frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — De frågor han ställde till familjehemmet var varför E. var folkbokförd hos dem samt om L:s förmåga att sköta E:s medicinering. Det är enda kontakten han haft med familjehemmet eller någon annan i E:s närhet. Efter det besöket sa han till handläggande socialsekreterare att det behövdes vård enligt LVU. Under socialnämndens arbetsutskotts sammanträde tog han inte ställning till förslaget om ansökan om vård enligt LVU. Modern och hennes ombud hade ett långt anförande först. Efter det sa N.N. att det är bra om det går att lösa frivilligt och om samtycket är tillförlitligt överlåter han åt nämnden att bestämma. själv var fundersam enligt både familjehemmet och modern om han var jävig i målet eftersom han tidigare försvarat modern i ett brottmål. Han ställde frågan till modern och hennes ombud som inte hade något att erinra mot att han representerade E. vilket han då gjorde. Vår bedömning är att N.N. ej engagerade sig i ärendet i den utsträckning som krävs för att kunna representera ett treårigt barn och uttala sig om vad som är bäst för barnet. ej tog någon ställning i frågan ser vi som anmärkningsvärt. uppkom på nytt fråga om huruvida E. skulle beredas vård enligt LVU. Nämnden inledde en utredning. I en skrivelse daterad underrättade socialnämnden, genom , Länsrätten i om saken. I skrivelsen som även var undertecknad av IFO-chefen angavs att det inte gick att utesluta att skulle komma att ansöka om vård enligt LVU och att mor och son borde ha var sitt ombud då det kunde befaras att de kunde komma att ha motstridiga intressen. Vad gällde det offentliga biträdet för E. angavs: önskar ett kvinnligt ombud för E. Länsrätten förordnade därefter ett kvinnligt offentligt biträde för E. framförde i en anmälan till JO klagomål mot socialsekreteraren vid socialförvaltningen i . anförde bl.a. följande. Han kan inte se någon rättslig eller saklig grund för att ge in ett yttrande till länsrätten angående hans biträde i barnavårdsärendet. Anledningen till att han inte tog ställning i LVU-frågan var att han i och för sig ansåg att tillräckliga skäl för vård enligt LVU förelåg, men att han, som relativt nyinsatt i ärendet, inte ansåg sig kunna bedöma om moderns samtycke till frivillig vård var av sådan art och styrka att det gick att lägga till grund för ett ställningstagande. Vad gäller anmälan till länsrätten om behov av offentligt biträde för E., har han senare fått veta att det i första hand inte var ett kvinnligt biträde som önskade, utan att huvudskälet var att N.N. inte skulle förordnas. agerande kan inte tolkas på annat sätt än att hon för räkning önskade det biträde för E. som hon själv var nöjd med och som förfäktade hennes åsikt. Hennes omskrivning att hon för barnets räkning önskade ett kvinnligt biträde gav inte länsrätten tillräckligt besked om att hon ville undvika en viss advokat utan kunde tolkas på annat sätt. hade genom sin handläggning allvarligt åsidosatt de plikter som åvilade henne som tjänsteman. Han ifrågasatte om hon inte hade gjort sig skyldig till tjänstefel. Anmälan remitterades för utredning och yttrande till i . I nämndens (arbetsutskottet) remissvar angavs följande. Det yttrande som skrevs till länsrätten gjordes då socialnämnden anser det av största vikt att länsrätten får kännedom om hur de offentliga biträden som utses för att företräda barn agerar. Det skall understrykas att det är rätten som utser offentligt biträde och inte kommunen. Rätten inhämtar yttrande från kommunen men är inte bunden av kommunens yttrande. Det åligger rätten att göra erforderlig prövning då den fattar sitt beslut om förordnande av offentligt biträde. I aktuellt ärende är det korrekt att det framfördes önskemål om en kvinna som offentligt biträde. Orsaken till detta är inte att socialnämnden skulle önska ett offentligt biträde med åsikter som passar nämnden. Ett sådant agerande vore inte förenat med den etik som en advokat och ett offentligt biträde måste uppvisa, oavsett vem som förordnas. Det kan noteras att rätten förordnade ett kvinnligt biträde för den underårige. Det offentliga biträdet har dock inte delat kommunens uppfattning i ärendet. Påståendet om att få ett biträde med åsikter som passar handläggare eller nämnd saknar all grund. Då det gäller tjänstefel så är en förutsättning för detta brott att man uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften. Av vad som angetts ovan framgår att det inte föreligger något åsidosättande av vad som gäller för kommunens uppgift. Att yttra sig till rätten torde för övrigt inte vara myndighetsutövning då det inte är något beslut av kommunen som grundar sig på offentligrättslig lagstiftning och som förpliktar någon att agera enligt. Om menar att kommunens synpunkt om offentligt biträde var olämplig eller att den borde åtföljts av en förklaring till varför den framförts kommer kommunen att ta till sig och beakta detta . Kommunen vidhåller dock att det inte begåtts något fel i sak, att påstående om tjänstefel saknar all grund och att det därför inte föreligger skäl för allvarlig kritik från . JO fann att nämndens yttrande var alltför knapphändigt för att kunna ligga till grund för en bedömning av vad som förevarit och anmodade därför i en förnyad remiss socialnämnden att inkomma med ett yttrande angående dels syftet med skrivelsen till länsrätten , och huruvida var behörig att själv ge in den, dels varför socialnämnden önskade ett kvinnligt biträde för barnet. I ett kompletterande yttrande anförde nämnden följande. Syftet med handläggarens skrivelse till Länsrätten i var att göra länsrätten uppmärksam på hur ett offentligt ombud agerar då de företräder ett utsatt barn. Handläggaren ansåg att ombudet ej tillvaratog barnets intresse och såg det som viktigt att länsrätten fick kännedom om detta eftersom det är länsrätten som förordnar ombuden. Måhända att handläggaren riktat skrivelsen till fel myndighet. Om så är fallet anser socialnämnden att länsrätten borde ha vidarebefordrat skrivelsen till rätt myndighet eller kontaktat socialnämnden och informerat socialnämnden om vart socialnämnden skulle ha sänt skrivelsen. Anledningen till att handläggaren önskade ett kvinnligt ombud för barnet var att, som advokat . skriver, undvika att barnet skulle få samma offentliga biträde som . Orsaken till detta var den kritik som handläggaren framförde i sin skrivelse till länsrätten . Handläggaren är väl medveten om att det inte är möjligt begära ett specifikt offentligt biträde. För att minska utbudet, och därmed undvika advokat , valde handläggaren att önska ett kvinnligt biträde för barnet. kan bara beklaga att detta har uppfattats som ett hot mot rättssäkerheten. Det är socialnämndens bestämda uppfattning att handläggaren med sin skrivelse inte haft annat syfte än att stärka rättssäkerheten för det aktuella barnet. Handläggaren framförde endast ett önskemål och länsrätten förhörde sig aldrig ytterligare om vilka grunder handläggaren hade för detta önskemål innan de beslutade förordna annat offentligt biträde. kan konstatera att handläggaren inte varit behörig att själv inge skrivelsen till länsrätten daterad . anser att det inte begåtts något tjänstefel då förutsättningen för detta brott är att man uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften. Att yttra sig till rätten torde inte vara myndighetsutövning då det inte är något beslut av kommunen som grundar sig på offentligrättslig lagstiftning och som förpliktigar att agera enligt. vidhåller således att det inte begåtts något allvarligt fel, att påståendet om tjänstefel saknar all grund och att det ej heller föreligger några skäl för allvarlig kritik från . Han hänvisade bl.a. till vad han tidigare framfört angående att det egentliga syftet med att framföra önskemål om ett kvinnligt biträde avsiktligt dolts för länsrätten, som inte hade anledning att ifrågasätta annat än att det var fråga om ett helt legitimt syfte, t.ex. att tidigare upplevelser hos barnet gjorde ett kvinnligt biträde mer lämpat. fick sin önskan om att det tidigare biträdet ej skulle utses tillgodosedd utan att behöva redovisa något skäl för detta. I ett beslut anförde JO följande. I mål eller ärenden angående bl.a. beredande av vård enligt 2 § LVU skall offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser samt för dennes vårdnadshavare, om det inte måste antas att behov av biträde saknas (39 § första stycket LVU). Behövs offentligt biträde både för den unge och för dennes vårdnadshavare, förordnas gemensamt biträde, om det inte finns motstridiga intressen mellan dem (39 § andra stycket LVU). Om frågan rörande vård enligt LVU har föranletts av att vårdnadshavaren har brustit i omsorgen om den unge får det regelmässigt anses föreligga motstridiga intressen mellan föräldern och den unge (prop. 1979/80:1 del C s. 89). Som huvudregel förordnas offentligt biträde av den domstol eller myndighet som handlägger målet eller ärendet. I ärenden hos socialnämnd angående omhändertagande enligt LVU skall dock länsrätten besluta i frågor om offentligt biträde (39 § tredje stycket LVU). Regler om offentligt biträde fanns tidigare i rättshjälpslagen (1972:429). Bestämmelserna om offentligt biträde fördes fr.o.m. in i den materiella lagstiftningen, bl.a. LVU (se prop. 1996/97:9). De bestämmelser som var gemensamma för de olika mål eller ärenden där offentligt biträde kan förordnas fördes samman i en särskild lag, lagen (1996:1620) om offentligt biträde. Den som är förordnad som offentligt biträde för någon som är , utan att vara biträde för vårdnadshavaren, är enligt 36 § andra stycket LVU utan särskilt förordnande den unges ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Enligt 6 § lagen om offentligt biträde får ett biträde besluta om utredning som är skäligen påkallad för att tillvarata huvudmannens rätt, om utredningen inte kan erhållas genom den domstol eller myndighet som handlägger målet eller ärendet. Utöver dessa paragrafer finns det inte i lagen om offentligt biträde eller LVU några bestämmelser om vilka uppgifter eller befogenheter som biträdet har. I förarbetena till 36 § andra stycket LVU anfördes beträffande det offentliga biträdets och ställföreträdarens uppgifter bl.a. följande (prop. 1994/95:224 s. 57). Ställföreträdaren skall tillvarata barnets intresse. Han bör alltså framföra de synpunkter och de önskemål som barnet har. Skulle ställföreträdaren ha en annan uppfattning än barnet, bör han med beaktande av barnets önskemål hävda den uppfattning som han anser bäst tjänar barnets intresse. Om barnet så önskar, skall han t.ex. se till att beslut och domar blir överklagade. Ställföreträdaren är barnets offentliga biträde och skall i den egenskapen ta till vara barnets bästa i olika hänseenden. Han skall bl.a. fungera som barnets rådgivare. Vidare skall han bevaka att nödvändig utredning angående barnets person, t.ex. utlåtanden från barnpsykologer eller annan expertis, inhämtas. De synpunkter som socialsekreteraren framlade i skrivelsen synes ha gått ut på att N.N. inte varit tillräckligt engagerad i ärendet och att han avstått från att ta ställning i frågan om förutsättningar för ett omhändertagande av barnet enligt LVU förelegat eller inte. Som ett exempel på N.N:s bristande engagemang framfördes att han endast besökte familjehemmet en gång, stannade knappt och då mest lekte med barnet. Socialsekreteraren ansåg att N.N. inte i tillräcklig utsträckning försökt att informera sig om barnets förhållanden. Fram till dess att ett omhändertagande enligt LVU underställs länsrättens prövning har länsrätten inte haft någon egen möjlighet att i det aktuella ärendet närmare bedöma hur det offentliga biträdet har utfört sitt uppdrag. att det finns skäl att uppmärksamma länsrätten på ett biträdes agerande är nämnden oförhindrad att göra detta. Omständigheterna kan vara sådana att nämnden till och med bör upplysa länsrätten om biträdets bristande lämplighet. Det ligger i sakens natur att de synpunkter som nämnden i sådana fall finner det angeläget att lämna måste vara objektivt grundade och ha viss substans. Länsrätten har i en sådan situation att pröva värdet av socialnämndens upplysningar och väga dessa mot den eventuella kännedom och åsikt om biträdets insatser som rätten själv har skaffat sig. Jag finner därför inte skäl att för egen del kommentera innehållet i skrivelsen i och för sig. Däremot anser jag att frågan huruvida skrivelsen skulle ges in till domstolen har utgjort en sådan fråga som det ankommit på socialnämnden att ta ställning till. Av nämndens andra yttrande till JO framgår också att socialsekreteraren inte hade behörighet att själv inge skrivelsen till länsrätten. borde således inte på egen hand ha tillställt länsrätten ett yttrande över det offentliga biträdets sätt att fullgöra sitt uppdrag. Anmälan till länsrätten om behovet av ett (kvinnligt) offentligt biträde När socialnämnden i ett ärende om vård enligt LVU gör en anmälan till länsrätten om behovet av ett offentligt biträde för barnet föreligger inte något hinder för nämnden att framföra att det av olika anledningar är önskvärt att det biträde som länsrätten förordnar har t.ex. vissa särskilda kvalifikationer. Så som N.N. själv har anfört till JO kan det finnas legitima skäl att begära ett kvinnligt biträde, t.ex. när tidigare upplevelser hos barnet gör att en kvinna är mer lämpad som biträde än en man. Det förelåg i och för sig inte något hinder för att påtala för länsrätten att man av olika skäl inte fann det önskvärt att N.N. utsågs som offentligt biträde för barnet. Även i detta avseende ankom det på länsrätten att bedöma om förvaltningens synpunkter skulle beaktas. Handläggande socialsekreterare som enligt nämndens andra remissvar var väl medveten om att det inte är möjligt att begära ett specifikt offentligt biträde valde dock att inte ange det egentliga skälet för hemställan till länsrätten. Genom att önska ett kvinnligt biträde, i syfte att undvika att N.N. på nytt blev förordnad till offentligt biträde för barnet, doldes det verkliga skälet till hemställan och på så sätt kom länsrätten att vilseledas. Agerandet är i denna del helt oacceptabelt. har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida. Fråga om partsställning och sekretess när det i ett ärende vid en socialnämnd uppkom frågor om rätt till både försörjningsstöd och underhållsbidrag (Dnr 1058-2003) I en anmälan till JO framförde C.S. klagomål mot socialförvaltningen i kommun angående utlämnande av uppgifter om enskild, m.m. Hon ansåg att berörda tjänstemän bl.a. hade gjort sig skyldiga till sekretessbrott genom sitt agerande. anförde i huvudsak följande. Hennes sambo, , har från ett tidigare förhållande dottern ., född . J., som hade valt att flytta hemifrån, klarade sig inte ekonomiskt och tog därför kontakt med socialförvaltningen. blev ombedda att lämna uppgifter rörande sin ekonomi till förvaltningen. Uppgifterna lämnades genom att de fyllde i en blankett, Ansökan om ekonomiskt bistånd. Trots att de inte hade gett sin tillåtelse inhämtade förvaltningen uppgifter från bl.a. och bilregistret. Förvaltningens utredning skickades till dottern och J.T:s före detta hustru. Den sistnämnda och hennes sambo hade under den senaste två-och-ett-halvt-års-perioden framfört hot mot C.S. Inledningsvis inhämtades handlingarna i det aktuella ärendet. Därefter anmodades i kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan. (individutskottet) lämnade som sitt remissvar ett av enhetschefen upprättat yttrande vari anfördes följande. uppfattar klagomålet på följande sätt, vilket också framförts av C.S. direkt till socialförvaltningen, i samtal med gruppledare och är missnöjd med att uppgifter inhämtats från i första hand bilregistret, men även andra myndigheter, trots att C.S. ej lämnat medgivande till detta och att socialförvaltningen kommunicerat den utredning som genomförts till R.T. och därmed brutit mot tystnadsplikten. känner sig ej anmodad att närmare beskriva det enskilda ärendet, som föregått klagomålet och där C.S. ej bedöms vara part och ej heller kommunicerats. Parter i det enskilda ärendet är J.T. och R.T., såsom underhållsskyldiga för deras gemensamma dotter ., som ansökt om bistånd genom . har med anledning av detta inlett en utredning utifrån (FB) 7:1 om föräldrars underhållsskyldighet och varaktighet samt utifrån vad som anges i Socialtjänstlagen (SoL) 4:1 Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd Vägledande för socialnämnden är också den utredningsskyldighet som anges i SoL 11:1 och förvaltningslagen (FvL) 7 §. vidhåller det svar som lämnats av gruppledare i telefonkontakt med C.S. har en utrednings- och kommuniceringsskyldighet i enskilda ärenden, som når nämndens kännedom. I detta fall genom en ansökan. I det aktuella ärendet har socialnämnden haft kontakt med bl.a. fadern . Vad gäller faderns ekonomiska situation har två utredningar genomförts i syfte att presentera ett bredare underlag för socialnämnden att fatta beslut, dels avseende fadern ensam, halv boendekostnad samt kostnader för två umgängesbarn med f.d. hustrun . och dels en utredning utifrån faderns samboförhållande med C.S. med deras gemensamma kostnader för bostad och umgängesbarn. I det sammanhanget har uppgifter inhämtats från bilregister och inskrivningsmyndigheten i , trots att formellt medgivande ej lämnats, men då utredningsskyldigheten och situationen för dottern . fått gå före. har ej haft kännedom om eller informerats av parterna om den påstådda hotbild som föreligger. Parterna har ej berört detta under pågående utredning. avvisar därför klagomålet utifrån den skyldighet socialnämnden har att tillgodose den enskildes möjlighet till försörjning enligt SoL 4:1, den utredningsskyldighet som föreligger enligt SoL 11:1 och FvL § 7, föräldrars underhållsskyldighet enligt FB 7:1 och den kommunicering som skall föregå parterna innan beslut fattas enligt FvL § 17. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret men hördes inte av. I ett beslut anförde JO följande. Av 7 kap. 1 § följer att föräldrars underhållsskyldighet som regel gäller till dess barnet har fyllt . Om barnet då inte har avslutat gymnasiestudier eller annan grundutbildning kvarstår underhållsskyldigheten som skolgången pågår, dock längst till dess barnet fyllt . Enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) har den enskilde rätt till bistånd av försörjning och för sin livsföring i övrigt om han inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt. Genom biståndet skall den enskilde tillförsäkras en skälig levnadsnivå och biståndet skall utformas så att det stärker den enskildes möjligheter att leva ett självständigt liv. I 11 kap. 1 § socialtjänstlagen stadgas att socialnämnden utan dröjsmål skall inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Enligt huvudregeln i 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess inom för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Av 14 kap. 5 § sekretesslagen framgår att sekretess som regel inte hindrar att part tar del av handlingar och annat material i ärendet. När J. tog kontakt med socialförvaltningen var hon och studerade på gymnasiet. Hennes föräldrar var således i och för sig underhållsskyldiga för henne . I en journalanteckning har antecknats att J. vill få stöd från sn i att övertyga pappan om sin försörjningsskyldighet. I en situation som den aktuella bör socialnämnden i första hand bistå den unge genom att försöka få föräldrarna att fullgöra sin underhållsskyldighet. För det fall nämnden inte kan förmå föräldrarna att försörja sitt barn aktualiseras frågan om ekonomiskt bistånd till den unge (se allmänna råd om ekonomiskt bistånd [SOSFS 2003:5]). Som framgår av det anförda kan det i en situation som den förevarande således vara fråga om handläggning av två olika sorters ärenden. När nämnden bistår den unge och dennes föräldrar med att utreda föräldrarnas förmåga att betala underhållsbidrag i syfte att hjälpa till att upprätta ett avtal om sådant bidrag måste, enligt min mening, såväl den unge som föräldrarna anses inta ställning av part i det ärendet. Om föräldrarna inte kan förmås att försörja sitt barn blir frågan om ekonomiskt bistånd aktuell. I det fallet, dvs. i ett ärende rörande ekonomiskt bistånd till den unge, är endast den unge part. I remissvaret anförs att en utredning inleddes utifrån (FB) 7:1 om föräldrars underhållsskyldighet och varaktighet samt utifrån vad som anges i Socialtjänstlagen (SoL) 4:1 och att J.T. och R.T., såsom underhållsskyldiga för den gemensamma dottern ., var parter i ärendet. Frågan om föräldrarnas underhållsskyldighet synes här endast ha behandlats som ett moment i bedömningen av J:s rätt till ekonomiskt bistånd. Jag har visserligen förståelse för att det kan föreligga svårigheter att upprätthålla en strikt gräns mellan ärendena. Frågan om föräldrarnas underhållsskyldighet har ju, i fall som detta, betydelse i ärendet rörande försörjningsstöd eftersom det då skall prövas om den enskilde kan få sina behov tillgodosedda på annat sätt än genom bistånd. Det är dock viktigt att ha klart för sig att endast J. har haft ställning av part i ärendet rörande ekonomiskt bistånd. har gjort gällande att berörda tjänstemän har gjort sig skyldiga till sekretessbrott genom att kommunicera utredningen med modern. Om förvaltningen hade hanterat saken såsom borde ha skett, dvs. som två olika ärenden, hade emellertid föräldrarna varit parter i det ärende som gällt att bistå den unge med att förmå föräldrarna att fullgöra sin underhållsskyldighet och hade då haft rätt att ta del av materialet i det ärendet. Mot den bakgrunden finner jag inte anledning att vidare uppehålla mig vid frågan. Det som har kommit fram ger mig dock anledning att framhålla följande. I de fall en socialnämnd handlägger flera ärenden där samma personer förekommer men där partsställningen skiljer sig åt, måste nämnden när den lämnar ut en uppgift vara uppmärksam på i vilket ärende uppgiften har inhämtats och vilka personer som är parter i det ärendet. Det kan ifrågasättas om nämnden har gjort detta klart för sig i det aktuella fallet. I sammanhanget kan följande tilläggas. Det har framkommit att förvaltningen har inhämtat vissa uppgifter från bilregistret och inskrivningsmyndigheten. Med hänsyn till att det har varit frågan om offentliga uppgifter, tillgängliga för envar, finner jag inte skäl att göra något ytterligare uttalande i saken. Fråga bl.a. om en socialnämnd kan komma överens med vårdnadshavaren om att avvakta med en utredning som rör en framställning om att vård enligt LVU skall upphöra (Dnr 4949-2003) I en anmälan jämte tilläggsskrivelser till JO framförde Å.S. klagomål mot i angående handläggningen av ett ärende enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) rörande Å.S:s dotter , född . Klagomålen avsåg i huvudsak kontaktpersonens närvaro och förhållningssätt vid A.S:s umgänge med Å.S., att den skrivelse angående bl.a. missnöje med det aktuella umgänget och begäran om vårdens upphörande som han hade undertecknat hade överlämnats till nämnden först samt att Å.S. och hans mor inte hade fått lägga fram sina synpunkter vid nämndens sammanträde . var vidare kritisk till det sätt på vilket han hade blivit bemött av en namngiven tjänsteman och det sätt på vilket hans mor hade behandlats vid nämndens sammanträde . anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i anmälan samt yttra sig över huruvida nämnden hade övervägt regleringen av vårdnadshavarens umgänge enligt 14§ tredje stycket LVU.