalt (KvaL) framgår: Pengar, som påträffas hos eller ankommer till en intagen i strid med vad som är särskilt föreskrivet om 2 004 /0 5:JO1 intagnas rätt att inneha pengar, skall omhändertas, om det inte är uppen- bart oskäligt. Omhändertagna pengar skall genom den lokala kriminal- vårdsmyndighetens försorg göras räntebärande men får inte disponeras av den intagne förrän vid anstaltstidens slut, om det inte finns särskilda skäl. Anstalten har således lagstöd för att beslagta pengar. Någon ansökan om att få de överförda till kontot dis- ponibla medel finns ej registrerad i H.S:s behandlingsjournal och såle- des finns ej heller beslut om detta. H.S. kritiserar vidare man betalar ut maxbelopp vid löneutbetalningen, vilket kan leda till för stort kontantinnehav. För att undvika detta har intagna möjlighet att skriftligt begära hos ekonomi- avdelningen att få ut mindre än maxbelopp vid löneutbetalning. Ett stort antal intagna på denna anstalt utnyttjar ständigt denna möjlighet. H.S. ställer slutligen frågan om anstalten sätter in beslagtagna pengar på ett konto och själv tillgodogör sig räntan. Beträffande hanteringen av beslagtagna pengar kan vi uppge följande. öppnade anstalten ett bankkonto i den intagnes namn och satte in beslagtagna pengar på detta. Räntan tillföll givetvis den intagne. Därefter uppstod problem i denna hantering, då det enligt vår ekonomiavdelning dels inte längre gick att öppna bankkonto för en annan person, dels även var omöjligt att hålla ett motbokslöst konto spärrat så att inte t.ex. den intagne vid permission kunde ta ut pengar från det. Detta ledde till att anstalten inte för dagen kan leva upp till kravet på att de beslagtagna pengarna skall göras ränte- bärande, även om man arbetar med en lösning. Rutinen i avvaktan på det- ta är att de beslagtagna pengarna förvaras på ekonomiavdelningen i ett kassaskåp. Ifall pengar beslagtagits från en intagen, har denne på sin kon- toställning en uppgift om hur stor den beslagtagna summan är. Eftersom pengarna förvaras i ett kassaskåp, genererar de givetvis inte heller någon ränta för anstalten. Med anledning av dagens mycket låga ränteläge inne- bär det nuvarande, tillfälliga hanteringssättet en ytterst låg ekonomisk förlust för den intagne (de beslagtagna summorna är oftast låga), men dock en förlust. Sammanfattningsvis kan sägas att anstalten brustit i att lämna skriftlig information till H.S. om beslaget, vilket vi beklagar. Att han dock känt till beslaget, framgår av hans egen skrivelse. På grund av förbiseende från anstaltens sida skrevs ingen rapport om det in- träffade och pengarna blev inte beslagtagna utan sattes in på H.S:s konto för egna medel, från vilket en summa betalas ut i kontanter i samband med lön, ifall den intagne inte uppnår maxbelopp. H.S. har därför inte på något sätt i övrigt blivit lidande av hanteringen. H.S. bereddes tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av. I beslut anförde JO följande. Enligt 63 § femte stycket lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) skall pengar, som påträffas hos eller ankommer till en intagen i strid med vad som är särskilt föreskrivet om intagnas rätt att inneha pengar, omhändertas, om det inte är uppenbart oskäligt. Omhändertagna pengar skall genom den lokala försorg göras räntebärande men får inte disponeras av den intagne förrän vid anstaltsvistelsens slut, om det inte finns särskilda skäl. Bestämmelsen kompletteras av 52 § i anstaltsföreskrifter (KVVFS 1998:8). Av föreskrifterna framgår att en intagen 2 004 /0 5:JO1 i sluten anstalt inte utan medgivande får inneha så mycket pengar att beloppet överstiger av gällande basbelopp. Enligt 39 b § förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt skall egendom som tas om hand i samband med bl.a. kroppsvisitation, kroppsbe- siktning eller annan undersökning förtecknas. Förteckningen skall skrivas under av den intagne och den som har verkställt omhändertagandet. Vägrar den intagne att skriva under skall om det är möjligt ytterligare en tjänsteman skriva under förteckningen. Åtgärden att omhänderta pengar hos en intagen måste anses gå den intagne emot. Efter utredning borde ha meddelat ett for- mellt beslut om omhändertagandet. Vidare borde myndigheten, i direkt sam- band med åtgärden, ha upprättat en sådan förteckning som avses i 39 b § förordningen om kriminalvård i anstalt. För sin underlåtenhet i nu aktuella avseenden kan myndigheten inte undgå kritik. När det gäller hanteringen av de omhändertagna pengarna har kriminal- vårdsmyndigheten förklarat att det inte är möjligt att, på det sätt som före- skrivs i 63 § femte stycket KvaL, göra pengarna räntebärande. Det beror en- ligt myndigheten på att det dels inte går att öppna bankkonto för en annan person, dels är omöjligt att hålla ett motbokslöst konto spärrat. Jag har i ett annat ärende (dnr 3701-2003), som rör hanteringen av omhändertagna pengar, fått veta att detta är ett problem som gäller generellt inom kriminalvården och att överväger vilka åtgärder som bör vidtas för att få till stånd en författningsenlig tillämpning av den aktuella bestämmelsen. Mot denna bakgrund anser jag inte att det finns anledning att rikta någon kritik mot för myndighetens hantering av de omhändertagna pengarna. har redogjort för sina rutiner när det gäller de veckovisa utbetalningarna till de intagna. Det som H.S. har anfört i den delen föranleder inte någon kommentar från min sida. Kroppsbesiktning av en intagen (Dnr 1351-2002) klagade på att han, som var intagen i kriminalvårdsanstalten , efter en permission blev utsatt för kroppsbesiktning. Han anförde bl.a. följan- de. Han frågade om det inte fanns någon läkare som kunde utföra kroppsbe- siktningen så att han slapp lämna avföringsprov, men fick till svar att han var tvungen att lämna två sådana prov och att han dessutom måste äta majs. Han blev lämnad i ett rum med endast en och en kudde. Eftersom man hade glömt att sätta på värmen frös han, men fick trots det inte någon filt. Först efter flera påstötningar fick han en tröja. 2 004 /0 5:JO1 Anmälan remitterades till för utredning och yttrande. anförde i remissvaret, genom till- förordnade kriminalvårdschefen , följande. KvaL 52 b § får en intagen kroppsbesiktigas när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på honom. Beslut om kroppsbesiktning får endast fattas av sådan tjänsteman i chefsbefattning som delegerats beslutsrätten av kriminalvårdschefen. Kroppsbesiktning utföres sällan på anstalten , en till två gång- er , då det är mycket personalkrävande och därmed kostsamt. Kroppsbesiktning genomförs när man har anledning misstänka att den in- tagne har otillåtna föremål i sig och inte slumpmässigt. Kriminalvårdsver- ket genomför en offensiv mot narkotika på uppdrag av regeringen, och där är kroppsbesiktning ett verksamt instrument för att förhindra att narkotika kommer in på fängelserna. Kroppsbesiktning genomförs på så sätt att den intagne vistas i ett OBS-rum utrustat med och kudde. Han är klädd i en overall med blixtlås i ryggen och kardborrband i ärmar och byxben. Han får äta majs som bryts ned sakta av kroppen. Vid toalettbesök används en toalett där avföringen hamnar i en plastpåse för att innehållet skall kunna analyse- ras. När den intagne lämnat normal mängd avföring och den innehåller majs räknar man med att eventuella främmande föremål har passerat mag- och tarmsystemet. Om man misstänker att den intagne stoppat upp främmande föremål i tarmen kan behörig personal genomföra en så kallad rektoscopi varvid man med ett instrument kan se om det finns främmande föremål i tarmen. Kroppsbesiktning är ett djupt ingrepp i den personliga integriteten och måste därför genomföras med stor hänsyn till den person som berörs och med stor taktkänsla. återvände till anstalten efter att ha varit på permission från . Kriminalvårdsinspektör , som har kriminalvårdschefens delegation att besluta om kroppsbesiktning, fattade ett sådant beslut. Det exakta skälet till beslutet har inte gått att utreda då är på en längre tids tjänstle- dighet. Som ovan nämnts används kroppsbesiktning då man har starka skäl att misstänka att den intagne bär otillåtna föremål. KvaL 20 § 5 i avskildhet genom beslut av kri- minalvårdsinspektör . OBS-cellen ligger i anstaltsbygg- naden och omfattas även den av anstaltens centralvärme. Personalen hade uppenbarligen förståelse för att J.H. frös, då man emot gällande regler gav honom en tröja. Även om temperaturen är densamma i OBS-cellen som i övriga bostadsrum kan man säkert uppleva det som kallt då man inte får använda filt. Vad gäller avföringen tömde J.H. tarmen en gång. Som ovan nämnts skall tarmen tömmas två gånger för att man skall kunna anse att främ- mande föremål skall ha passerat mag- och tarmsystemet. Vid senare till- fällen presterade J.H. bara små mängder avföring varför man beslöt att fortsätta sekundbevakningen. För att underlätta för J.H. kallade man in en för ändamålet utbildad personal från anstalten Kumla. Han utförde en rektoscopiundersökning och J.H:s avskildhet avbröts av an- staltens säkerhetsansvarige, som vid tillfället hade beredskap. Varje intagen som skrivs in på anstalten genomgår tre da- gars introduktion. Syftet är att den intagne skall få fullständig informa- tion om hur verkställigheten skall genomföras. 2 004 /0 5:JO1 bland annat informera om vilka lagar och författningar som styr verk- samheten i ett fängelse. Den intagne har också tillgång till de dokument som omnämns i anstaltsföreskrifterna, KVVFS 1998:8, 17 §. Se även 18 §. är dömd vid fyra tillfällen, första gången till skyddstillsyn för narkotikabrott. Den senaste gången dömdes han till fängelse och och förverkad villkorligt med- given frigivning och placerades på anstalten motivationsav- delning för att planera för en behandlingshemsvistelse. har haft sju skötta normalpermissioner, varav tre efter kroppsbesiktningen och se- kundbevakningen. Den genomförda utredningen visar att anstalten genomfört kroppsbe- siktningen i enlighet med de bestämmelser som följer av KvaL. Besluten är fattade av behöriga tjänstemän och är dokumenterade. Att bli föremål för kroppsbesiktning och sekundbevakning är en ex- trem situation och pressande för både den intagne och personal. Risken för att misstolka situationer och att överreagera är därför stor. Personalen har agerat på ett professionellt sätt så att sekundbevakningen genomförts utan våldsinslag. bereddes tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av. I beslut anförde JO följande. Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingade kropps- liga ingrepp (2 kap. 6 § regeringsformen). Detta skydd avser bl.a. kroppsbe- siktning. Begränsningar av skyddet får endast ske genom lag (2 kap. 12 § regerings- formen). För kriminalvårdens del finns bestämmelser om kroppsbesiktning i bl.a. lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Med kroppsbesiktning avses enligt 28 kap. 12 § andra stycket rättegångs- balken undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov. Enligt 52 b § första stycket KvaL får en intagen kroppsbesiktigas när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på honom. Av andra stycket följer att kroppsbesiktning, om det behövs, även får göras bl.a. när en intagen återkommer till anstalten efter en permission. Enligt 52 c § KvaL får kroppsbesiktning inte göras mera ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som omständigheterna med- ger skall iakttas. För att verkställa ett beslut om kroppsbesiktning får en intagen hållas av- skild från andra intagna om det är nödvändigt (20 § första stycket 5 KvaL). Det finns inte lagstöd för att i samband med en kroppsbesiktning tvinga en intagen att vare sig inta viss medicin eller föda av visst slag för att underlätta åtgärden eller för att förkorta den tid som den intagne måste vistas i avskild- het. Det finns emellertid inte något som hindrar att en intagen erbjuds detta. Om det görs, är det synnerligen viktigt att han inte ges uppfattningen att han är tvungen att anta erbjudandet, vars syfte självklart måste göras helt tydligt för den intagne. Det finns nämligen en uppenbar risk för att en intagen i en sådan situation och med hänsyn till det utsatta läge som han befinner sig i kan 2 004 /0 5:JO1 komma att känna sig tvingad och att frivilligheten därför blir illusorisk. Det finns anledning att särskilt framhålla att det är svårt för den tjänsteman som lämnar erbjudandet att avgöra om den intagne verkligen handlar fullt frivilligt (jfr JO 2003/04 s. 81, se även SOU 1995:47 s. 150, 337) Vad som har framkommit i ärendet utgör inte skäl för några ytterligare ut- talanden från min sida. Kameraövervakning av en intagen (Dnr 2286-2002) klagade på att hon, då hon var placerad i en cell på observationsavdel- ningen i kriminalvårdsanstalten , övervakades med TV-kamera 24 tim- mar . Hon uttryckte även sitt missnöje med sjukvården i anstalten. anmodades att yttra sig om kameraöver- vakningen i observationsrummet. I remissvaret anförde myndigheten genom tillförordnade kriminalvårdschefen följande. Anstalten har totalt fem observationsrum. I tre av dessa rum är kameraövervakning installerad. Det finns ingen inspelningsfunktion, ej heller ljud är installerat till övervakningsfunktionen. Övervakningen är kopplad till en monitor i centralvakten. Personalen i centralvakten sköter även bevakning av andra delar av anstalten via denna monitor. Monitorn är sektionerad i fyra delar och visar därmed fyra olika bevak- ningsområden i anstalten. Personalen kan, vid särskilda behov, inrikta sig på en bild vilket innebär att endast denna bild syns i monitorn. Detta sker dock endast då personal anser det vara behov av en extra kontroll över si- tuationen. Personalen i centralvakten kan även samtala med intagna som är placerade i observationsrum. Detta sker då genom att intagen påkallar centralvaktens uppmärksamhet genom en särskild radioanläggning. Om behov finns för direktkontakt med personal, tillkallar centralvakten för- stärkning från övriga avdelningar. Centralvakten tillkallar även personal om något särskilt uppmärksammas via monitorn. Permanent personal finns ej på observationsavdelningen. Kameraövervakningen installerades 1999 på grund av minskade per- sonalresurser samt problematiska intagna. Kontakt togs med förre region- juristen, , innan kamera installerades. Han ansåg det inte finnas något juridiskt hinder eftersom inspelningsfunktion ej var aktuell. Kameraövervakningen är inte en ersättning för personal i de fall det anses finnas behov av punktbevakning. Sådan bevakning hanteras på gängse sätt. Kameraövervakningen är dock en resurs i det fall intagen i observationsrummet på annat sätt är orolig, vilket är vanligt. Övervak- ningen är i dessa fall en extra trygghet och skydd för intagens egen sä- kerhet under avskildhetsplaceringen. Kameraövervakningen är dessutom ett extra skydd för personal som skall öppna för den intagne. 2 004 /0 5:JO1 Med hänsyn till ovanstående måste fördelarna med kameraövervak- ningen klart uppväga de nackdelar som den intagne kan anse föreligga. Installationen har gjorts för att stärka tryggheten för oroliga intagna. Även personal har dock genom installationen fått ett bättre skydd, och därigenom kan kontakten mellan intagen och tjänsteman i den speciella situationen vara mer avslappnad. Kameraövervakning har medfört positi- va förändringar både för intagna och personal. Med hänsyn till ovanstående bedöms kameraövervakningen ej vara en olämplig åtgärd. Ärendet remitterades därefter till , som genom överdi- rektören anförde följande. Sådan kameraövervakning som är aktuell i detta ärende regleras av lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning (i det följande benämnt la- gen). I lagen finns bl.a. bestämmelser om när det krävs till- stånd för allmän kameraövervakning. Kameraövervakningen i detta fall är inte av sådan art som kräver sådant tillstånd. Några regler om att kameraövervakningen förutsätter något slags god- kännande från den eller de som är föremål för övervakningen finns inte i lagen. Det som J.H. anför om detta i sin anmälan till JO saknar därför re- levans. Av 1 § i lagen framgår att allmän kameraövervakning skall ske med tillbörlig hänsyn till enskildas personliga integritet. har i sitt yttrande till JO beskrivit hur kameraövervakningen sker och redovisat orsakerna till varför man beslutat att införa sådan övervakning. kan inte finna annat än att intresset av kameraövervakning i de av kriminalvårds- myndigheten angivna situationerna väger tyngre än hänsynen till den in- tagnes redan genom själva frihetsberövandet beskurna integritet. Krimi- nalvårdsstyrelsen delar således den bedömning kriminalvårdsmyndighe- ten gjort. gavs tillfälle att yttra sig över remissvaren men hördes inte av. I beslut anförde JO följande. Som och har anfört är den aktuella kameraövervakningen inte av det slaget att det krävs tillstånd enligt lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning. Någon anmälan enligt nämnda lag krävs inte heller. Jag delar uppfattning att intresset av kameraövervakningen i de situationer som kriminalvårdsmyn- digheten har pekat på väger tyngre än hänsynen till den intagnes integritet. För att kameraövervakningen skall kunna godtas måste dock monitorn vara placerad på ett sådant sätt att bilder från den plats som observeras inte kan ses av vem som helst. Att kunna se en intagen genom en TV-monitor är att jäm- ställa med att passera en lokal där intagna vistas eller genom en lokal där intagna kan observeras. (Jfr JO beslut , dnr 2503-1991.) Användningen av kameraövervakning kan alltså komma i kon- flikt med reglerna om intagnas rätt till anonymitet (84 § Kriminalvårdsstyrel- sens anstaltsföreskrifter, KVVFS 1998:8). I detta fall som gäller övervakning av intagna i en observationscell måste man ställa ännu högre krav på placeringen av monitorn. 2 004 /0 5:JO1 givetvis inte under några förhållanden kunna se bilder från observationscellen och det skall inte heller andra anställda än de som har till uppgift att sköta övervakningen. Jag förutsätter också att myndigheten på ett verksamt sätt upplyser den som vistas i observationscellen om kameraövervakningen. Vad som framkommit i ärendet i den här delen utgör inte grund för kritik eller någon annan åtgärd från min sida. Trots detta vill jag framhålla vikten av att de tjänstemän som övervakar observationsceller med kameror är medvetna om att övervakningen skall ske med tillbörlig hänsyn till de enskildas integritet. Eftersom medicinska frågor inte lämpar sig för JO:s prövning, uttalar jag mig inte om de ställningstaganden som kan ha gjorts i anstalten i fråga om J.H:s behov av sjukvård. Handläggningen av disciplinärenden och av en begäran från en intagen om ett registerutdrag m.m. (Dnr 3406-2002) M.A., som var placerad i kriminalvårdsanstalten , rapporterades vid sammanlagt fyra tillfällen den 23, 24 och för olämpligt uppträ- dande mot personalen. upprättades vid anstalten ett s.k. differentieringsdokument om ändrad anstaltsplacering för M.A. I dokumentet angavs att anledningen till ny placering var att det hade inkommit ett flertal rapporter om M.A:s nedvärderande sätt mot personalen och att personalen hade känt sig hotad. beslu- tade , på begäran av , om ändrad placering för M.A. I enlighet med beslutet förflyttades M.A. från anstalten till anstalten . framförde i en skrivelse, som kom in till JO , klagomål mot anstalten och kriminalvårdsinspektören vid anstalten och anförde bl.a. följande. Han har inte delgivits rapporterna om olämpligt uppträdande. Förhör har inte hållits med anledning av dem. Han fick kännedom om rapporterna när han efter förflyttningen till anstalten Norr- tälje fick läsa differentieringsdokumentet. Differentieringsdokumentet hade tidigare inte delgivits honom. anförde i en kompletterande skrivelse att han begärde att få ett KLAS-utdrag (utdrag ur kriminalvårdens klientadmi- nistrativa system, min anmärkning) och att det av det utdrag daterat som han fick av inte framgick att det hade inkom- mit rapporter om honom. begärde slutligen att JO skulle ålägga krimi- nalvården att stryka över uppgifterna rörande rapporterna i hans behandlings- journal. 2 004 /0 5:JO1 M.A:s behandlingsjournal lånades in och granskades. Anmälan remitterades därefter till för yttrande, särskilt i fråga om den omständigheten att ärendena angående rapporterna inte föreföll att ha avslutats vid tiden för anmälan. I remissvaret anförde kriminalvårdschefen att ärendena rörande de fyra rapporterna inte var avslutade för M.A:s anmä- lan, att myndigheten har beslutat att rapporterna inte skall föranleda någon åtgärd och att rapporterna inte har handlagts i enlighet med bestämmelserna i 51 § lagen om kriminalvård i anstalt. I ett till remissva- ret fogat yttrande anförde bl.a. att rapporterna inte kunde delges M.A., eftersom personalen som skrivit dem upplevde M.A. som så obehaglig att de inte hade klarat av att arbeta kvar på avdelningen om han fått kännedom om dem. I ett förnyat remissvar med anledning av M.A:s komplettering anförde myndigheten, genom , att det framkommit att , innan hon till M.A. överlämnade ett utdrag ur per , tog bort de sista sidorna där de aktuella rapporterna var dokumenterade, att det inte hade fattats något beslut om sekretess rörande rapporterna och att myndigheten kommer att se över rutinerna för att undvika att denna formellt felaktiga handläggning upprepas. yttrade sig över remissvaren. I beslut anförde JO följande. Frågor om disciplinär påföljd för en intagen, som i väsentlig grad har brutit mot vad som gäller för verkställigheten, skall enligt 51 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) handläggas skyndsamt. Vidare gäller att förhör med den intagne skall hållas innan beslut meddelas.