frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Vid aktuellt tillfälle framställde advokat önskemål om besök endast före besökstidens slut. Det fanns, med hänsyn till den korta framförhållningen, ingen möjlighet att omdisponera personalen för att tillgodose Mutveis önskemål utan att äventyra ordningen och säkerheten på häktet. Det inträffade skulle kunna förebyggas genom att Mutvei kontaktade häktet inför sitt planerade besök. Det har i ärendet inte framkommit några uppgifter som bekräftar Mutveis påstående att häktet vid besökstidens slut slängt ut poliser under pågående förhör. Inte heller dennes påstående att kraftig kritik i aktuellt ärende framförts av polis, åklagare och andra advokater kan bekräftas. Myndigheten finner att häktets ordningsregler i samband med besök är i enlighet med gällande bestämmelser samt bedömer att servicenivån är tillfyllest utifrån tillgängliga resurser. Den intagne förflyttades från häktet till häktet inför huvudförhandlingen. Kommunikationen mellan häktena har varit något bristfällig avseende möjligheten för den intagne att kommunicera med Mutvei via dennes mobiltelefon. Det har därvid uppstått viss osäkerhet med hänsyn till den restriktivitet som särskilt gäller mobiltelefonsamtal. Mutvei har haft möjlighet att kommunicera med sin klient vid behov, med ett undantag. Häktet har agerat felaktigt, vilket beklagas. Berörd personal har informerats om gällande bestämmelser och myndigheten utgår från att detta inte kommer att upprepas. Av ordnings- och säkerhetsskäl har häktet reglerat under vilka tider föremål kan inlämnas till de intagna, se bilaga. Inlämning kan också ske under andra tider om omständigheterna medger detta. I aktuellt ärende har kläder till den intagne inte mottagits av häktet . Detta förfarande är i och för sig i enlighet med de regler häktet tillämpar. Det synes emellertid vara så att häktet med hänsyn till förhållandena i aktuellt ärende haft möjlighet att bättre kunna tillgodose Mutveis önskemål . Den omständighet att personalen inte mottog kläder i samband med domstolsförhandlingen bedömer myndigheten emellertid vara ett korrekt förfarande. Kläder som överlämnas till den intagne måste kontrolleras så att de inte innehåller något otillåtet föremål. Bevakningspersonal har i samband med domstolsförhandlingar till uppgift att tillse att den intagne inte avviker eller på annat sätt agerar otillbörligt. Det är i en sådan situation olämpligt och direkt felaktigt att motta föremål som överlämnas till den intagne. Enligt uppgift från medföljande personal har Mutvei i samband med detta besked uttalat sig kränkande mot häktets personal. Han har därvid uttryckt sig mycket olämpligt med innebörd att personalen har bristande kompetens och intelligens. Detta är ett bemötande som inte kan accepteras. Det noteras att häktet avsatt särskild tid för att Mutvei skulle ha möjlighet att lämna kläder till den intagne. Av klagomålen framgår att denna information inte nått fram till Mutvei. Detta påstående föranleder ingen ytterligare kommentar från myndighetens sida. Myndigheten gör sammanfattningsvis bedömningen att advokat klagomål har sin grund i flera negativa samverkande faktorer som i huvudsak avser bristande informationsutbyte och eventuellt felaktigt bemötandet från båda håll. Med tydlig information och god planering samt med respekt för olika yrkesroller kan brister av förevarande art förebyggas. I beslut anförde JO följande. Jag vill inledningsvis framhålla vikten av att en häktad och dennes offentlige försvarare tillåts att ha de kontakter som krävs för att försvararen skall på bästa sätt kunna tillgodose sin klients intressen. Detta gäller såväl under förundersökningen som under efterföljande rättegångar. har vidgått att häktet felaktigt har förhindrat ett telefonsamtal mellan och dennes klient. Myndigheten kan inte undgå kritik för detta. Vad gäller övriga händelser vill jag framhålla följande. Av 21 kap. 9 § framgår att försvarare för den som är anhållen eller häktad inte får förvägras att sammanträffa med honom i enrum. Enligt dåvarande justitieombudsmannen (se JO 1983/84 s. 134) innebär stadgandet att en försvarare inte ens bör avvisas från häktet utan att ha fått träffa sin klient. Mot bakgrund av de speciella praktiska problem som uppstår på ett stort häkte och som har samband med tillgången på personal och säkerhetsfrågorna, var emellertid inte främmande för att man från häktets sida informerade advokaterna i området om att eventuella besök hos klienterna efter ett visst klockslag borde föranmälas i så god tid att häktet kunde disponera sin personal med hänsyn därtill. Jag delar den uppfattningen. Jag vill dock understryka att den offentlige försvararen som framgått har en i besökshänseende privilegierad ställning. Mot den bakgrunden är det rimligt att åtskillnad görs mellan besök av den misstänktes offentlige försvarare och andra besök, t.ex. av anhöriga. Jag ställer mig alltså tveksam till den typ av besöksregler , som uppenbarligen generellt tillämpas vid häktet . I det aktuella ärendet står i nu aktuella avseenden uppgift mot uppgift. Ytterligare utredning framstår inte som meningsfull. Jag delar dock uppfattning att häktet, med hänsyn till förhållandena, borde haft möjlighet att bättre tillgodose önskemål om att lämna in sin klients kläder innan huvudförhandlingen i hovrätten påbörjades. Placering av en häktad i polisarrest (Dnr 4697-2004) anförde i en anmälan, som kom in till JO , i huvudsak följande. Hon anhölls och placerades i polisarresten i . meddelades beslut om häktning, men först överfördes hon till häktet i . Polisarresten uppfyllde inte de krav som man kan ställa på en häktesplats, bl.a. var de sanitära förhållandena oacceptabla. Dessutom gavs hon inte möjlighet till en timmes utevistelse per dag. Information om regler och rättigheter erhölls först då hon kom till häktet i . som häktad erbjöds hon inte något arbete och först när hon frigavs fick hon kännedom om att en kontaktman hade utsetts för henne. Anmälan remitterades till för yttrande. I remissvaret anförde kriminalvårdschefen följande. Vid fanns vid den aktuella tidpunkten 31 nominella platser för häktade. Därutöver fanns 8 tillfälliga platser vid häktets gemensamhetsavdelning. Gemensamhetsavdelningen är ytterst lämpad för dömda, i avvaktan på anstaltsplacering. Emedan tillgängliga häktesplatser var fullbelagda, beslutade den 5februari 2004 att öppna ytterligare 5 tillfälliga häktesplatser i polisens arrest i . De tillfälliga häktesplatserna som finns i polisens arrest innehar inte på något sätt samma standard som traditionella häktesplatser, men får i vart fall anses uppfylla minimistandard för verksamheten. Placeringen därå är vidare inte tänkt att fortgå . Så snart tillfälle ges, överflyttas intagna till i . Sedan nu aktuell händelse har ytterligare tio platser för häktade öppnats på anstalten Saltvik, varmed behovet av arresten upphört. bedrivs därför ingen häktesverksamhet i polisens arrestlokaler i . Möjlighet att tända och släcka ljuset i nu aktuella celler finns inte. Ljuset måste regleras av tjänstemän, vilkas uppmärksamhet emellertid snabbt kan påkallas via s.k. signalanordning. Förhållandet är förstås på intet sätt lämpligt, men är dessvärre den enda som finns att tillgå. På samma sätt som punkten ett, förhåller det sig med möjligheten att själv reglera ljusflöde i de aktuella cellerna. Förhållandet är förstås på intet sätt lämpligt, men är dessvärre det enda som finns att tillgå. Alla intagna erbjuds utevistelse . Förstås avgör intagna själva huruvida de vill utnyttja tiden för promenad eller inte. Någon anteckning om detta har inte först, emedan saken faller under häktets dagliga rutiner. Vad gäller rastgårdens utformning, är denna insynsskyddad med presenning och med annan plast. Någon sådan insyn som i anmälan anförts finns inte. Avslutningsvis är denna rastgård belägen i polishusets innergård, utan andra förbipasserande än poliser och vid polisen anställda och i vissa fall domstolspersonal. Rökning i polisens celler är inte tillåten. Av den anledningen tillåter inte heller häktet sina intagna att röka där. Däremot ges alla intagna möjlighet att röka på promenadgården vid önskemål därom. Detta gäller alltså även under icke promenadtid. Intagna som av åklagare belagts med restriktioner röker separat. I nu aktuella celler finns en typ av signalanordning, som för tankarna till sådan som finns vid häktets ordinarie lokaler. Av anmälan framgår att kommunikation mellan å ena sidan den intagne och, å andra sidan, tjänstemän inte är möjlig, vilket är korrekt. I stället bemöter tjänstemän intagnas påringningar genom direkta besök i cellen. I arrestcellerna finns vare sig handfat eller spegel. Däremot finns toalett med sådan utrustning i direkt anslutning till alla de celler häktet hyr. Ävenså finns dusch. Av den anledningen att häktet hyr nu aktuella celler, fanns då saken begav sig inga planer på att införskaffa och införa sådan utrustning. Städning av cellerna gjordes regelbundet av inhyrd personal. Städningen ingick i hyran och den enda objektiva bedömning som för mig går att göra, är att städningen sköttes efter de krav som polisen ställt. De av kriminalvårdens tjänstemän som tjänstgjorde i lokalerna har inte anfört några klagomål på städningen. Alla människor som skrivs in på häktet får vid inskrivningen muntlig information om alla regler, rättigheter och rutiner som gäller under vistelsen vid häktet. Vidare erbjuds intagna alla gällande bestämmelser avseende i synnerhet häktesverksamhet. I varje bostadsrum finns därutöver en inplastad sida, av vilken i huvudsak samma information framgår. Vad gäller kontaktman, utses en sådan under den intagnes på häktet. Häktet har infört s.k. specialisering och denna verksamhet har fungerat väl. utsågs kontaktman i samband med att hon förflyttades till huvudhäktet. Det bör noteras att B.T. ankom Häktet och att hon blev försatt på fri fot . ankom häktet belagd med restriktioner. Av den anledningen kunde ingen annan sysselsättning än s.k. cellarbete erbjudas henne. Något sådant arbete kunde häktet inte erbjuda , på grund av brist på arbete. Till remissvaret hade fogats ett beslut av om inrättande av tillfälliga häktesplatser. Upplysningar inhämtades per telefon från i , polisområde , och . I beslut anförde JO följande. Platssituationen inom kriminalvården är ansträngd. För att lösa platsbristen förekommer det att polisarrester omvandlas till tillfälliga häktesplatser genom att kriminalvården övertar ansvaret för dem. Beslut härom fattas av . Enligt 24 kap. 22 § första stycket skall den som häktas utan dröjsmål föras till häkte. Förvaring av en häktad på annan plats är, i avsaknad av ett domstolsbeslut därom, inte förenligt med gällande regler. beslutade att nio arrestplatser skulle inrättas som tillfälliga häktesplatser vid häktet marsmaj 2003. Arrestplatserna iordningställdes och användes under de perioder som häktet i var fullt. beslutade att fem arrestplatser vid polisen i skulle inrättas som tillfälliga häktesplatser vid häktet . De redan iordningställda arrestplatserna togs då på nytt i anspråk. Det sagda innebär att det vid tiden för placeringen av B.T. i arrestlokalen inte fanns något beslut om tillfälliga häktesplatser där. Föreskriften i om att en häktad person skall förvaras i häkte bör enligt min mening ses bl.a. mot bakgrund av att det härigenom garanteras att förvaringsplatsen uppfyller rimliga krav på säkerhet och standard. Även om platssituationen gör det nödvändigt att ibland utnyttja tillfälliga häktesplatser med en lägre standard än vad som normalt skulle accepteras (se dåvarande justitieombudsmannen beslut , dnr 2449-2003) är det viktigt att endast häkte används för förvaring av häktade och att beslut om inrättande av tillfälliga häktesplatser fattas i den härför avsedda ordningen. kan sålunda inte undgå kritik för förvaringen av B.T. i polisens arrestlokaler. Jag vill i sammanhanget erinra om att häktade genom lagstiftning har tillförsäkrats vissa rättigheter. Systemet medger alltså inte att man av ekonomiska eller andra skäl har en standard som inte uppfyller lagens krav. Enligt lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. skall t.ex. den häktade om möjligt erbjudas arbete eller annan därmed jämförlig sysselsättning . Den häktade skall också ges möjlighet att vistas utomhus , om det inte finns synnerligt hinder mot detta. Ytterligare bestämmelser om hur häktade skall behandlas finns i förordningen (1976:376) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. samt i häktesföreskrifter (KVVFS 1997:15). När det gäller B.T:s klagomål om förhållandena i polisarresten och hur hon har behandlats ger utredningen emellertid inte tillräcklig grund för kritik eller någon annan åtgärd från min sida. En kronofogdemyndighet har utmätt gäldenärens fordran på överskjutande skatt innan den s.k. avitiden gått ut (Dnr 4632-2002) JO meddelade ett beslut med följande innehåll. I en handling daterad underrättade kronofogdemyndigheten (bolaget) om sökt utmätning. Enligt underrättelsen skulle det belopp som bolaget hade att betala vara bokfört på kronofogdemyndighetens postgirokonto för att bolaget skulle undvika utmätning. således innan den s.k. avitiden hade gått ut beslutade kronofogdemyndigheten att utmäta en bolaget tillkommande överskjutande skatt. Bolaget överklagade utmätningsbeslutet till domstol. Hos JO klagade bolaget bl.a. på att utmätning hade skett innan tiden för betalning hade gått ut. Bolagets övriga invändningar mot utmätningsbeslutet är i huvudsak sådana att de ligger inom området för vad som prövas av domstol. Därför har jag inte utrett dem. Den fråga som var aktuell att behandla i JO-ärendet var sådan att den i första hand borde besvaras av dåvarande (numera ) och inte av kronofogdemyndigheten. I en remiss anmodades att yttra sig över frågan om vilken information en gäldenär får i samband med en underrättelse om sökt utmätning i ett enskilt mål om möjligheterna för kronofogdemyndigheten att innan kravtiden har gått ut utmäta eventuell överskjutande skatt. I sitt svar, som kom in till JO , anförde kronodirektören följande. I underlaget till bolagets anmälan återfinns den underrättelse om sökt utmätning, daterad , som bolaget erhållit. Av underrättelsen framgår att fordringsbeloppet måste vara bokfört på kronofogdemyndighetens postgirokonto för att utmätning skall kunna undvikas. I underrättelsen lämnas information om att skulden ändå kan komma att utmätas även om den utsatta betalningsdagen inte gått ut. Det gäller för en speciell situation; nämligen då det blir fråga om s.k. samordnad utmätning enligt 4 kap. 11 § utsökningsbalken. Däremot får gäldenären ingen information om att kronofogdemyndigheten kan komma att göra en utmätning på sätt som skett i detta fall. Utmätningen av bolagets fordran på återbetalning av skatt har skett den 2december 2002, dvs. innan avitiden löpt ut. Utmätningen har skett på så sätt att de återbetalningsbara medlen maskinellt har omhändertagits och att ett maskinellt beslut om utmätning har fattats . Enligt ett meddelande från den 16februari 1999 (MEX 1999:3) bör en återbetalning av skatt under sådana förhållanden omhändertas enligt reglerna i 6 kap. 12 § utsökningsbalken. Först när avitiden gått ut kan medlen därefter utmätas. Någon information om att kronofogdemyndigheten kan vidta en sådan provisorisk åtgärd innan avitidens utgång lämnas inte till gäldenären. I detta fall har det inte varit fråga om att kronofogdemyndigheten endast har vidtagit en provisorisk åtgärd. Det har tvärtom varit fråga om en utmätning som inte på något sätt har skiljt sig från utmätningar som görs efter avitidens utgång. För tydlighets skull vill därför på nytt anföra att beslutet om utmätning har skett på maskinell väg, dvs. beslutet har tillkommit genom det ADB-system (Redovisningssystem för Exekutionsväsendet, ) som tillhandahåller de olika kronofogdemyndigheterna. Med andra ord har kronofogdemyndigheten således inte haft någon möjlighet att omhänderta medlen i enlighet med 6 kap. 12 § utsökningsbalken och först efter avitidens utgång utmäta medlen. Bolaget kommenterade yttrande. Jag har även tagit del av de beslut som och fattade sedan bolaget överklagat utmätningsbeslutet. Av intresse här är att hovrätten (mål nr ÖÄ 1439-03) beslutade att undanröja utmätningen och återförvisa ärendet till kronofogdemyndigheten för vidare behandling. Här återges följande ur hovrättens skäl för beslutet. Enligt 4 kap. 12 § första stycket utsökningsbalken skall underrättelse om utmätning sändas till gäldenären innan utmätning sker. Underrättelsen skall ske så tidigt att gäldenären kan beräknas få tillräcklig tid att bevaka sin rätt. Enligt lagrummets andra stycke behöver gäldenären inte underrättas om det är risk att han skaffar undan eller förstör egendom eller om saken annars är brådskande. Som exempel anges i litteraturen att gäldenären kan väntas lyfta ett tillgodohavande eller står i begrepp att företa en längre resa (Gregow m.fl., Utsökningsbalken, 3:e uppl. 1999, sid. 146). Om utmätning har skett före tidsfristens utgång, utan att det har förelegat sådana brådskande skäl som anges i lagrummets andra stycke, har utmätningen undanröjts (NJA 1971 sid. 375 och RH 1990:120). Det förhållandet att det utmätta beloppet var en sådan fordran som avses i 1 § lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter utgör inte skäl att frångå huvudregeln att utmätning kan ske först efter den angivna tidsfristens utgång. Det har heller inte gjorts gällande att det har förelegat någon sådan brådskande omständighet som enligt 4 kap. 12 § andra stycket utsökningsbalken kan utgöra skäl att företa utmätning före tidsfristens utgång. Vid angivna förhållanden har utmätningen inte tillkommit i behörig ordning. Den skall därför undanröjas. Det är inte min uppgift att ta ställning till utmätningsbeslutet som sådant; det har ju också prövats av domstol i ordinarie ordning. Min bedömning avser i stället i första hand den fråga som ställdes i remissen till dåvarande (numera ), nämligen vilken information som ges om möjligheterna för kronofogdemyndigheten att innan avitiden har gått ut utmäta eventuell överskjutande skatt. Remissen byggde emellertid på förutsättningen att kronofogdemyndigheten verkligen hade möjlighet att utmäta på det sätt som skett här. Av hovrättens beslut framgår emellertid att detta inte var fallet. Med en sådan utgångspunkt fanns det inget för kronofogdemyndigheten att informera om i den delen, och den fråga som ställdes i remissen faller därmed. Verket nämnde i sitt remissvar sin rekommendation att kronofogdemyndigheten i en situation som denna i stället vidtar en provisorisk åtgärd med stöd av 6 kap. 12 § utsökningsbalken. Jag uttalar mig av samma skäl som att jag inte tar ställning till ett utmätningsbeslut inte om den möjligheten finns, men om detta är verkets uppfattning bör givetvis en upplysning om detta införas i blanketten för underrättelse om sökt utmätning. vill jag påpeka att det som har hänt tyder på en allvarlig brist i det ADB-system som kronofogdemyndigheterna använder sig av. Det kan givetvis inte accepteras att utformningen av datasystemet leder till att beslut om utmätning kan komma att fattas utan laglig grund. Jag förutsätter att om det inte redan har skett vidtar de åtgärder som krävs för att ändra rutinerna i detta avseende. En förvaltningsdomstol skulle ha underrättat ett LVM-hem och ett sjukhus om att ett beslut om omhändertagande hade upphävts (Dnr 3788-2003) meddelade JO ett beslut med följande innehåll. I ett ärende hos JO (dnr 2879-2003) uppgav en tjänsteman vid att myndighetens tillsynsstab hade fått en anmälan om att Länsrätten i län underlåtit att underrätta ett LVM-hem om att ett beslut om omhändertagande enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) hade upphävts. En kopia av anmälan skickades till JO. Av handlingen framgick bl.a. följande. i hade hos länsrätten ansökt om att D.B. skulle beredas vård enligt LVM. beslutade därefter, , att omhänderta D.B. Länsrätten höll muntlig förhandling i målet och beslutade i dom att avslå ansökan om tvångsvård av D.B. Karlsvik LVM-hem, där D.B. var placerad, fick dock inte av länsrätten något meddelande om domen. kom till Karlsvik med polistransport från sjukhuset i . Karlsvik beslutade då, utifrån socialnämndens beslut om omhändertagande, om intagning av D.B. fick Karlsvik genom socialnämnden meddelande om att beslutet om omhändertagande hade upphävts av länsrätten. underrättades då om att han genast kunde lämna Karlsvik, men valde att stanna kvar för vård under frivilliga former. Jag beslutade att inleda ett initiativärende mot länsrätten och anmodade domstolen att göra en utredning och yttra sig i ärendet. Som svar på remissen hänvisade lagmannen till yttranden av länsrättsassessorn och chefsrådmannen . I målet som inte lottats på egna roteln, hölls muntlig förhandling . Förhandlingen var utsatt att hållas i sal 7 på länsrätten. När målet påropades konstaterades att D.B. inte var närvarande. Hans offentliga biträde, advokaten , uppgav att han var osäker på D.B:s hälsotillstånd. representant hänvisade till att den psykiatriska intensivvårdsavdelningen (PIVA), där D.B. befann sig, uppgett att han inte ansetts kapabel till att infinna sig till förhandlingen. Vid en paus i förhandlingen tog jag kontakt med personal på PIVA som förklarade att D.B. ansågs kapabel att infinna sig vid en förhandling i vart fall om den hölls i lokal i anslutning till PIVA. Förhandlingen flyttades till Pivarongen, en lokal som normalt utnyttjas av länsrätten i LPT- och LRV-mål. Efter förhandlingen, som påbörjades där , meddelades att dom skulle meddelas , . Expediering av dom m.m. Den expedierades på vanligt sätt per brev. Dessutom skickades domen per fax till D.B:s offentliga biträde och till socialnämnden samma datum , se bifogade aktivitetsrapport angående fax. Jag vet inte varför inte PIVA/Karlsvik underrättades om innehållet i domen. Förmodligen har så inte skett på grund av förbiseende. Länsrättsassessorn redogörelse visar att ett fel har begåtts vid underrättelse om att vården upphört. Sådan underrättelse borde emellertid inte ha skett till Karlsvik utan till i där den omhändertagne vistades fram till . Enligt kanslihandboken gäller att underrättelse avseende dom/beslut om upphörande av vård enligt LVM skall lämnas till föreståndaren för vårdhemmet genom telefonbesked, eventuellt telefax. Vid avdelning 4 uppges telefonsamtal ha förekommit främst när man varit osäker på var den omhändertagne vistas. Enligt min mening bör man alltid genom ett telefonsamtal förvissa sig om vistelseplatsen, muntligen redogöra för beslutet, anteckna namn och tjänsteställning på den person man talat med samt därefter omgående faxa domen/beslutet till sjukhuset/vårdhemmet. Det skall anmärkas att socialförvaltningarnas dåliga bemanning på fredagseftermiddagar och vissa s.k. klämdagar samt mera allmänt svårigheter att få kontakt med ansvarig handläggare, kan medföra svårigheter att fastställa den omhändertagnes vistelseort. I de fall beslutet om vårdens upphörande har föregåtts av en muntlig förhandling finns ett enkelt sätt att undvika mycket extraarbete genom att avkunna dom/beslut efter enskild överläggning. Detta brukar uppskattas av parterna, oberoende av utgången. Akten i länsrättens mål hämtades in. Muntliga upplysningar rörande LVM-vården av D.B. inhämtades från Karlsvik LVM-hem varvid framkom bl.a. att D.B. skrevs in på Karlsvik den 1juli 2003 och att LVM-vården inleddes på sjukhus . I sin dom i det aktuella målet beslutade länsrätten att avslå socialnämndens ansökan om att D.B. skulle beredas vård enligt LVM och att det omedelbara omhändertagandet av D.B. därmed hade upphört. Av utredningen framgår att när domen meddelades, , var D.B. inskriven vid Karlsvik LVM-hem, men befann sig på psykiatriska intensivvårdsavdelningen vid i . Annat har inte framkommit än att länsrätten kände till dessa förhållanden.