frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — har emellertid uppgett att så skedde först men såvitt framgår av myndighetens diarieblad lottades ärendet på åklagare . har under utredningen hos JO beretts tillfälle att undersöka hur det rätteligen förhåller sig i denna fråga men han har inte lyckats sprida något ytterligare ljus över saken; hans uppfattning är dock att är den dag då anmälan inkomststämplades hos åklagarkammaren. Det är givetvis otillfredsställande att det i efterhand förekommer så skilda uppgifter i frågan. Det mesta talar dock enligt min uppfattning för att inträdde som förundersökningsledare . borde i vart fall i enlighet med vad som sägs i fördelningscirkuläret och den därtill anknytande lokala överenskommelsen ha överlämnat ärendet till åklagaren. Förundersökningar om barnmisshandel skall, som framgått, bedrivas särskilt skyndsamt. Utredningsarbetet i ärendet inleddes emellertid i praktiken inte förrän och det första förhöret hölls först , dvs. efter det att en person antecknades som skäligen misstänkt för brottet. Förundersökningen var ännu inte avslutad. Som förklaring till den långa handläggningstiden har polismyndigheten hänvisat till att ärendet varit mycket komplicerat och att denna typ av ärenden erfarenhetsmässigt fordrar, av andra skäl än resursmässiga, en relativt lång handläggningstid. har därvid bl.a. framhållit att enligt 18 § FUK förhör med barn bör hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften. Enligt myndighetens remissvar var handläggaren, kriminalinspektören , som tilldelades ärendet , fram till upptagen av en annan utredning. Vidare har framhållits att ärendet blivit mer komplicerat sedan det upprättats en anmälan beträffande målsägandens yngre syster och att dessa ärenden nu handläggs gemensamt. Enligt polismyndigheten kan den längre handläggningstiden således motiveras med hänsyn till utredningens beskaffenhet. har å sin sida angett att utredningssituationen varit påtagligt komplicerad och bevismässigt svårbedömd och att det av den anledningen funnits skäl att överskrida tidsgränsen . Mot bakgrund av att åklagarmyndigheten i sitt yttrande också behandlat frågan om huruvida den utpekade gärningsmannen verkligen var att anse som skäligen misstänkt då åklagaren inträdde som förundersökningsledare, vill jag endast framhålla att för det fall åklagaren ansåg att så inte var fallet borde han givetvis ha sett till att personen avfördes som skäligen misstänkt i utredningen. har JO i ett stort antal ärenden haft anledning att kritisera både polis och åklagare för långsam handläggning av brottsutredningar. Jag är därför väl medveten om att arbetssituationen inom polis- och åklagarväsendena av olika skäl är ansträngd och att man måste prioritera vissa ärenden framför andra. Som sagts ovan innebär emellertid det förhållandet att det vid ett visst tillfälle råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde inte att tidsfristen får överskridas. Jag kan däremot ha förståelse för att fristen överskrids om utredningssituationen är mycket komplicerad och svårbedömd samt om ärendet bör handläggas gemensamt med andra senare inkomna ärenden. Det är emellertid enligt min mening helt oacceptabelt att det dröjde drygt utredningen i praktiken påbörjades och innan det första förhöret hölls. Inte heller därefter synes utredningen ha bedrivits med erforderlig skyndsamhet. Jag vill också betona att i de fall som en i lag eller annan författning fastlagd tidsfrist gäller för handläggningen av ett ärende måste man ställa särskilt stora krav på aktivitet från förundersökningsledarens sida. Både polismyndigheten och förtjänar alltså kritik för handläggningen av ärendet. En granskning av Säkerhetspolisens verkställighet av ett regeringsbeslut om avvisning av två egyptiska medborgare (Dnr 2169-2004) I ett beslut anförde chefsJO följande. 1 JO:s KRITIK I SAMMANFATTNING Min granskning av Säkerhetspolisens verkställighet av regeringens beslut om avvisning av två egyptiska medborgare, och El Zary, visar att Säkerhetspolisens handläggning av ärendet varit behäftad med allvarliga brister. Jag har därför funnit anledning att rikta synnerligen allvarlig kritik mot Säkerhetspolisen. Kritiken kan sammanfattas på följande sätt. Säkerhetspolisen förlorade redan på kontrollen över verk-ställigheten och gav därmed amerikanska tjänstemän fria händer att vidta myndighetsåtgärder på svenskt territorium. Ett sådant överlämnande av svensk myndighetsutövning till utländska tjänstemän är inte förenligt med svensk lag. Verkställigheten genomfördes på ett inhumant och därmed oacceptabelt sätt. Det sätt på vilket Agiza och El Zary behandlades är främmande för svenskt polisarbete och kan inte tolereras. De åtgärder som vidtogs mot de båda männen var i vissa fall olagliga och måste sammantagna karakteriseras som förnedrande. Det kan ifrågasättas om inte verkställigheten genomfördes på ett sätt som utgjorde en kränkning av artikel 3 i . Säkerhetspolisen borde ha ingripit mot den inhumana behandlingen. Säkerhetspolisens hantering av ärendet präglades av en genomgående passivitet från det att erbjudandet om att få använda ett amerikanskt flygplan togs emot till dess att verkställigheten avslutades. Som exempel kan nämnas att Säkerhetspolisen underlät att begära besked om vad det amerikanska kravet på att få genomföra en säkerhetskontroll innebar. Det saknades en utpekad insatschef på flygplats. De närvarande säkerhetspoliserna hade samtliga en relativt underordnad tjänsteställning. Ingen av dem upplevde sig vara ytterst ansvarig för verkställigheten. De uppvisade också en påtaglig undfallenhet inför de amerikanska tjänstemännen. 2 BAKGRUND OCH UTREDNING påbörjade Säkerhetspolisen () ett ärende rörande två egyptiska medborgare, och El Zary. Säkerhetspolisen bedrev därefter under visst spanings- och utredningsarbete beträffande de båda männen. handlades vid ansökningar om asyl från Agiza och El Zary. ansåg emellertid att ärendet var av den arten att det borde avgöras av regeringen. Ärendet överlämnades därför till för fortsatt handläggning. beslutade regeringen att avslå Agizas och El Zarys ansökningar om uppehålls- och arbetstillstånd och att de båda männen skulle avvisas. Vidare beslutades att avvisningarna skulle verkställas omgående av Säkerhetspolisen och att verkställigheten skulle ske till . I besluten angavs bl.a. att Agiza och El Zary haft ledande ställningar i en organisation som gjort sig skyldig till terrorhandlingar och att de kunde anses som ansvariga för den aktuella organisationens handlingar. omhändertogs Agiza och El Zary och fördes till för vidare transport till med ett amerikanskt flygplan. Ombord på planet fanns, förutom svenska och egyptiska tjänstemän, också amerikansk bevakningspersonal. Innan planet lämnade flygplatsen utförde de amerikanska tjänstemännen en säkerhetskontroll av Agiza och El Zary inne på flygplatsens polisstation. Vid denna kontroll kom olika vålds- och tvångsåtgärder till användning. Sedan i programmet Kalla Fakta skildrat avvisningen beslutade jag att ta upp saken till utredning som ett initiativärende. 2.2 JO:s granskning och åklagares prövning av ärendet m.m. 2.2.1 Omfattningen av JO:s granskning I lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän finns bestämmelser om omfattningen av och gränserna för JO:s tillsyn. Av lagen följer bl.a. att statliga myndigheter och tjänstemän och andra befattningshavare vid sådana myndigheter står under JO:s tillsyn medan regeringen eller statsråd inte omfattas av tillsynen. Det kan också nämnas att JO:s tillsyn endast omfattar svenska myndigheter. Jag har i detta ärende granskat hur Säkerhetspolisen verkställt regeringens beslut om avvisning. Utredningen har således inriktats på att klarlägga vad som inträffade på och på vilket sätt avvisningen av de båda egyptierna genomfördes. Centrala delar i utredningen är Säkerhetspolisens handlande i samband med att utländska tjänstemän vidtog myndighetsåtgärder på svenskt territorium och den vålds- och tvångsmedelsanvändning som förekom. Säkerhetspolisens spanings- och utredningsarbete månaderna före avvisningen kommer jag däremot inte att beröra närmare. Med hänsyn till gränserna för JO:s tillsyn omfattar granskningen alltså inte regeringens avvisningsbeslut och därmed inte heller underlaget för detta. Följaktligen görs inte några uttalanden i fråga om misstankarna mot Agiza och El Zary. Av samma skäl berörs inte frågan om verkställighet av avvisningen var möjlig med hänsyn till bestämmelserna i 8 kap. 1 § utlänningslagen (1989:529) och konventionsåtaganden och således inte heller frågan om värdet av den egyptiska s.k. garantin. Vidare omfattar granskningen inte regeringens åtgärder för att följa upp de åtaganden som gjordes i garantin eller regeringens yttranden till internationella granskningsorgan. Regeringens handläggning av avvisningen av Agiza och El Zary är föremål för granskning. 2.2.2 Åklagares prövning av ärendet Den aktuella händelsen anmäldes av en enskild person till polis och åklagare för bedömning av om brott hade begåtts i samband med att Säkerhetspolisen verkställde regeringens avvisningsbeslut. beslutade vice chefsåklagaren att inte inleda förundersökning eftersom det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats av företrädare för svensk polis (dnr C00-7-565-04). I beslutet noterades att när det gällde utländska medborgares agerande vid verkställigheten ombord på luftfartyget överlämnades ärendet till Överåklagaren i . Dåvarande tf. överåklagaren gjorde därefter inom ramen för sin tillsynsverksamhet bl.a. en överprövning av beslut. I ett beslut fann att de vidtagna åtgärderna, med hänsyn till att det särskilt fanns stränga krav på säkerhets- och skyddsåtgärder, inte kunde anses stå i strid med de allmänna principer som gäller för polisingripanden. Hon noterade särskilt i beslutet att det omfattade de åtgärder som vidtagits av utländsk personal eftersom denna inte utövat någon självständig verksamhet vid tillfället. Vidare gjorde den bedömningen att det inte förelåg anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats av befälhavaren på det utländska luftfartyget (dnr 100 2004/0653). Till en början fordrades handlingar in från Säkerhetspolisen och (Utrikes- och Justitiedepartementen) i ärendet. Därefter inhämtades muntliga upplysningar från polisöverintendenten , polisintendenten och fem andra befattningshavare vid samt från inspektören vid i , gränskontrollen , och advokaten , ombud för El Zary. Vidare förevisade polisens lokaler vid för JO. Därefter anmodades Säkerhetspolisen att skriftligen yttra sig över vissa givna frågeställningar. Säkerhetspolisen kom in med ett remissvar till vilket hade fogats skriftliga yttranden från och samt från två andra befattningshavare vid . Slutligen infordrades vissa kompletterande handlingar från Säkerhetspolisen. Vid JO:s granskning har tämligen omfattande information om den aktuella händelsen kommit fram. I det följande lämnas en löpande redogörelse för handläggningen av ärendet och för de huvudsakliga omständigheter som bedömts ha betydelse för de frågor som omfattas av min prövning. påbörjade Säkerhetspolisen spanings- och utredningsarbete beträffande Agiza och El Zary. Agiza uppehöll sig då i och El Zary i . hade det övergripande ansvaret för handläggningen av ärendet. handlades ansökningar om asyl från Agiza och El Zary vid . föredrog Säkerhetspolisen sitt ärende i vissa delar för företrädare för , och lämnade Säkerhetspolisen erinringar mot Agizas och El Zarys ansökningar om asyl. överlämnade därefter , med stöd av 7 kap. 11 § utlänningslagen, ärendet till regeringen. Under samma månad föredrog Säkerhetspolisen ärendet för tjänstemän vid och asylpolitik (MAP-enheten). gjorde Säkerhetspolisen bedömningen att det kunde bli aktuellt med en avvisning. En planering för verkställighet påbörjades, t.ex. i fråga om hur omhändertagandena i respektive skulle ske och hur den efterföljande transporten till skulle äga rum. Inledningsvis angavs att något regeringsbeslut inte kunde förväntas förrän . Enligt uppgifter i Säkerhetspolisens akt fanns det därefter planer på att regeringen skulle fatta beslut i frågan , varför avresan planerades att äga rum . meddelade att beslut inte kunde väntas förrän . och Säkerhetspolisen synes alltså fortlöpande ha diskuterat bl.a. när ett regeringsbeslut kunde komma att fattas i ärendet. noterades på dagboksbladet i Säkerhetspolisens ärende: Medd fr UD beslut tisdag! ) och Plan bokat onsd 0815 (dvs. ) samt Plats bokad ti-onsd. Säkerhetspolisen hade kontaktat kriminalvårdens transporttjänst för biträde med flygtransporten av Agiza och El Zary till . Transporten beställdes och avresan bokades till . Enligt var det svårt att före den tidpunkten få flygtider genom . har uppgett att han någon tid före informerades om att regeringen avsåg att behandla saken , vilket innebar att avvisningen inte skulle kunna ske i direkt anslutning till beslutet. Viss tid innan avvisningsbeslutet fattades fick Säkerhetspolisen emellertid ett erbjudande från den amerikanska underrättelsetjänsten, (), om att få tillgång till ett plan som uppgavs ha s.k. direktaccess genom hela utan mellanlandningar. Verkställigheten skulle då kunna ske i omedelbar anslutning till regeringens beslut den 18december 2001. har uppgett att det inte ställdes några villkor från amerikansk sida för att Säkerhetspolisen skulle få nyttja det aktuella flygplanet. Han förutsatte nog eftersom det var ett amerikanskt flygplan att det skulle finnas viss amerikansk personal ombord på planet men också att Säkerhetspolisens personal skulle följa med. Enligt var det dock fråga om en ren transporttjänst som amerikanarna erbjöd och det nämndes inte att amerikansk personal av särskilt slag skulle följa med planet. 2.4.2 Säkerhetspolisens föredragning för utrikesministern föredrog Säkerhetspolisen ärendet för dåvarande utrikesministern . Närvarande från Säkerhetspolisen var och säkerhetspolismannen , som var handläggare av ärendet. Från sida medverkade ett flertal personer, bland dem statssekreteraren och utrikesrådet samt personal från MAP-enheten. Efter en föredragning av personal från MAP-enheten redogjorde säkerhetspolismannen för ärendet ur Säkerhetspolisens perspektiv. Denne har uppgett att utrikesministern föreföll nöjd med föredragningen och med de skäl Säkerhetspolisen presenterade för avslag på ansökningarna om asyl. Företrädare för Säkerhetspolisen har hos JO lämnat följande uppgifter rörande vad som diskuterades beträffande verkställigheten. presenterade de två transportmöjligheter som fanns: det bokade flygplanet och det amerikanska erbjudandet. Eftersom det av säkerhetsskäl ansågs att avvisningen borde ske i omedelbar anslutning till regeringsbeslutet ansågs alternativet med det bokade planet inte vara tillfyllest; det ställdes krav på att beslutet skulle verkställas direkt. Enligt var säkerhetsaspekten något som troligen både och Säkerhetspolisen fäste avseende vid under föredragningen. Han upplevde det som att man från sida var ganska orolig över ärendet. Vid föredragningen uppgav att om det amerikanska erbjudandet accepterades kunde verkställighet ske . Enligt drog sig utrikesministern då åt sidan med sina närmaste enhetschefer och diskuterade saken, varefter hon gav klartecken till att anta det amerikanska erbjudandet genom att uttala vi kör så. Även om var medveten om att regeringen eller ett statsråd inte kunde ta ett myndighetsbeslut uppfattade han uttalandet som en direkt signal. Också säkerhetspolismannen har uppgett att utrikesministern var positiv till att anta det amerikanska erbjudandet. Enligt säkerhetspolismannen ställde utrikesministern frågan om någon av hennes medarbetare var av annan åsikt och, när så inte var fallet, sade hon Då gör vi så, vi tar det amerikanska erbjudandet eller något liknande. har uppgett att hon informerades om att de båda transportalternativen hade nämnts vid föredragningen. har uppgett att UD:s handläggare nämnt för honom att det vid föredragningen fanns en oro för att antingen mot tortyr eller skulle hinna meddela ett inhibitionsbeslut innan verkställighet kom att ske. I ärendet finns också en uppgift om att man skulle ha befarat fritagningsförsök. På dagboksbladet i Säkerhetspolisens akt noterades bl.a. Föredragning UD/vill ha tisd kväll Ja till att best plan gm . I en av Säkerhetspolisen upprättad promemoria den 7februari 2002 antecknades: Efter visst samråd med UD-personal gav utrikesminister därefter sitt godkännande till att /RPS utnyttjade erbjudande om hjälp med transporten av Agiza och El Zary. I en promemoria anförde dåvarande säkerhetspolischefen : Företrädare för var införstådda med vem som skulle stå för transporten. /gjorde en intern kartläggning av vad som nämndes vid föredragningen i den nu aktuella frågan. Av utredningen, som bestod i att ett antal UD-anställda fick redovisa sina minnen av föredragningen, framgick bl.a. följande. En person var mycket osäker på om verkställigheten diskuterades men ansåg att om så skedde var det snarare tal om ett egyptiskt plan. Hans minnesbild var vidare att han blev förvånad när han fick reda på att ett amerikanskt flygplan medverkat. Några hade inte någon minnesbild av att verkställighetsfrågan över huvud taget diskuterades på annat sätt än att verkställigheten skulle ske snabbt och utföras av Säkerhetspolisen. Vissa kom ihåg att det var tal om problem med logistiken eller luftrummet StockholmKairo. Enligt en person skulle amerikanerna vara behjälpliga med detta medan en annan uppgav att Säkerhetspolisen behövde hjälp, förmodligen av kollegorna i väst. En person hade en stark minnesbild av att han hade talat med före mötet och att denne då nämnt att Säkerhetspolisen inte kunde ordna svensk flygtransport med så kort varsel varför de måste försöka få tag på ett utländskt flygplan. Troligen informerades utrikesministern om detta före föredragningen så att hon skulle vara beredd på frågan. Utrikesministern hade, såvitt han kom ihåg, inte någon synpunkt på vem som borde sköta transporten. Han mindes inte om de diskuterade någon speciell nationalitet på flygplanet men var rätt övertygad om att åtminstone utrikesministern skulle ha lyft rätt ordentligt på ögonbrynen om sagt att det skulle vara just ett amerikanskt flygplan. Samma person hade också gjort en minnesanteckning om att efter verkställigheten ringt och meddelat att allt gått bra men att planet visat sig vara amerikanskt och inte egyptiskt. Vid en sammanfattande bedömning av de lämnade uppgifterna fanns det, enligt , inte något stöd för påståendet att Säkerhetspolisen vid föredragningen skulle ha nämnt att verkställigheten skulle ske med ett amerikanskt flygplan eller med amerikansk medverkan. Däremot kunde uppgifterna tyda på att man skulle få amerikansk hjälp med att ordna luftrum för flygrutten. Vidare påtalades att det också var frågan om olika informationskulturer. Efter föredragningen kontaktade Säkerhetspolisen den amerikanska underrättelsetjänsten. sammanträffade säkerhetspolismannen som hade planerat verkställigheten med amerikanska tjänstemän på . Vid mötet underrättades han om att bevakningspersonal fanns ombord på flygplanet som beräknades anlända till omkring . Amerikanerna uppgav också att det inte fanns plats ombord på planet för svenska poliser. Säkerhetspolismannen har uppgett att han då betonat att det var vår verkställighet så vi måste åka med. Amerikanerna ordnade därefter så att befattningshavare vid skulle kunna följa med transporten. Vid sammanträffandet upplystes vidare att bevakningspersonal ombord på planet kunde ha huvor på sig samt att de önskade genomföra en säkerhetskontroll av Agiza och El Zary före ombordstigningen. Utan en sådan kontroll fick männen inte transporteras med flygplanet. Enligt säkerhetspolismannen var det frågan om en skyddsvisitation; något annat diskuterades inte. Eftersom amerikanerna helst ville ha tillgång till en lokal för att utföra säkerhetskontrollen kontaktades gränspolisen på , varvid det bestämdes att kontrollen kunde genomföras där. Säkerhetspolismannen kontaktade och meddelade honom att de amerikanska tjänstemännen önskade genomföra en egen säkerhetskontroll på . Enligt säkerhetspolismannen hade inte någon erinran mot detta. har uppgett att det är troligt att han kontaktades i saken men att han inte har någon minnesbild av att så skedde. Han har vidare uppgett att, rent hypotetiskt, han nog hade ansett det var ganska okey med en skyddsvisitation innan man tog ombord egyptierna på flygplanet men givetvis under ledning av, så att säga, deltagande av svensk personal. beslutade regeringen, med stöd av utlänningslagen, att avslå Agizas och El Zarys ansökningar om uppehålls- och arbetstillstånd och att de båda männen skulle avvisas. Vidare beslutades att Säkerhetspolisen skulle verkställa avvisningarna omgående och att verkställigheten skulle ske till . Enligt dagboksblad i ärendet anmäldes regeringens beslut dit . Som övergripande ansvarig för ärendet befann sig centralt på Säkerhetspolisen i . beslutade han att Agiza och El Zary skulle tas i förvar. På begäran av Säkerhetspolisen beslutade att El Zary, som befann sig i , fick placeras i häkte eller polisarrest i avvaktan på verkställigheten. Som grund för begäran anfördes både säkerhetsskäl och s.k. transporttekniska skäl. Ungefär informerades de enheter som skulle omhänderta de avvisade männen vilka båda, som redan nämnts, var föremål för spaning. Säkerhetspolisen omhändertog Agiza tämligen omgående vid en busshållplats i . En skyddsvisitation utfördes men det påträffades inte några vapen eller andra farliga föremål. Agiza underrättades om beslutet på sitt modersmål, placerades i ett fordon och fördes till . Enligt dagboksbladet var Agiza gripen & delgiven . Inget våld användes vid omhändertagandet och Agiza belades inte heller med handfängsel under transporten till . Från medtogs också medicin som Agiza behövde för magproblem. Den omhändertog El Zary omkring på dennes arbetsplats i . Han fördes därefter till där han förvarades i avvaktan på vidare transport till . Också El Zary skyddsvisiterades samt underrättades om regeringens beslut på sitt modersmål. på häktet transporterades El Zary till av insatsstyrkan. Han var då belagd med handfängsel. Inget våld synes dock i övrigt ha använts vid omhändertagandet. Enligt säkerhetspolismannen Y:s logg, daterad , över transporten av Agiza och El Zary anlände fordonstransporterna till respektive . Efter lotsning in på det stängda flygplatsområdet av behörig personal parkerades fordonen utanför flygplatsens polisstation där man avvaktade . Enligt en befattningshavare vid blev El Zary upprörd när han förstod att de befann sig på en flygplats och yttrade då på sitt modersmål bl.a. att blod skulle flyta. På flygplatsen fanns vid tillfället fem tjänstemän från Säkerhetspolisen, bland dem säkerhetspolismännen . Ingen av dessa fem hade någon högre tjänsteställning och inte heller hade någon av dem pekats ut som insatschef. Till flygplatsen kom även de amerikanska tjänstemän som säkerhetspolismannen hade träffat tidigare . De skulle se till att allt fungerade enligt överenskommelsen, och de höll sig i bakgrunden. Därutöver var gränspolisen samt viss personal från den och polisen i närvarande. före landade det amerikanska flygplanet. Säkerhetspolismannen mötte vid flygplanstrappan. Ombord på planet fanns, förutom flygplansbesättningen, sju eller åtta personer som utgjorde bevakningspersonal, bland dem en läkare och två egyptiska tjänstemän. Säkerhetspolismannen informerade de amerikanska tjänstemännen om att Agiza och El Zary väntade i fordonen framför polisstationen, varefter amerikanerna transporterades dit. Bevakningspersonalen, som samtliga var maskerade med huvor, gick därefter fram till fordonen där Agiza och El Zary satt. Först fördes den ene av männen in på polisstationen av bevakningspersonalen. Därinne, i ett litet omklädningsrum, utförde de amerikanska tjänstemännen den s.k. säkerhetskontrollen.