frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Innan beslut om häktning kan fattas, skall frågan tas upp vid en förhandling. Av redogörelse framgår att han själv avsett att aktualisera samtliga alternativ för målets fortsatta handläggning enligt 46 kap. 15 § (RB), således även häktning. Uppenbarligen har det inte uppfattats så av parterna. Inte heller i protokollet från förhandlingen finns frågan om häktning nämnd. Därmed brister de formella förutsättningarna för att fatta ett beslut om häktning. Tingsrätten kan inte undgå kritik för att beslut ändå fattades. Av 46 kap. 15 § (RB) följer att om den tilltalade uteblir från ett rättegångstillfälle för huvudförhandling eller om han eller hon inställer sig genom ombud trots föreläggande om personlig inställelse skall rätten i första hand pröva om målet kan avgöras ändå. Om det inte är möjligt att avgöra målet skall rätten besluta att den tilltalade skall 1) kallas på nytt vid vite, 2) hämtas till rätten antingen eller till en senare dag, eller 3) häktas, om det finns förutsättningar för det. Av 24 kap. 17 § första stycket RB framgår att frågan om häktning av den som inte är anhållen får tas upp på yrkande av åklagaren. Efter åtalet får rätten även självmant (ex officio) ta upp frågan. Enligt andra stycket i samma lagrum skall det hållas häktningsförhandling när en sådan fråga väckts och vid den förhandlingen gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 24 kap. 1416§§ RB. Enligt 24 kap. 14 § andra stycket RB skall den anhållne och hans försvarare få tillfälle att yttra sig i häktningsfrågan. Om huvudförhandling pågår när häktningsfrågan aktualiseras anses häktningsförhandlingen ingå i denna (se Fitger, , del 2, s. 24:53). var tilltalad i ett brottmål vid tingsrätten. skulle huvudförhandling hållas i målet. Med anledning av att B.Z. inte inställde sig personligen till förhandlingen utan endast genom sin offentlige försvarare beslutade tingsrätten att ställa in förhandlingen. Tingsrätten beslutade , utan yrkande från åklagaren, att häkta B.Z. i hennes utevaro. överklagat tingsrättens häktningsbeslut upphävde beslutet. Det hade då ännu inte verkställts. Som framgått ovan är det möjligt för rätten att ex officio ta upp frågan om häktning sedan åtal väckts. Häktningsfrågan skall då enligt 24 kap. 14 och 17§§ RB prövas vid en förhandling vid vilken den tilltalade och dennes försvarare skall få tillfälle att yttra sig. Det ligger dessutom i sakens natur att även åklagaren skall vara närvarande vid en sådan förhandling (jfr prop. 1998/99:65 s. 19) och självfallet även ges möjlighet att yttra sig. har i bl.a. rättsfallen NJA 1990 s. 542 och NJA 1992 s.499 slagit fast att det är en viktig rättssäkerhetsgaranti för den enskilde att häktning inte äger rum utan att denne har fått möjlighet att framföra sina synpunkter vid en förhandling. Undantag måste dock givetvis göras för sådana fall där han eller hon avvikit eller på annat sätt håller sig undan (se Fitger, , del 2, s. 24:53). I det aktuella fallet föregicks häktningsbeslutet av en förhandling vid vilken B.Z. var närvarande endast genom sin offentlige försvarare. Såsom har anfört i remissvaret var det naturligtvis i den föreliggande situationen i och för sig möjligt för rätten att besluta om häktning av B.Z. utan att hon hade hörts personligen i frågan. För att det undantagslösa kravet på att häktningsfrågan prövas vid en förhandling skulle kunna anses uppfyllt hade emellertid krävts att i första hand den närvarande försvararen men även åklagaren givits möjlighet att yttra sig i frågan. minnesbild är att han frågade åklagaren och försvararen om deras synpunkter på målets fortsatta handläggning och att han avsett att därigenom ge parterna möjlighet att yttra sig över samtliga alternativ som ges i 46 kap. 15 § RB, således även häktning. Han har vidare konstaterat att det är möjligt att försvararen uppfattade saken så att denne inte skulle yttra sig över annat än den av åklagaren väckta frågan om hämtning. Mot bakgrund av vad som tagits upp i protokollet samt vad såväl B.L. som anfört kan försvararens yttrande enligt protokollet att han överlämnar frågan till rättens prövning inte förstås på annat sätt än att det avsåg åklagarens yrkande om hämtning. Häktning är en för den enskilde betydligt mer ingripande åtgärd än de som annars enligt 46 kap. 15 § RB står rätten till buds. Därför är ett sådant frihetsberövande också omgärdat av särskilda regler till den enskildes skydd. Det fordras givetvis att rätten, om den överväger att ex officio besluta om häktning, tydligt klargör detta så att försvararen och åklagaren liksom den tilltalade om denne också inställt sig vid den förhandling som skall föregå ett sådant beslut ges tillfälle att yttra sig. Det får inte förekomma att en domare avstår från att väcka frågan därför att han t.ex. gör bedömningen att försvararen inte kan tillföra något i sak. Även om må ha avsett att väcka frågan om häktning vid förhandlingen så visar utredningen att han inte tog upp frågan på ett sådant sätt att åklagaren och försvararen rimligen kunde inse att frågan väcktes och att de gavs tillfälle att framföra synpunkter. Det fanns därför inte förutsättningar för tingsrätten att besluta om häktning på det sätt som skedde. förtjänar allvarlig kritik för sin handläggning av häktningsfrågan och det är med viss tvekan som jag har beslutat att inte gå vidare i saken. Ett åtal mot en f.d. polismästare för polisinsatserna vid Hvitfeldtska gymnasiet i har ogillats tillämpning av 23 § polislagen (1984:387) m.m. (Dnr 913-2002) inledde överåklagaren vid i förundersökning om tjänstefel rörande i ingripande på Hvitfeldtska gymnasiet i samband med i . Förundersökningen lades ned med motiveringen att brott inte kunde styrkas och att ytterligare utredning inte kunde förväntas leda till någon annan bedömning. Efter en genomgång av handlingarna i åklagarens utredning beslutade chefsJO att ta upp saken till utredning som ett initiativärende. I ett beslut konstaterade han att det alltjämt fanns anledning anta att tjänstefel enligt 20 kap. 1 § hade begåtts. ChefsJO beslutade därför att återuppta förundersökningen angående sådant brott och uppdrog åt överåklagaren att verkställa utredningen. Efter avslutad förundersökning beslutade chefsJO att väcka åtal vid mot f.d. polismästaren vid i för olaga frihetsberövande alternativt, och i andra hand, grovt tjänstefel eller tjänstefel (4 kap. 2 § första stycket och 20 kap. 1 § andra eller första stycket ) enligt följande gärningsbeskrivning. i var en sådan särskild händelse som föranledde i att upprätta en kommenderingsstab. Till kommenderingschef utsågs polismästaren vid polismyndigheten som i sin egenskap av kommenderingschef var behörig att i förekommande fall fatta polismyndighetsbeslut. i hade utsett två särskilda åklagare att tjänstgöra som EU-jouråklagare, chefsåklagaren och vice chefsåklagaren . Hvitfeldtska gymnasiet i hade under upplåtits för boende åt tillresta ungdomar. beslutade om husrannsakan i gymnasiet. Av beslutet framgår att husrannsakningen var reell och fick företas i allmänna utrymmen. Husrannsakningen ansågs inte kunna genomföras . De tillgängliga polisiära resurserna bedömdes otillräckliga. kl. 9.00 beslutade med åberopande av 23§ polislagen (1984:387) att området runt Hvitfeldtska gymnasiet skulle avspärras och att besökarna inom området skulle kroppsvisiteras. Beslutet dokumenterades dels i Kommenderingsorder 0614 b, dels i två särskilt uppsatta beslut. I kommenderingsordern angavs som grund för beslutet Ordningsstörningar vid och förberedelse för husrannsakan mm Hvitfeldtska gymnasiet. Förhållandena var inte sådana att det kunde av särskilda skäl anses föreligga risk för att något brott, som innebar allvarlig fara för liv eller hälsa eller omfattande förstörelse av egendom, skulle komma att förövas på Hvitfeldtska gymnasiet. Beslutet om avspärrning och kroppsvisitation saknade således rättslig grund enligt 23 § polislagen. Avspärrningen gjordes till en början med tillhjälp av poliser och staket, och den var klar strax efter k1. 11.00 den aktuella dagen, . En stor del av de poliser som bevakade avspärrningen ersattes efter hand av containrar som forslades fram och ställdes på plats. Containerbygget blev färdigt först sent . Avspärrningen fick den avsedda följden att ett stort antal ungdomar, ungefär 650 personer i inledningsskedet, blev berövade friheten i den meningen att de inte tilläts fritt lämna det avspärrade området. medgav att de ungdomar fick lämna området som godtog villkoret att underkasta sig kroppsvisitation. Innan möjligheten att lämna det avspärrade området efter kroppsvisitation upphörde, hade 150200 ungdomar passerat ut. Frihetsberövandet på grund av instängningen varade från ungefär till ungefär . Frihetsberövandet till följd av instängningen, för vilket bär ansvaret, saknade laga grund. Inte heller rätt tillämpad utgör 23 § polislagen laglig grund för frihetsberövanden. före , när utbrytningsförsök gjorts av ungdomar tillhöriga Ya Basta-gruppen, beslutade att polisen skulle gå in på det avspärrade området och gripa samtliga som uppehöll sig där, ungefär 450 personer. Order i enlighet med beslutet gav han till insatschefen . stormade polisen området och samtliga personer som uppehöll sig på det avspärrade området greps med början . , då endast ungefär 150 av de gripna blivit föremål för förhör och åklagares prövning av anhållandefrågan, beslutade chefen för kriminaljouren att övriga gripna skulle utan vidare och försättas på fri fot. Ingen skulle till följd av gripandebeslut få hållas frihetsberövad längre än . Beslutet att samtliga skulle gripas var inte lagligen grundat. Gripande får ske endast när förutsättningarna härför enligt 24 kap. föreligger. En prövning skall göras i varje enskilt fall. Endast den får gripas som uppfyller de lagliga förutsättningarna med avseende på brottets svårhetsgrad, brottsmisstankens styrka och de särskilda häktningsskälen. saknade vidare behörighet att besluta om gripande av personer som fanns inom det avspärrade området. En polisman får bara i brådskande fall gripa någon utan föregående anhållningsbeslut, och det saknas rättsligt stöd för att fatta ett beslut om gripande av en person som inte är tillstädes på den plats där beslutet fattas. Genom att på angivet sätt först spärra in de personer som fanns på det avspärrade området och senare låta gripa dem har utan rättslig grund berövat dessa friheten. har vidare genom sitt beskrivna handlande vid myndighetsutövning åsidosatt vad som gällde för uppgiften som kommenderingschef. Åsidosättandet vid myndighetsutövningen har skett uppsåtligen och är att bedöma som grovt tjänstefel. Vid denna bedömning skall särskilt beaktas att rättsligt ogrundade beslut drabbat ett stort antal personer och att frihetsberövandena haft en betydande varaktighet. Vidare skall särskilt beaktas att de drabbade personerna frihetsberövandena varade förhindrades att utföra sina planerade aktiviteter såsom att delta i demonstrationer. I allt fall har oriktiga myndighetsutövning skett av oaktsamhet och är att bedöma som tjänstefel. Eftersom chefsJO pensionerades från sin tjänst övertog stf JO Pennlöv därefter ansvaret för handläggningen av ärendet. I dom ogillade åtalet. I det följande återges merparten av domen: tingsrättens sammanfattning av parternas sakframställningar, åberopad bevisning i målet (sammanfattning av JO) och berättelse samt tingsrättens domskäl. Tingsrättens sammanfattning av parternas sakframställningar bakgrund , närmare bestämt , när alltjämt var ordförandeland i EU, ägde ett stort internationellt toppmöte rum i . Närvarande vid mötet var bl.a. stats- och regeringschefer från medlemsländerna samt den amerikanske presidenten , vilken anlände till mötet med flyg till , utanför centrala . Av den tillresta allmänheten utgjordes en stor grupp av unga människor, vilka kommit till för att delta, dels i de många seminarier som anordnats under mötesdagarna, dels i andra planerade möten och demonstrationer, arrangerade av de stora nätverken såsom Göteborgsaktionen 2001, 2001 och Attac. Den här gruppen var stor och omfattade uppskattningsvis flera tusen personer. Inför hade åtskilliga kontakter förekommit mellan företrädare för demonstrantgrupper på den ena sidan och och i på den andra sidan. Resultatet av dessa kontakter blev bl.a. att kommunen upplät ett antal skolor för tillresta ungdomars boende. Sålunda uppläts Hvitfeldtska gymnasiet (nedan kallat skolan) i för sådant boende. På skolan, som består av flera byggnader, fanns utrymmen iordningställda för ca 600 boende. Bovärdar utsågs på samtliga skolor, och de som tog in där fick betala en mindre kostnad för sitt logi. i hade att svara för polisverksamheten inom länet och det ankom följaktligen på polismyndigheten att planera och förbereda de polisinsatser inom länet, som skulle komma att erfordras inför och under . Polisen skall vid fullgörandet av sina uppgifter dvs. att förebygga brott och störningar av allmän ordning samt övervaka ordning och säkerhet samarbeta med åklagarmyndigheter och andra myndigheter, vars verksamheter berörs av polisverksamheten. För sådana särskilda händelser, där intresset av samordnade insatser är påtagligt, ansvarar för samordning av polisens planering. i var en sådan särskild händelse, som motsvarade definition av begreppet i FAP 2001-1. Mot den bakgrunden tillsatte rikspolischefen en operativ förberedelsegrupp i anledning av det beslutade . , som var polismästare och chef för länsordningspolisen i och i denna sin egenskap hade att ansvara för polismyndighetens förberedelser inför , utsågs till ordförande i den operativa förberedelsegruppen. var och förblev den ledande polisen i förberedelsearbetet. Vid en konstaterad särskild händelse kan polismyndigheten besluta om en särskild organisation eller närmare bestämt besluta att inrätta en särskild kommendering med en kommenderingsstab, som har att fatta de polisiära beslut och leda det polisarbete i polismyndighetens namn, som den särskilda händelsen föranleder. i fattade beslut om en sådan kommendering och till kommenderingschef utsågs . Kommenderingschefen är kommenderingens högste chef och det ankommer på denne ensam att fatta alla viktigare beslut, beslut vilka eljest tillkommer polismyndigheten. beslöt att inrätta den grupp, benämnd psykotaktiska gruppen eller PT-gruppen/Kontaktgruppen, vilken utmärkts som en särskild kringfunktion under kommenderingsstaben. Till chef och ledare för gruppen utsågs kriminalkommissarien . Gruppens främsta uppgift var att söka kontakt med så många demonstrantgrupper som möjligt och etablera så goda relationer till respektive grupper som det bara var möjligt. Kontaktgruppen var intensivt verksam fram till . hade i dessa frågor kontakt endast med två personer i kommenderingen, nämligen och underrättelsechefen kriminalkommissarien . i hade utsett två åklagare att vara s.k. särskilda EU-åklagare för händelser under toppmötet. Det var chefsåklagaren och vice chefsåklagaren som tilldelats uppdraget. Polisinsatsen under var den dittills största i . Förutom att skydda och säkerställa själva toppmötet och den amerikanske presidentens besök skulle polisen garantera säkerheten vid en mängd aktiviteter, som pågick i anslutning till toppmötet. Sammanlagt hade polismyndigheten ca 2500 poliser till sitt förfogande under de . Åberopad bevisning i målet (sammanfattning av JO) Stf JO Pennlöv åberopade, förutom omfattande skriftlig bevisning, muntlig bevisning genom vittnesförhör med chefsåklagaren , vice chefsåklagaren , polismästaren , kommissarien , kommissarien och kommissarien samt med och . åberopade också han omfattande skriftlig bevisning samt vittnesförhör med f.d. polisöverintendenten , poliskommissarien , kriminalkommissarien och kriminalkommissarien . bestred ansvar för brott. I tingsrättens dom återges hans berättelse enligt följande. Han var vid tiden för polismästare och chef för länsordningspolisen inom polismyndigheten i med chefsansvar för 700 personer. Han är , , pensionerad från den tjänsten. Hans polisiära karriär inrymmer, förutom tjänstgöring som polisman i olika befattningar, en jur.kand-examen med efterföljande polischefsutbildning och uppdrag inom jämte fortlöpande intern och extern specialutbildning avseende polisiära ordnings- och säkerhetsfrågor. Han har därutöver bedrivit doktorandstudier i straffrätt. Han är väl förtrogen med innehållet i den lagstiftning, som reglerar och styr polisens arbete, enkannerligen innehållet i polislagen och dess 23 § samt de regler i , som handlar om anhållande och gripande. har vidare berättat. Länsordningspolisen är en operativ enhet inom polismyndigheten och det ingick i uppgifter som chef att fatta beslut i operativa frågor. Som chef ankom det dock inte på honom att primärt verkställa de fattade besluten genom egen praktisk medverkan. I sin egenskap av chef för sin enhet deltog han i förberedelsearbetet inför . Detta arbete påbörjades före mötet. diskuterades och penetrerades förutsättningarna för tillämpning av 23 § polislagen och i vilka situationer sådan tillämpning kunde bli aktuell, särskilt mot bakgrund av att ställt frågor till polisledningen i om vilken lagstiftning som kunde tas i anspråk för de planerade avspärrningar i centrala staden, som kunde förutsättas bli nödvändiga. Det är vidare riktigt att utsågs till kommenderingschef, med den befogenhet och status, som ovan angivits av åklagaren. Detta var inte hans första uppdrag som kommenderingschef. Det är hans uppfattning att enligt tillgänglig polislagstiftning var det han, i egenskap av kommenderingschef, som hade det yttersta ansvaret för den nu aktuella kommenderingen, men andra har menat, och detta har framkommit i , att det yttersta ansvaret åvilade länspolismästaren. En kommenderingschef fattar sina beslut ensam. Kollektiva beslut finns inte inom polisen i operativa frågor. Detta hindrar inte att underställd personal i en kommendering också har egna beslutsbefogenheter och egen beslutsbehörighet. har fortsättningsvis berättat. Han var inte tidigare bekant med de utsedda EU-åklagarna och hade dittills aldrig haft något reguljärt samarbete med någon av dem. Han deltog inte i beslutet om husrannsakan och han tror inte att han ens bevistade någon föredragning i ärendet. Han fick kännedom om innehållet i beslutet, av vem minns han inte, och han hade inte någon invändning mot beslutet som sådant, förutom att han fann verkställandet av beslutet logistiskt svårt. Det yttersta skälet till att verkställigheten av husrannsakningsbeslutet sköts var kvällsbytet av personal i staben. arbetade från tidig morgon till omkring och ställföreträdaren under senare delen av kvällen och natten fram till tidig morgon. Information om den uppskjutna verkställigheten vidarebefordrades till EU-åklagaren . All polispersonal underrättades också om detta. till beställde en ny hotbildsbedömning. Han ville veta om verksamheten på skolan kunde tänkas äventyra planerade aktiviteter i . En hotbildsbedömning styrs inte av tillgänglig lagstiftning, men resultatet av en hotbildsbedömning indikerar vilken lagbestämmelse, som kan komma till användning för att uppnå ett önskvärt resultat. Av en sammanställning av tillgänglig aktuell information om situationen på skolgården och presentationen av den företagna hotbildsbedömningen bibringades den kunskapen, att det fanns en alldeles uppenbar risk för allvarlig brottslighet, inledningsvis inne på skolgården. fattade då ett muntligt beslut om avspärrning. En av juristerna inom polismyndigheten, , fick därefter i uppdrag att formulera det muntliga beslutet i skrift. Det formella beslutet, på vilket de senare besluten om olika avspärrningar och andra åtgärder baserades, var ett s.k. beslut i stort . Ett beslut i stort utgör en del av polisens operativa koncept. För att omsätta det nu ifrågavarande beslutet om avspärrning i praktiken upprättades kommenderingsorder 0614b. En sådan order är också en del av det operativa konceptet och är uppbyggd efter en fastställd mall med en indelning, som anpassas utifrån de förutsättningar, som gäller för den aktuella polisinsatsen. Grunden för avspärrningsbeslutet var den information, som framkommit inför åklagarbeslutet om husrannsakan och den hotbildsbedömning, som gjorts , samt det allmänna krav som åvilar polisen att stävja även en förmodad risk för brottslighet. Om risken för brottslighet avser fullbordade brott eller förberedelser för framtida brott spelar i detta sammanhang inte någon roll. Det var och är hans uppfattning att det räckte med att det förelåg en risk för att allvarlig brottslighet skulle komma att förövas såväl inne på skolan som på annan plats. Hotbildsbedömningen byggde dels på informationer om aktiviteter i kemisalen på skolan, vilka tolkades som tillverkning av pyrotekniska attiraljer, bl.a. sprängbomber, som kunde misstänkas komma till användning i , dels på vad som iakttagits på skolgården av förmodat förberedelsearbete för grov misshandel, grov skadegörelse o.d. Avspärrningsbeslutet var inte tillkommet för att kunna säkra verkställigheten av husrannsakan, men beslutet som sådant var inte till nackdel vid genomförandet av en sådan åtgärd. har vidare uppgivit att beslutet om avspärrning kunde ha kommit till uttryck på ett bättre sätt än som skett. Han deltog inte personligen i utformningen av beslutet, men beslutet är hans liksom ansvaret för beslutet. Det är hans uppfattning att 23 § polislagen, som var den rättsliga grunden för hans beslut om avspärrning, ger utrymme för den tolkningen att det är lagligen möjligt att spärra av en plats för att hindra brott på en annan och att den geografiska innebörden i uttrycket viss plats skall ges en extensiv tolkning. har avslutningsvis berättat att avspärrningen gick till på det sätt, som framgår av åklagarens gärningsbeskrivning. Han har även vitsordat kravet på kroppsvisitation, vilket 23 § polislagen ger möjlighet till. Det var vidare aldrig fråga om någon inspärrning av personer. För det finns intet lagstöd i nämnda paragraf. Det fanns möjlighet att få lämna skolan, om kravet på kroppsvisitation iakttogs. Uppskattningsvis efterkom ca 200 personer kravet och lämnade skolan. Ändamålet med kroppsvisitationen var att hindra att farliga föremål fördes ut från skolan. Ur polisiär synvinkel var det olyckligt att åtgärden att avspärra och tömma skolan på folk och farliga föremål drog ut . Men varken giltighetstiden eller det sätt på vilket avspärrningen skedde är närmare reglerat i lag. Det förhåller sig vidare så att det redan från början stod klart för att det inte endast bodde aktivister med våldstendenser inne på skolan. Men i den uppkomna situationen, där vissa kunde misstänkas för planläggning av allvarlig brottslighet, får andra ur ett medborgerligt perspektiv underkasta sig det omak, som i detta fall avspärrningen innebar genom framför allt kravet på kroppsvisitation för att få lämna området. blev läget kritiskt på skolgården. Av länkade helikopterbilder till spaningscentralen framgick att vissa aktivistgrupper formerade sig på led och klädde på sig skyddsutrustning. Åklagarna, som kallats till spaningscentralen, bedömde att nu var förhållandena sådana att ett våldsamt upplopp var för handen. I det läget återkallade det förhandlingsmandat som i PT-gruppen hade. fanns det, såsom uppfattade helikopterbilderna, inte längre något att förhandla om. Han har dock inte något minne av att han skulle ha beordrat stängning av utsläppet. Åklagarna delade uppfattning att nu var det dags för polisinsats. , vilken handhaft arbetet som insatschef , avlöstes av . har aldrig givit denne order att gripa någon. Det var i stället som hade ansvaret på plats och hade att vidta lämpliga åtgärder. är en kompetent polis och han var också den som bäst kunde bedöma förhållandena på plats, eftersom han uppehöll sig där. har sist och slutligen berättat att det var polisens linje från det förberedelsearbetet inför tog sin början och till dess mötet avslutats att alla demonstrationer skulle få genomföras, vilket också skedde.