frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — I det aktuella fallet har socialnämnden beslutat om avgiftsuttag och debitering med ledning av inkomstuppgifter m.m. som de enskilda har lämnat på formulär. Det kan naturligtvis vara vanskligt att avgöra i varje enskilt fall om ett sådant beslut har gått den enskilde emot. Här kan emellertid erinras om förvaltnings- lagens förarbeten där det anges att myndigheten i tveksamma fall i allmänhet bör lämna överklagandehänvisning (prop. 1985/86:80 s. 72). En avgiftsdebi- tering är vidare till sin karaktär ett betungande beslut. Enligt min mening talar inte minst rättssäkerhetsskäl för att socialnämnden bör presumera att ett så- dant beslut går den enskilde emot och därmed bifoga en överklagandehänvis- ning. Detta gäller särskilt när, som i detta fall, avgifterna debiteras efter helt nya beräkningsgrunder. Det framgår att besluten i denna första omgång avsåg avgifter , nämligen juliseptember 2002. Ett eventuellt fel i beräkningen av en enskilds avgifter kan således ha påverkat avgiftsuttaget felaktigt och ha fått stora ekonomiska konsekvenser för denne. Att överkla- gandehänvisning inte lämnades innebär en ökad risk för att ett sådant fel inte har rättats till. kan inte undgå kritik i denna del. 2 004 /0 5:JO1 Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) En flicka vårdades enligt 3 § LVU. Fråga bl.a. om det fanns förutsättningar för nämnden att låta vården upphöra efter att flickan avvikit från det behandlingshem där hon var placerad (Dnr 4315-2002) I en anmälan till JO framförde (socialde- legerade) i klagomål mot i Valde- marsviks kommun bl.a. angående handläggningen av ett LVU-ärende rörande E., född . Nämnden anförde huvudsakligen följande. kontaktade E:s mor, , Utredningssektionen (barn och ungdom) vid stadsdelsförvaltning. M.S., som tillfäl- ligt vistades hos sin syster i stadsdel, framförde att hon hade fått kännedom om att E. befann sig i en riskfylld miljö och att hon an- vände narkotika. berättade också att E. tidigare hade varit placerad på behandlingshem i . I anledning av M.S:s uppgifter tog gruppledaren , Häs- selby-Vällingby stadsdelsförvaltning, kontakt med vuxenförvaltningen i Val- demarsviks kommun och talade härvid med en socialsekreterare som hade handlagt ärendet rörande E. Det framkom att E. hade varit placerad , dels vid Valstadskollektivet, dels vid Hasselakollektivet. Socialsek- reteraren uppgav att E. hade rymt från Hasselakollektivet och att hon då vårdades med stöd av LVU. hade i fattat beslut om att LVU-vården skulle upphöra. Det framkom också att inte hade haft någon kontakt med E. personligen efter hennes rymning. E:s pojkvän hade haft telefonkontakt med handläggare i . Pojkvännen hade fram- fört att det inte var några problem och att E. mådde bra. På fråga från bekräftade handläggaren att i hade kännedom om att E. missbrukade. saknade tidigare kännedom om E. och hennes familj. Den bedömning som inledningsvis gjordes var att det förelåg många oklarheter avseende grunderna för LVU-vårdens upphörande. Det bedömdes också som anmärkningsvärt att erforderlig uppföljning inte såvitt framkommit vid samtal med hade förekommit. skickades en anmälan enligt 14 kap. 1 § socialtjänstla- gen (2001:453) till . I ett brev , ställt till stadsdels- förvaltning (Utredningssektionen) anförde förvaltningschefen , , följande. Ni har till skickat en anmälan enligt 14 kap. 1 § SoL. Anmälan gäller E.K. Som Ni skriver i anmälan så har E.K varit föremål för LVU-vård och denna vård upphörde . E. var placerad enl. LVU på Hasse- la/Bäckaräng men avvek därifrån . 2 004 /0 5:JO1 efterlyste E. men hade inte någon kontakt med henne innan LVU upp- hörde . Anledningen till att LVU-vården upphörde var att vuxenförvaltningen inte fick några rapporter om att E. missbrukade narkotika eller gjorde några kriminella handlingar. När vi samtalade med E:s moder . och E:s mormor, så tyckte de att LVU-vården skulle upphöra eftersom de inte tyckte LVU-vården var till någon hjälp för E. E. hade även kontakter med sin moder och sin mormor och utifrån de kontakterna så såg inte modern eller mormodern någon anledning till att LVU-vården skulle fortsätta och de var inte då oroliga för E:s hälsa och utveckling. i har inte haft någon kontakt med E. och ärendet är avslutat . E:s moder som är vårdnadshavare för E. bor i och naturligtvis så skall E. vid behov av stöd och hjälp vända sig till den kommun där vård- nadshavaren är skriven. E. skrevs in vid . Det framkom vidare att E. tiden innan hade vistats i och där tagit kontakt med i syfte att söka hjälp för sina missbruksproblem. Enligt personal vid hade E. blivit skjutsad upp till och av en fältassistent i . Från lämnades uppgifter om att E. hade missbrukat amfe- tamin och att hon hade injicerat sedan hon var . hade hon, enligt egen uppgift, injicerat . Amfeta- min hade varit huvuddrog men missbruk av cannabis, kokain och även heroin hade förekommit. E. hade också använt Rohypnol. Vad gällde E:s bakgrund kunde nämnas att fadern vistades på och att modern var bostadslös och vid tiden för anmälan till JO erhöll hon en behandlingsinsats i form av placering vid för sina missbrukspro- blem. Enligt de senaste uppgifterna hade modern avvikit från . Ordföranden för beslutade den 15 no- vember 2002 att omhänderta E. Anledningen härtill var att det vid samtal med hade framkommit att E. de hade varit på väg från den pågående behandlingen. Bedömningen gjordes att det förelåg en allvarlig risk för hennes hälsa och utveckling. Innan verkställighet kunde ske avvek emellertid E. Den 18 no- vember 2002 kom det till kännedom att E., efter att ha tagit en överdos, åter var inlagd på . E. skulle skrivas in vid ett behandlingshem. bedömde att hade visat allvarliga brister i handläggningen av aktuellt ärende. Nämnden önskade särskilt JO:s uttalande vad gällde uppföljningsansvar avseende missbrukande ungdomar som avviker från en behandling. Enligt nämndens bedömning hade kommuns underlåtenhet avseende uppföljning resulterat i att E:s allvarliga missbruk hade kunnat pågå och acce- lerera . Nämnden fann det också anmärkningsvärt att LVU-vården hade upphört utan att hade vinnlagt sig om att göra en bedömning av E:s situation och tillstånd. i anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i stadsdels- 2 004 /0 5:JO1 nämnds anmälan till JO. remitterade ärendet till Vuxennämn- den i samt tog del av allt aktmaterial i ärendet. I sitt remissvar undertecknat av socialdirektören och socialkonsulenten anförde följande. Av socialnämndens yttrande framgår bland annat var bosatt hos sin styvfader, , i . anhållits av polisen efter en serie inbrott ordnade Norr- tälje kommun en jourplacering till E., vilken hon vägrade att acceptera. E. åkte i stället till sin äldre syster . som bor i . E. var när hon kom till sin syster i dåligt skick eftersom hon missbrukat nar- kotika och 020110 placerades E. enligt SoL av vuxen- nämnd på Valstadskollektivet. E. trivdes bra, men avvek trots detta 020118. E. kom tillbaka till sin syster i och hon medgav då att hon brukat narkotika. Efter detta så fattade vux- ennämndens ordförande beslut om ett omhändertagande och E. återfördes till Valstadskollektivet. Länsrätten fattade beslut om fortsatt vård jämlikt LVU 020228. E.avvek från Valstadskollektivet 020330. iValdemarsvik 020402 och E. åkte till för en ex- tern placering genom Valstadskollektivet. 020417 avvek åter E. från sin placering men 020502 hämtades E. i och vuxennämnden i omplacerade henne till /Bäckaräng. avvek E. därifrån. efterlyste E. men hade inte någon kontakt med henne personligen innan LVU-vården upphävdes av vuxennämnden 020814. E. hade däremot till kontakt med sin fa- milj, mamma, mormor, styvfader och systern som vidarebefordrade in- formation till i . Det som framkom i de kon- takterna med familjen var att E. vistades i hos sin pojkvän som ordnat både bostad och arbete. Enligt uppgifter från modern och mormor som båda bodde i så förekom inte något drogmiss- bruk hos E., däremot så mådde hon mycket dåligt av att hålla sig gömd. Mormodern samt modern som är E:s vårdnadshavare berättade för social- tjänsten i att E. inte under några omständigheter ville till- baka till och både mormodern och modern framförde önskemål till om att LVU-vården skulle upphöra. Utifrån dessa upp- gifter så upphävdes LVU-vården 020814. 021021 får vuxenförvaltningen en anmälan enligt 14 kap. 1 § SoL från stadsdelsförvaltning. I anmälan står det att det kom- mit till stadsdelsnämndens kännedom att E.K. utsätter sin hälsa och ut- veckling för allvarlig fara genom missbruk. E:s moder . hade kontaktat utredningssektionen i och framfört detta till dem. i hade inte haft kon- takt med E. sedan hon avvek från och ärendet avslu- tades när LVU upphörde . Eftersom modern tillhör Häs- selby-Vällingby och hon sökt hjälp där så ansåg vuxennämnden att det är den kommunen som skall utreda E:s behov av hjälp. 021107 kom E. till sin syster . som bor i . Meningen med E:s besök i var att hon som hastigast skulle hälsa på sin syster för att sedan åka vidare till . L. har mycket kontakt med en av socialsekreterarna inom vuxenförvaltningen och när E. dyker upp hos sin syster så är socialsekreteraren hos L. I anmälan till länsstyrel- sen (rätteligen JO; min anm.) står det att E. varit i kontakt med social- tjänsten i i syfte att söka hjälp för sina missbruksproblem. 2 004 /0 5:JO1 Detta är inte korrekt utan det var en slump att socialsekreteraren träffar E. när hon kommer till . Socialsekreteraren gör en bedömning att E. är i stort behov av vård och samtalar med E. om detta. Efter viss övertalning så går E. med på att vuxenförvaltningens fältassistent åker med E. till i , där E. också skrivs in . efter detta så har vuxenförvaltningen i vissa diskussioner med stadsdelsförvaltning och utan att komma fram till en gemensam lösning så får stadsdelsförvaltning utreda E:s behov av stöd och hjälp eftersom E:s moder som är vårdnadshavare tillhör Hässelby-Vällingbys stadsdel kan när som helst ta ställning till huruvida vård med stöd av LVU ska upphöra. Initiativet till en utredning kan tas av socialnämn- den eller efter begäran från vårdnadshavaren eller den unge. I ett sådant fall ska utredningen fokuseras på den unges aktuella situation och speglas mot den vårdplan som finns i ärendet. När ett barn eller ungdom vårdas på grund av eget beteende (3 § LVU) fordras för vårdens upphörande att det skadliga beteendet upphört och att det förhållandet kan bedömas som stabilt. Det krävs vidare också att den unges vårdbehov upphört. Av journalanteckningarna i ärendet framgår att E., efter att avvikit från behandlingshemmet, vistades hos pojkvännen i och att hon förmedlade information till genom sin familj. Pojkvännen har haft kontakter med behandlingshemmet och meddelat att E. hade arbete och var självförsörjande. Enligt familjens information till nämnden förekom det inget drogmissbruk men E. mådde dåligt av att hålla sig gömd och ville inte på några villkor tillbaka till /Bäckarängen. Familjen framförde därför till nämnden önskemål om att LVU-vården skulle upphöra. Med hänvisning till vårdnadshava- rens begäran om att vården skulle upphöra inledde nämnden en utredning. mening är att det finns brister och frågetecken rörande den utredning som låg till grund för i be- slut att LVU-vården för E. skulle upphöra. Även om nämnden fått upp- gifter från mamma och mormor om att det inte förekom något missbruk borde nämnden, mot bakgrund av familjens omfattande sociala proble- matik, faktiskt ha förvissat sig om detta. Mot bakgrund av E:s behov av kvalificerad vård och att hon avvikit från behandlingshemmen ett antal gånger borde nämnden gjort bedömningen att ett vårdbehov kvarstod. Enligt mening hade alltför gått sedan E. avvikit för att nämnden skulle kunna göra den bedömningen att hennes förhål- landen hade förbättrats. anser också att det ligger i placeringskommunens ansvar att avsluta ärendet på ett lämpligt sätt. I ansvaret ligger att förvissa sig om att den unges ursprungliga vårdbehov är tillgodosett och om att inte fortsätta vården. I det fall vården upphävs har nämnden ansvar för insat- ser som kan bli aktuella i samband därmed. Sammanfattningsvis finner i likhet med att LVU-vården upphört utan att Vuxennämn- den vinnlagt sig om att göra en bedömning av E:s situation och tillstånd. i samt stads- delsnämnd i bereddes tillfälle att yttra sig över remiss- svaret. 2 004 /0 5:JO1 Från vuxenförvaltningen i infordrades den utred- ning som låg till grund för beslutet att LVU-vården rörande E. skulle upphöra. I ett beslut anförde JO följande. Frågan om LVU-vårdens upphörande Vård enligt LVU skall beslutas bl.a. om den unge utsätter sin hälsa eller ut- veckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkal- lande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande bete- ende (3 § LVU). Av 21 § LVU framgår att socialnämnden skall besluta att vård med stöd av LVU skall upphöra när den inte längre behövs. När den unge vårdas på grund av sitt eget beteende, dvs. enligt 3 § LVU, fordras för vårdens upphörande att det skadliga beteendet har upphört och att det förhållandet kan bedömas som stabilt. Vidare krävs att den unges vårdbehov har upphört. I förarbetena till 5 § i tidigare gällande LVU (1980:621), som motsvarar 21 § i den nu gällande lagen, anfördes bl.a. att socialnämnden vid prövningen i regel borde i närvaro av den unge själv undersöka möjligheten att avsluta vården med stöd av LVU (se prop. 1979/80:1, del C, s. 23 och 101 f.). Vidare anfördes att socialnämnden skulle förklara vård med stöd av lagen avslutad så snart det inte längre fanns behov att utöva de särskilda befogenheter som lagen gav nämnden. Om det visade sig att fortsatt vård kunde ges i frivilliga former eller att behov av fortsatt vård inte förelåg skulle nämnden förklara vården avslutad. E. avvek från /Bäckaräng där hon vårdades med stöd av LVU. Hon kunde trots efterlysning inte återfinnas. I en sådan situation aktualiseras frågan om vården skall upphöra eftersom det kan konstateras om det fortfarande föreligger ett vårdbehov eller om vården skall fortgå tills man kan konstatera att behovet verkligen har upphört. Både lagtextens formulering, att vården skall upphöra när den inte längre behövs, och uttalandena i propositionen tycks ge vid handen att vården skall pågå till dess nämnden verkligen kan konstatera att det inte längre finns något behov av den. Enligt min uppfattning är dock inte uttalandena i propositionen utan vidare tillämpliga vid bedömningen av ett fall som det förevarande. Lag- stiftaren har rimligtvis inte tänkt sig möjligheten att den unge under pågående LVU-vård skall försvinna så att det kan prövas om vårdbehov alltjämt föreligger. Den inledningsvis formulerade frågeställningen om förut- sättningarna för vårdens upphörande får alltså sägas vara oreglerad för det fall att man av någon orsak inte kan utreda det kvarstående vårdbehovet. Nämn- dens beslut får i stället betraktas utifrån mera allmänna lämplighetssynpunkter (jfr JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 266). Av handlingarna framgår att E. var i dåligt skick efter en längre tids narko- tikamissbruk när hon placerades med stöd av socialtjänst- lagen. fattades beslut om att omhänderta E. med stöd av 6 § LVU. Hon hade då medgett att hon både hade brukat och sålt narkotika under de som hon hade varit avviken. 2 004 /0 5:JO1 Under den relativt korta tid som E. vårdades med stöd av LVU avvek hon, understödd av sin pojkvän, fyra gånger. När nämnden beslutade att LVU-vården skulle upphöra hade det gått sedan E. senast hade avvikit. hade förvaltningen inte haft någon personlig kontakt med E. utan endast med E:s mor, mormor och pojkvän. Detta innebär att den utredning som låg till grund för nämndens beslut att LVU-vården skulle upphöra helt baserades på andrahandsuppgifter såvitt avsåg E:s förhållanden efter rymningen . Underlaget för nämndens beslut kan därför självfallet ifrågasättas. E:s missbruksproblematik var av allvarligt slag och hon hade vårdats en förhållandevis . På grund av de upprepade rymningarna hade vården inte heller varit sammanhängande. Uppgifterna som E:s anhöriga lämnat om förhållandena efter rymningen borde, bl.a. med beaktande av familjens sociala problematik, ha värderats med stor försiktighet. Enligt min bedömning var omständigheterna vid den aktuella tidpunkten sådana att nämnden borde ha insett att E:s behov av vård enligt LVU kvarstod. Det förelåg således inte förutsättningar för nämnden att besluta om att LVU-vården skulle upphöra. Här kan tilläggas att det inte kan uteslutas att saken hade fått bedömas annorlunda om E. hade fortsatt att hålla sig undan. I före- varande fall hade det dock förflutit alltför efter att hon hade avvikit för att det skulle kunna antas att hennes förhållanden hade förbättrats i någon större utsträckning. Jag vill i detta sammanhang också anföra följande. Enligt 39 § LVU skall offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser samt för dennes vårdnadshavare i mål och ärenden angående bl.a. upphörande av vård enligt 21 § LVU, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. I ärenden hos socialnämnd förordnas offentligt biträde av länsrätten. har skyldighet att anmäla behov av offentligt biträde även om någon ansökan inte har gjorts. Jag anser att förhållandena i detta fall var sådana att det hade varit lämpligt att ett offentligt biträde hade förordnats för E., även om ett sådant biträde utan fullmakt från henne inte helt skulle ha kunnat fylla funktionen att tillvarata hennes intressen (jfr även här JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 266). borde således ha anmält till länsrätten att det fanns behov av offent- ligt biträde. Frågan om ansvar för uppföljning I den utredning som låg till grund för beslutet att låta LVU-vården upphöra berörs inte frågan om en uppföljning av ärendet. Av handlingarna framgår att vuxennämnden avslutade ärendet , dvs. som beslutet om vårdens upphörande fattades. Nämnden ansåg uppenbarligen inte att den hade något uppföljningsansvar beträffande vården av E. Enligt 2 kap. 1 § socialtjänstlagen (SoL) svarar varje kommun för social- tjänsten inom sitt område. Kommunen har enligt 2 kap. 2 § SoL det yttersta 2 004 /0 5:JO1 ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Av 16 kap. 1 § SoL följer att ett ärende som avser vård eller någon annan åtgärd beträffande en enskild person kan flyttas över till en annan nämnd, om denna nämnd samtycker till det. Bestämmelserna i 2 kap. 1 och 2 §§ SoL innebär att socialnämnden i den kommun där den enskilde befinner sig när hjälpbehovet uppkommer är behö- rig och skyldig att vidta erforderliga åtgärder. Denna behörighet får anses bestå så länge hjälpbehovet föreligger, oavsett om den hjälpbehövande finns kvar i kommunen (se bl.a. RÅ 1989 ref. 50 och RÅ 1991 ref. 89). t.o.m. vårdades E. med stöd av 3 § LVU på grund av sina allvarliga drogproblem. Det var i som var ansvarig för vården. Såvitt fram- går av handlingarna vistades E. hos pojkvännen i efter det att hon hade avvikit från /Bäckaräng . Nämnden borde efter det att den hade beslutat om att LVU-vården skulle upphöra aktivt ha följt upp E:s förhållanden och utrett vilket behov av stöd hon kunde ha samt ha sett till att hon fick den hjälp hon behövde, eventuellt genom att ärendet hade flyttats över till i den ordning som stadgas i 16 kap. 1 § SoL. Ärendet borde således inte ha avslutats på det sätt som här skedde. Sammanfattningsvis förtjänar vuxennämnden kritik såväl för beslutet om vårdens upphörande som för underlåtenheten att göra en uppföljning av E:s förhållanden. De brister som har konstaterats är allvarliga. Handläggningen av ett ärende angående umgänge med ett barn som vårdades enligt LVU; fråga bl.a. om nämndens skyldighet att fatta ett beslut om umgänget enligt 14 § LVU efter framställning från vårdnadshavaren om utökat umgänge. Även fråga om bl.a. utformningen av ett beslut om att reglera umgänget med stöd av 14 § LVU (Dnr 2017-2002) Länsrätten i förordnade i en dom att N.S:s fyra barn skulle beredas vård med stöd av 1 och 2 §§ LVU. klagade, som ombud för N.S., till JO på stadsdels- nämnd i . Klagomålen rörde nämndens handläggning av framställningar och från N.S. om utökat umgänge med barnen. C.E:s anmälan remitterades till för utredning och yttrande. Efter det att JO hade begärt yttrande från stadsdelsnämnden kom C.E. in med en kompletterande anmälan. I den anförde han att nämnden inte hade besvarat en ny framställning om utökat umgänge med barnen. C.E:s kompletterande anmälan översändes till beaktas vid nämndens remissvar. 2 004 /0 5:JO1 lämnade som sitt yttrande till JO en tjänsteskrivelse som hade upprättats vid nämndens förvaltning. I skrivelsen anfördes i huvud- sak följande. 01-04-24 inkom N.S. via sitt ombud, , med begäran om umgänge med barnen mellan kl 10.0018.00. Kon- taktperson skulle delvis närvara. skulle umgänget utökas till vartannat veckoslut till . Hämt- ning och lämning av barnen skulle ske via kontaktperson. 01-05-l4 beslutade stadsdelsnämnds sociala delegation att med hänsyn till ändamålet med vården begränsa umgänget till en gång , i närvaro av kontaktperson (motiv till detta finns beskrivet i läns- rättsdomen daterad 0l-09-07, Utredningen i målet). skulle träffa bar- nen , och den 6 augusti 200l. Vid samtliga tillfällen kl 10.0015.00 i närvaro av kontaktperson. Beslutet överklagades av N.S. till länsrätten som i dom avslog överklagandet. Länsrätten lämnade följaktligen avslag till den umgängesform och umgängesinter- vall som N.S. Länsrätten sammanfattade sin dom med Samman- taget finner länsrätten att det varit nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården att begränsa umgänget under ifrågavarande period på så sätt som skett. skedde umgänge ca en gång i må- naden i närvaro av kontaktperson. accepterade den uppgjorda um- gängesplanen men framförde att hans målsätt- ning var att umgänget skulle utökas. På grund av att det är många inblandade, tre familjehem och en kontaktperson, har det varit svårighe- ter att få umgänget att fungera rent praktiskt. , 01-12-18, skedde ej umgänge enligt planen på grund av missförstånd om uppgjorda tider. 02-01-29 inkom N.S. via sitt ombud med en begäran om utökat umgänge med sina barn , antingen lördag eller söndag och 18.00. Ombudet meddelade att N.S. var beredd att hämta alla barn utom det äldsta som är placerat i , som han önskade att familjehemmet skulle se till att han kom till och från . Om handläggarna inte var beredda att tillmötesgå N.S:s önskemål ville ombudet att umgänges- frågan skulle utredas och beslut fattas i ärendet. skrev stadsdelsförvaltning (bil 5 i remissmateria- let) till N.S:s ombud . : Vi anser inte att det är möjligt att utöka umgänget utan föreslår att detta genomförs i samma omfattning som dvs en gång med omprövning . stadsdelsnämnds sociala delegation beslutade 02-04-23 att det med hänsyn till vården fortfarande var viktigt att umgänget ska ut- övas en gång : , , och . Vid samtliga tillfällen kl 11.0016.00 i närvaro av kontaktperson. Beslutet innebar att stadsdelsnämndens sociala delegation inte medgav utökat umgänge utan höll fast vid den umgängesform och umgängesintervall som stadsdelsnämnden beslutade om 01-05-l4. Beslutsformerna kan givetvis diskuteras gällande det beslut stadsdels- nämndens sociala delegation fattade 01-05-l4. stadsdelsnämnds sociala delegation fattade beslut om att med hänsyn till ändamålet av vården bevilja en begränsad umgängesform och -intervall utan att först lämna avslag till N.S:s ansökta umgänge. I länsrättens dom, står inget att läsa om att bedömning av ärendet eller dom försvårats av att fel begåtts i nämndens handläggning och beslut. Istället konstaterar länsrätten: Länsrätten finner att yrkandet om umgänge kan tas upp till prövning såvitt avser den period som stadsdelsnämndens beslut omfat- tar. 2 004 /0 5:JO1 Handläggarna hade flera kontakter med fa- miljehemmen och kontaktpersonen i syfte att upprätta en besöksplan och få till stånd umgänge.