frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — Det förhåller sig däremot annorlunda när det är fråga om domstolsbeslut som innebär att någon berövas friheten. I motsats till ett förordnande om offentlig försvarare medför ett häktningsbeslut ingripande rättsverkningar för den enskilde. Man bör vidare beakta att ett beslut om förordnande av offentlig försvarare normalt fattas på domarens tjänsterum, medan däremot ett häkt- ningsbeslut av rättssäkerhetsskäl skall fattas vid en förhandling. Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen är huvudregeln att förhandlingar vid domstol skall vara offentliga. Härav följer uppenbarligen att offentlig- hetsprincipen måste tillmätas särskild vikt när det är fråga om domstolsbeslut som fattas vid en förhandling. Att varje medborgare gentemot det allmänna är skyddad mot frihetsberö- vande framgår av 2 kap. 8 § RF och artikel 5 i . Åtgärden att i ett domstolsbeslut om frihetsberövande hemlighålla den frihetsberövade personens identitet innebär uppenbarligen en drastisk begränsning av omvärl- dens möjligheter att kontrollera frihetsberövandets rättsenlighet. Den vikt som lagstiftaren har fäst vid principen att beslut om frihetsberö- vanden skall vara offentliga framgår bl.a. av bestämmelsen i 7 kap. 2 § första stycket 1 SekrL. Av denna följer att sekretessen inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, inte gäller beslut i ärenden enligt lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård, om beslutet angår frihetsberövande åtgärd. Skälet till detta undantag från den normala hälso- och sjukvårdssekretessen är bl.a. att insynen i den psykiatriska tvångsvården har bedömts vara viktigare än skyd- det för den enskildes integritet. I förarbetena till bestämmelsen sägs bl.a. följande. Hälso- och sjukvården bygger till dominerande del på frivillighet, men vissa tvångsinslag kan före- komma enligt regler i vissa lagar. I den promemoria som låg till grund för lagstiftningsärendet om sekretesslagen hade uttalats att det i ärenden om tvångsåtgärder enligt dessa lagar i rättssäkerhetens och den offentliga kontrol- lens intresse bör råda en mindre sträng sekretess än enligt huvudregeln. 2 004 /0 5:JO1 skilt betydelsefullt var det enligt promemorian att beslut om frihetsberövande inte kan fattas i hemlighet. Vid remissbehandlingen riktades viss kritik mot detta. Föredragande statsrådet ansåg det emellertid för egen del angeläget att slå vakt om offentlighetsintressena när fråga är om ingripande mot enskilda i dessa fall. I överensstämmelse med promemorieförslaget förordade han därför att beslut av nuvarande utskrivningsnämnd, beslutsnämnd och psykiatriska nämnden samt beslut inom socialvården om tvångsmässig vård av enskild skulle vara offentliga (prop. 1979/80:2, Del A, s. 164). Detsamma borde en- ligt ett annat uttalande gälla andra beslut i ärenden inom hälso- och sjukvår- den vilka angår frihetsberövande åtgärder (s. 175). Som ett annat exempel på att offentlighets- och rättssäkerhetsintressena har ansetts ta över den enskildes intresse av skydd för sin integritet vid frihetsin- skränkningar kan nämnas omhändertagande enligt 13 § andra stycket polisla- gen (1984:387). Av bestämmelsen i 9 kap. 18 § första stycket 3 SekrL följer att sekretessen enligt 9 kap. 17 § första stycket samma lag inte gäller uppgif- ter som avser sådana omhändertaganden. Skälet härtill är att det har ansetts vara ett starkt rättssäkerhetsintresse att sådana omhändertaganden är under- kastade offentlig kontroll (m.fl., Sekretesslagen, En kommentar, s. 9:54). Enligt min mening framstår det som naturligt att bestämmelsen i 12 kap. 4 § andra stycket SekrL tillämpas också beträffande icke slutliga domstolsbe- slut som innebär att någon berövas friheten. Av skäl, motsvarande dem som här redovisats beträffande frihetsberövanden inom hälso- och sjukvården och omhändertaganden enligt polislagen, skall bestämmelsen därvid ges den in- nebörden att den del av beslutet som inte får hemlighållas skall innehålla också tydliga uppgifter om den frihetsberövade personens identitet. Det kan inte råda något tvivel om att en sådan tillämpning av bestämmelsen står i bäst överensstämmelse med den offentlighetsprincip som är av grundläggande betydelse för domstolsförfarandet i en rättsstat. Man kan till det sagda foga den praktiska synpunkten att ett häktningsbe- slut som inte anger den häktades identitet inte är verkställbart. Om man skulle välja att ange den häktades identitet i en särskild bilaga till beslutet måste denna därför anses utgöra en oundgänglig del av häktningsbeslutet, som i sekretesshänseende inte kan behandlas annorlunda än övriga delar av detta. Sammanfattningsvis är jag således av den uppfattningen att bestämmelser- na i 12 kap. 4 § andra stycket SekrL innebär att det inte är möjligt att under hänvisning till exempelvis 5 kap. 1 § eller 9 kap. 17 § SekrL hemlighålla uppgiften om den misstänktes identitet i ett beslut som innebär att han häktas. Att den misstänkte själv framför önskemål om att hans identitet inte skall röjas saknar härvid betydelse. Rättsläget i denna fråga kan emellertid knap- past anses vara helt klart, och jag finner därför inte anledning att rikta någon kritik mot tingsrätten med anledning av dess handläggning i det här diskute- rade hänseendet. 2 004 /0 5:JO1 Hovrätten förordnade, på begäran av åklagaren, redan innan den misstänkte framställt sitt yrkande och åklagaren angett sin inställning, att häktningsför- handlingen skulle hållas inom stängda dörrar. Grunden härför framgår inte av protokollet från förhandlingen. Hovrättens yttrande ger emellertid närmast vid handen att beslutet om stängda dörrar varit föranlett av hänsyn till utrednings- sekretessen enligt 5 kap. 1 § SekrL. Förhandlingen förklarades åter offentlig när beslut avkunnades i målet. I hovrättens beslut har C. benämnts med namn och personnummer. Med hänsyn till vad jag har anfört i det föregående om tingsrättens handläggning av frågan om sekretess beträffande C:s identitet anser jag att det var korrekt av hovrätten att ange denna i beslutet. Hovrätten var självfallet inte bunden av tingsrättens förordnande enligt 5 kap. 4 § RB att de uppgifter om C:s identitet som lämnats under förhandlingen där inte fick uppenbaras. Som hovrätten uppgett behövdes inte heller något särskilt beslut för att upphäva sekretessen beträffande uppgiften om C:s identitet (jfr 12 kap. 3 § första stycket och 12 kap. 4 § första stycket SekrL). Som jag har uttalat i det föregående bör domstolarna vara noga med att förordna om stängda dörrar endast under de delar av förhandlingen då det verkligen är befogat. Jag anser mig emellertid inte ha grund för att rikta någon kritik mot hovrätten i detta hänseende. Jag vill däremot framhålla att anled- ningen till en domstols beslut att en förhandling skall hållas inom stängda dörrar skall anges i protokollet eller andra anteckningar från förhandlingen (se 6 kap. 3 § första stycket 4 RB). har jag uppmärksammat att domstolar har hållit den misstänktes identitet hemlig i häktningsbeslut. har i boken inom rättsväsendet gett exempel på hur häkt- ningsprotokoll med beslut i vilka den misstänktes identitet inte anges kan utformas (s. 221). Av remissyttrande i ärendet framgår å andra sidan att hovrätten i det här aktuella fallet inte ansett det möjligt att hemlig- hålla namnet på den häktade i häktningsbeslutet. Det finns således olika upp- fattningar i frågan. Man kan naturligtvis särskilt mot bakgrund av införandet av ett s.k. om- vänt skaderekvisit i 9 kap. 17 § SekrL argumentera för ståndpunkten att hänsynen till den misstänktes integritet under förundersökningen motiverar att vederbörandes identitet hålls hemlig i ett häktningsbeslut. Mot detta hänsyns- tagande i det enskilda fallet måste emellertid vägas den av bl.a. rättssäker- hetsskäl motiverade princip om offentlig insyn i domstolarnas verksamhet som är av grundläggande betydelse i en rättsstat. Enligt min mening måste det skydd som den enskildes rättssäkerhet i fall av det här aktuella slaget bereds genom offentligheten tillmätas avsevärt större vikt än hänsynen till hans per- sonliga integritet. Som jag har påpekat i det föregående är rättsläget vad gäller tillämpningen av 12 kap. 4 § andra stycket SekrL inte helt klart. Enligt min mening kan det vara lämpligt att behandla denna fråga inom 2 004 /0 5:JO1 ramen för den översyn av sekretesslagen som pågår. Jag över- sänder därför kopior av detta beslut till och justitieut- skottet. Kritik mot en tingsrätt för utformningen av ett brev (Dnr 166-2003) I en anmälan till JO framförde A-M.W. klagomål mot dåvarande lagmannen vid . I anmälan anförde hon i huvudsak följande. Hon bevistade en rättegång vid som gällde försök till grov våldtäkt. Efter förhandlingen skrev hon ett brev till lagmannen vid tingsrätten och påpekade att två nämndemän hade sovit under förhandlingen. Hon fick ett svar från lagmannen som var oför- skämt och kränkande och innehöll kritik mot henne för att hon som polis hade framfört sina iakttagelser i ett brev till honom. Hon ifrågasatte även lämplig- heten av att tingsrätten själv utredde frågan om nämndemännens agerande. Till anmälan fogade hon sitt brev och två svarsbrev från till henne. I det första svarsbrevet, som var daterat , skrev att han med anledning av de uppgifter hon lämnat hade inlett en undersökning för att ta reda på vad som förekommit och att han av- såg att återkomma till henne. Det andra brevet, som var daterat den 19 de- cember 2002, hade följande lydelse. I brev av den 6.11.2002 har Ni riktat kritik mot två nämndemän som, en- ligt vad Ni uppger, skulle ha sovit under en huvudförhandling i brottmål den 23.10.2002. Jag återkommer till Er i detta ärende sedan jag har lå- tit undersöka riktigheten av Era påståenden. Rättens ordförande, rådmannen , har för mig uppgett, att han be- dömer Era påståenden som grundlösa. Både han och den tingsnotarie som förde protokollet vid förhandlingen har betygat att de båda kvinnliga nämndemännen deltog på ett aktivt sätt under överläggningen, vilket vittnar om att de varit uppmärksamma under förhandlingen. Den dom- stolssekreterare som från och till lyssnade till förhandlingen under för- middagen tillbakavisar bestämt påståendet att någon nämndeman skulle ha sovit. Jag har också inhämtat yttrande från de två utpekade nämnde- männen, som säger att Era påståenden är fullkomligt horribla och att det saknar grund. De är djupt chockade och känner sig ledsna och kränkta över Era påståenden. För egen del kan jag inte finna annat än att Era påståenden är san- ningslösa och inte borde ha framförts till mig på det sätt som har skett. Särskilt med hänsyn till Ert yrke borde Ni ha visat återhållsamhet med att framföra påståenden som är kränkande för den det gäller. Jag tycker allt- så att Ert handlingssätt är förkastligt. Avslutningsvis kan jag nämna att de båda nämndemännen överväger att vidta rättsliga åtgärder mot Er. För min del är ärendet avslutat i och med detta svar. 2 004 /0 5:JO1 Ärendet remitterades till tingsrätten som anmodades att yttra sig över lämplig- heten av de uttryckssätt som använts i brevet. Tingsrätten (dåvarande lag- mannen ) kom in med ett remissvar av följande lydelse. Sedan tingsrätten har anmodats att yttra sig i ärendet får jag på tingsrät- tens vägnar anföra följande. Normalt brukar naturligtvis domstolen bemöta allmänheten på ett vänligt och Förhållandena i detta fall är emellertid speciella. De påståenden som A-M.W. framförde i brevet till mig framkallade stor uppståndelse bland de två utpekade nämndemännen och bland nämndemannakåren som helhet. Man krävde från nämndemannahåll att jag kraftfullt tillbakavisade uppgifterna och ville också ha min medver- kan till att vidta rättsliga åtgärder mot A-M.W., något som jag dock av- böjde. Det är naturligtvis allvarligt om någon åhörare får uppfattningen att ledamöter av rätten sover under förhandlingen. Men det är inte det som framförs i brevet till mig. påstår oreserverat att båda de kvinnli- ga nämndemännen sov under förhandlingen före lunch. De skulle följakt- ligen ha brutit mot sin domared och vad som i övrigt gäller för deras uppgift som domare. Att två nämndemän skulle ha sovit under en förmiddagsförhandling borde ha fått A-M.W. att ifrågasätta om hen- nes iakttagelser verkligen var riktiga. Att ändå på det sätt som har skett i brev till mig tillvita de båda nämndemännen en brottslig handling är en- ligt min mening klandervärt. Det är utifrån dessa omständigheter som man bör bedöma de uttrycks- sätt som använts i brevet. Jag anser mot bakgrund härav att uttryckssätten var befogade. Med anledning av vad A-M.W. framför i sitt brev till JO vill jag till- lägga, att domstolen inte har någon rätt att undersöka vilka åhörare som besökte rättegången. Jag vill också understryka, att det i tingsrättens svar till A-M.W. inte har påståtts att hon skulle vara en lögnare. Till sitt svar fogade hon uppgifter från en kollega som hade gjort egna iakttagelser av nämndemännens uppträdande under den aktuella brottmålsförhandlingen. I ett beslut anförde chefsJO följande. uppgav i ett brev till lagmannen vid tingsrätten att två kvinnliga nämndemän hade sovit under en rättegång som hon hade bevittnat som åhörare. Hon förklarade därvid bl.a. att hon var orolig över rättsprocessen, om det var på detta sätt en förhandling med nämndemän gick till. Sedan hade vidtagit vissa utredningsåtgärder för att undersöka riktigheten av hennes uppgifter, skrev han tillbaka till henne. I brevet uppgav han inled- ningsvis att A-M.W:s påståenden tillbakavisades av både rättens ordförande, notarien och en sekreterare som delvis bevittnat rättegången samt av nämn- demännen själva. Därefter uttalade han att hennes påståenden var sanningslö- sa och inte borde ha framförts till honom på det sätt som skett och påtalade att hennes handlingssätt var förkastligt. har i sitt yttrande hit uppgett att uttryckssätten med hänsyn till omständigheterna var befogade. 2 004 /0 5:JO1 Det har självfallet stått A-M.W. fritt att framföra sina iakttagelser och syn- punkter till domstolens chef. När gjorde bedömningen att utredningen inte visade att det fanns stöd för hennes påståenden, borde han ha nöjt sig med att redovisa detta och förklara att han inte fann skäl att vidta några ytterligare åtgärder i saken. Han var enligt min mening inte berättigad att på grundval av föreliggande material, som utgjordes av A-M.W:s brev och den utredning som han gjort och som innebar att uppgift stod mot uppgift, dra slutsatsen att A-M.W:s påstående var sanningslöst. borde under alla förhållanden ha avhållit sig från att uttrycka sig nedsättande om henne och kritisera henne för att hon till honom hade framfört sina iakttagel- ser. Jag vill särskilt framhålla vikten av att en domare vid korrespondens med allmänheten uttrycker sig på ett sakligt och korrekt sätt. Det är inte en uppgift för JO att ge anvisningar om vilka utredningsåtgär- der en bör vidta med anledning av ett påstående av det här aktuella slaget. Med anledning av vad uttalat om att domstolen inte har någon rätt att undersöka vilka åhörare som besökt en rättegång vill jag emellertid framhålla att det inte finns något hinder mot att man under en ut- redning av hur nämndemän har uppträtt under rättegången inhämtar upplys- ningar också från personer som varit närvarande vid denna och är kända för rätten som t.ex. åklagaren och försvararen i målet. Vad som förekommit i ärendet föranleder inte något ytterligare uttalande från min sida. Lämpligheten av att en domare använt sig bl.a. av sin tjänstetitel och hovrättens fax jämte faxmissiv i en privat rättslig angelägenhet (Dnr 228-2003) I en anmälan till JO riktade K.R. kritik mot hovrättsrådet i . I anmälan uppgavs bl.a. följande. I egenskap av förbundsjurister vid L.R. var anmälarna delaktiga i med- lemmen B:s anställningstvist. mottog de från hovrätts- rådet , som de tidigare aldrig haft kontakt med, en skrivelse via e-post och fax samt därefter även som brev. Skrivelsens innehåll och lydelse gav intryck av att de förelades att svara i ett medlemsärende direkt till med användning av direkttelefonnummer. Det avsända faxet var försett med hovrättens faxmissiv. kontak- tade även E.W. Vid telefonsamtalet presenterade sig med sin tjänstetitel och framförde samma uppmaning som framgick av skrivelsen. Skrivelsen, som fogades till anmälan, har följande lydelse. 2 004 /0 5:JO1 Hej K. och E. Enligt uppgift handlägger ni båda ett ärende angående B:s anställning. Jag blev uppringd av en förtvivlad B. Om jag förstår saken rätt har B. fått två motsägelsefulla besked från er båda. Det första posi- tivt från E. där förbundet på ett konstruktivt sätt lovade driva B:s sak vid domstol och det andra för någon dag sedan från K. där man återtog sitt löfte och uppgav att ärendet var avslutat. K. hän- visade tydligen B. till att själv driva ärendet vid tingsrätt och uppgav att hon måste raska sig på eftersom frist löpte ut . Är dessa uppgifter riktiga är handläggningen oacceptabel. B. har naturligtvis ingen möjlighet att driva ärendet själv. Hon lär inte heller hinna anlita någon kompetent jurist . Jag är tacksam över om ni utförligt anger anledningen till förbundets ändrade hållning. Jag behöver dock ingen redogörelse för hela ärendet. Svar bör vara mig tillhanda efter- som jag då går på semester. Mitt direkttelefonnummer på är 08 Anmälan remitterades till hovrätten för upplysningar och yttrande över vad som anförts i densamma. (hovrättspresidenten ) inkom med yttrande till vilket fogades ett yttrande från . blev jag kontaktad av B. på grund av att hon fått två motsägande besked av K.R. och E.W., förbunds- jurister vid L.R. och B:s ombud i en anställningstvist. Enligt det första (undertecknat av E.W.) skulle förbundet driva B:s sak vid domstol och enligt det andra (undertecknat av K.R. ) avskrevs ären- det utan någon som helst motivering, men med upplysningen att fristen för att föra saken till tingsrätt löpte ut och att B. då själv skulle väcka talan. B., som ville ha en förklaring till dessa ställ- ningstaganden, sökte enligt uppgift förgäves få kontakt med sina ombud. Eftersom hon saknar e-mail och fax var hon hänvisad till att lämna med- delanden bl.a. på telefonsvarare, men blev aldrig uppringd. På grund av den stundande julhelgen och den korta tidsfristen var det omöjligt för B. att få tag i något annat ombud än hennes förbundsjurister för att få hjälp. Helt förkrossad vände hon sig till mig. försökte jag få kontakt med ombuden i det enda syftet att framföra B:s önskemål om en förklaring. Eftersom ingen av dem svarade i telefon eller ringde upp när jag lämnade meddelanden (både till arbetsplatsen och på anvisade mobil- telefoner) e-mailade och faxade jag den påtalade skrivelsen. När jag skriftligen söker kontakt med någon brukar jag tala om var jag kan nås. Eftersom jag vände mig till två förbundsjurister tyckte jag att jag också kunde nämna min juristbakgrund. E.W., som jag den dagen fick kontakt med, ansåg att det med hänsyn till B:s rättssäkerhet, som hon uttryckte det, var olyckligt att avskrivningsbeslutet lämnats att fristen kom att löpa under julhelgen. hade vid vårt samtal (under vilket hon också för 2 004 /0 5:JO1 första gången tog del av e-mailet) helt klart för sig att jag kontaktade henne i egenskap av privatperson. Jag berättade att jag kände B. person- ligen och att hon , på grund av det inträffade, mådde mycket dåligt och ville ha en förklaring av sina ombud. uttryckte sin medkänsla med B. och sade sig mycket väl förstå att hon ville ha en förklaring. Detta skulle hon föra vidare. har uppenbarligen haft kon- takt med E.W. och inte känt sig anmodad att sätta sig i förbindelse med mig. Därmed är klart att även hon bör ha förstått att mitt kontaktförsök var av privat slag. I egenskap av förbundsjurister måste dessutom såväl E.W. mycket väl ha insett att min förfrågan inte hade den mins- ta anknytning till hovrättens verksamhet. Mina kontaktförsök med de båda fackföreträdarna var helt betingade av min personliga relation till B. och hade följaktligen ingen som helst anknytning till min tjänst. Min befattning med ärendet hade inte annat syfte än att jag ville hjälpa B. att få kontakt med och en förklaring av nå- gon av de båda ombuden, som ju lämnat ett för B. helt oväntat och såvitt jag förstår närmast livsavgörande besked och där- efter gjort sig oanträffbara för en kommentar. På grund av tidsbristen fö- reföll slutligen e-mail/fax vara den enda framkomliga vägen att få kon- takt med någon av dem. Eftersom B., som nämnts, inte hade tillgång till e-mail/fax hjälpte jag henne med detta och måste givetvis skriva under i eget namn. Mitt syfte med skrivelsen framgår enligt min mening klart av innehållet. Särskilt vill jag peka på att jag framhållit B:s svårigheter att på så få tag i en annan jurist än fackföreträdarna, som kunde hjälpa henne. Jag medger gärna att jag var illa berörd över det sätt B. behandlats på och att mina formuleringar avspeglar viss irritation. Jag inser även att jag inte borde ha använt hovrättens faxmissiv. Men tiden var knapp och hade jag inte försökt hjälpa till hade jag gjort en mycket, mycket ledsen män- niska ännu mer ledsen. Efter telefonsamtalet med E.W. , då jag, liksom i och faxet, framförde B:s önskemål om en förklar- ing vilket B. för övrigt ännu inte fått har jag inte agerat i denna sak. Den tvist som B. var indragen i var sådan att den föll utanför hovrät- tens behörighetsområde. Därmed var det naturligtvis inte fråga om myn- dighetsutövning från min sida. Jag utgick från att detta också stod helt klart för förbundsjuristerna. korrespondens med anmälarna avser inte något mål som handläggs hos hovrätten. Det är inte heller i övrigt fråga om någon åtgärd som haft att vidta inom ramen för sin anställning hos hovrätten. Av betydelse är också att den tvist som saken synes röra är sådan att den över huvud taget faller utanför ramen för en hovrätts kompetensom- råde. Det tycks ju vara fråga om en arbetstvist. har tydligen för att i en arbetstvist hjälpa B., som är hennes svägerska, med att få en förklaring sökt komma i kontakt med och dess förbundsjurister. Detta har ägt rum strax före jul- helgen då förbundets företrädare tydligen har varit svåra att nå och en viktig frist för B. snart skulle löpa ut. I detta läge har i saken skickat ett fax försett med hovrättens faxförsättsblad samt i det brev som sänts i form av faxet och av ett e-postmeddelande framträtt med sin tjänstetitel och med uppgift om sitt direkttelefonnummer vid hovrät- ten. Av faxet har mottagaren vid utskriften också fått påtryckta uppgifter om tidpunkt för sändningen och en avsändaruppgift om hovrätten. Enligt anmälarna ger brevets innehåll och lydelse intrycket av ett före- läggande att svara i ett medlemsärende direkt till . 2 004 /0 5:JO1 Hovrättens förlagor och mallar är naturligtvis avsedda att användas i och endast i hovrättens arbete. Detta gäller även ett sådant s.k. faxför- sättsblad eller faxmissiv som beklagligtvis använt sig av i hennes aktuella privata angelägenhet. Hon har förklarat sig ha insett att hon inte borde ha gjort så. Att en anställd någon enstaka gång använder hovrättens fax för per- sonligt bruk får accepteras. Avsändaruppgifterna finns inprogrammerade i hovrättens faxar. Dessa uppgifter framträder vid utskrift hos mottaga- ren. Detta förhållande får också anses höra till god ordning. För att då inte ge anledning till missförstånd hos mottagaren bör avsändare i sådana fall, när det bedöms lämpligt, kontakta mottagaren per telefon och förbe- reda denne på den sändning som är att vänta. Hovrätten har i ett personalmeddelande som gått ut till all perso- nal erinrat om vikten av att det nu sagda iakttas. Saken har också muntli- gen tagits upp på den ordförandekonferens som hölls och där hovrättens samtliga dömande avdelningar varit företrädda.