frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Avsikten är att sådan vård som utgör en brottspåföljd skall kunna ges på i princip samma sjukvårdsinrättningar som vård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT). Någon särskild reglering i detta avseende för personer som genomgår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning har sålunda inte införts. Rättspsykiatrisk vård som en brottspåföljd liksom tvångsvård enligt LPT får ges på sjukvårdsinrättningar som drivs av sjukvårdshuvudmännen. Av detta följer i sin tur att sjukvårdshuvudmännen själva får avgöra frågor om placering och förflyttning av patienter som ges sådan rättspsykiatrisk vård. Bestämmelsen gör det även möjligt för sjukvårdshuvudmännen att genom överenskommelser dem emellan bestämma att vården i ett visst fall skall ges av en annan huvudman än den som enligt 2 § LRV har skyldighet att ge vård. Härigenom har sjukvårdshuvudmännen möjligheter att skapa den vårdorganisation på området som man anser vara lämplig. Av 1 § LPT framgår att bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763; HSL) gäller all psykiatrisk vård, även vård enligt LRV. Patienten förefaller ha hela sitt sociala nätverk i och behandlande läkare i har bekräftat att både patient och anhöriga har motsatt sig en förflyttning tillbaka till . Det får emellertid också anses framgå av handlingarna att anmälaren haft skäl för sin starka oro. Det begångna brottet var skrämmande till sin karaktär och skedde gentemot en barndomskamrat till patienten. Det nära släktskapet med offret, och det förhållandet att anmälaren överklagat beslutet om patientens folkbokföring i , har ökat hennes rädsla och känsla av utsatthet. Något formellt fel i samband med placeringen av patienten i har enligt bedömning inte förekommit. Det är i första hand patientens rehabilitering och samhällsskyddet som lagstiftningen utgår ifrån vid beslut om placering. Inget hindrar dock att uppfattningar från brottsoffer och deras anhöriga tillmäts betydelse. Frågan i detta ärende är då om man borde ha tagit större hänsyn till den oro som anmälaren så ihärdigt gav uttryck för. Rambeslutet från Europeiska unionens råd av om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden (2001/220/RIF) som anmälaren åberopar innehåller visserligen inte några konkreta bestämmelser med bäring på det aktuella fallet men brottsofferfrågorna uppmärksammas alltmer både i och internationellt. Den juridiska definitionen av brottsoffer kopplar till målsägandebegreppet. Det finns en tendens att söka vidga den definitionen till andra grupper. Som exempel kan nämnas förslaget i Ds 2004:56 Barnen i brottets skugga om brottsskadeersättning till barn som bevittnar våld. Vidare kan nämnas att Utredningen om brottsoffermyndigheten i betänkandet En översyn av (SOU 2004:61) föreslog att den myndigheten skulle få ett övergripande ansvar för att främja alla brottsoffers rättigheter, behov och intressen. arbetar utifrån Dir. 2002:90; En ny kriminalvårdslag. Det är oklart för om frågan om brottsoffrens inflytande på placering för verkställighet av fängelsepåföljd kommer att behandlas i kommande betänkande. Enligt ska myndigheters beslut och åtgärder som rör barn beakta hänsynen till barnens bästa. I 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453) anges att socialnämnden bör verka för att den som utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. Utifrån de uppgifter som föreligger i detta ärende är det svårt att till fullo värdera de synpunkter och de intressen som legat bakom beslutet om placering av patienten i . Det är dock enligt uppfattning viktigt för framtiden att i ökad utsträckning uppmärksamma de intressen brottsoffer och närstående till dem som utsatts för brott av någon som vårdas med stöd av LRV kan ha i detta sammanhang. En kopia av JO:s kommande beslut bör därför överlämnas till Den nationella psykiatrisamordnaren och till för kännedom. Bestämmelser om myndigheters serviceskyldighet och skyldighet att besvara förfrågningar finns i 4 § förvaltningslagen (1986:223). Chefsöverläkare har initialt inte varit så tillgänglig gentemot anmälaren som kan förväntas av en verksamhetschef enligt bedömning. Det var enligt uppfattning olämpligt av berörd personal från den rättspsykiatriska kliniken i att meddela den elvaåriga pojken att patienten skulle få permission . Man borde ha avvaktat och talat med pojkens mor (anmälaren). Rutiner bör finnas för hur sådana samtal skall genomföras. Det ankommer närmast på verksamhetschefen/chefsöverläkaren att se till att lämpliga rutiner finns på kliniken. I anmälan till JO anser C.F. under punkten ett att jag som ansvarig verksamhetschef placerat patienten i . Detta menar jag är felaktigt. Patienten intogs på vår regiongemensamma akutvårdsavdelning RPAV efter att ha genomgått en RPU. skrev han sig hos sin mor utanför . Enligt patientens advokat hade han hela sitt nätverk i och han hade också avyttrat sin bostadsrättslägenhet i . Regionkliniken i informerades om fakta och accepterade att ta emot patienten och han skrevs ut från vår avdelning . Sedermera överklagade folkbokföringsbeslutet och blev jag uppringd av regionkliniken som meddelade att den ändrade folkbokföringen inte blev godkänd i högre rättslig instans och att patienten därför åter var göteborgare. Vården hade då redan pågått . Jag tog kontakt med behandlande läkare som bekräftade att patienten hade hela sitt sociala nätverk i och att både patient och anhöriga motsatte sig en förflyttning till . Jag såg då ingen annan möjlighet än att låta vården fortsätta i och hänvisar därför till det brev som finns bifogat JO-anmälan och som är daterat där jag skriver till C.F. om min bedömning. Den grundläggande problematiken i ärendet gäller avvägningen mellan hänsynen till ett brottsoffers anhöriga och en patients möjligheter till rehabilitering. Bakgrunden torde vara väl beskriven och känd. I det nu aktuella fallet har verksamhetschefen beslutat att vården av patienten bör ske i , eftersom hans anhöriga finns här, och att de bästa förutsättningarna för rehabilitering finns här. Utan att ha beslutsrätt i frågan delar jag uppfattning att den aktuelle patienten bör vårdas så nära sitt sociala nätverk som möjligt. Beträffande anmälarens synpunkter på svårigheten att få kontakt med undertecknad, tillstår jag de faktiska omständigheterna, men vill hänvisa till att alla ärenden som gäller enskilda patienter och deras vård är delegerade till deras patientansvarige läkare (). Jag har stor förståelse för C.F:s känslor, och personal från vår klinik har och med stort engagemang försökt stötta henne i bearbetningen av hennes upplevelser. Detta har uppenbart ej lyckats. Beträffande C.F:s synpunkter på klinikintern kommunikation har jag inga kommentarer. Vårt primära ansvar är att på bästa sätt vårda/rehabilitera patienten. Eftersom C.F. har negativa synpunkter på bemötandet från vissa i vår personalgrupp, beklagar jag detta och har vidtagit lämpliga åtgärder med anledning härav. C.F. kommenterade de inkomna yttrandena. I beslut anförde JO följande. Brottsoffrens behov av skydd och stöd har uppmärksammats , och åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning har vidtagits bl.a. genom lagstiftning. De bestämmelser som har tillskapats har till stor del varit inriktade på att tillvarata brottsoffrens intressen i den rättsliga processen. Begreppet brottsoffer förekommer dock inte som legaldefinition. Det begrepp som används bl.a. i är målsägande och definieras i 20 kap. 8 § fjärde stycket som den, mot vilken brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada. Regeringen aviserade i propositionen Stöd till brottsoffer (prop. 2000/01:79) att den hade för avsikt att se över målsägandebiträdesinstitutet och då särskilt uppmärksamma de efterlevandes behov av juridiskt stöd. Regeringen hänvisade till det arbete som pågick inom den Europeiska unionen för att stärka brottsoffers ställning i den rättsliga processen, bl.a. vad gällde hur skyddet för efterlevande till den som dödats genom brott i annat medlemsland skulle förstärkas (s. 42 f.). Europeiska unionens råd har därefter fattat det rambeslut (Rådets rambeslut av om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden) som C.F. åberopat till stöd för sina klagomål mot sjukvårdshuvudmännen. Det kan konstateras att varken denna rättsakt eller de övriga av C.F. åberopade rättsakterna, ger brottsoffer några rättigheter i nu aktuellt hänseende, dvs. någon rätt att ha inflytande över placering för verkställighet av fängelsepåföljd eller rättspsykiatrisk vård. Någon sådan rätt föreligger inte heller i lag eller annan författning. Mot denna allmänna bakgrund kan jag liksom konstatera att det är sjukvårdshuvudmännen själva som avgör frågor om placering och förflyttning av patienter som ges rättspsykiatrisk vård. Jag tar inte ställning till om det aktuella beslutet om J.B:s placering var riktigt i sak. JO brukar uttala sig i sådana frågor endast när ett beslut direkt strider mot en lag eller en annan författning eller om beslutet annars framstår som uppenbart felaktigt. Jag instämmer i bedömning att något formellt fel i samband med placeringen av J.B. i inte har förekommit. C.F:s anmälan aktualiserar emellertid viktiga frågor rörande de intressen som brottsoffer kan ha vad gäller placeringen av patienter som vårdas med stöd av LRV. Den svåra avvägningen mellan dessa intressen och de intressen som måste beaktas vad gäller samhällsskyddet i ett vidare perspektiv och patientens möjligheter till rehabilitering förtjänar att diskuteras inte bara i det enskilda fallet utan på ett mera övergripande plan. Jag finner därför anledning att för kännedom överlämna en kopia av detta beslut till och till den nationella psykiatrisamordnaren. Eftersom liknande problem kan finnas på kriminalvårdens område finner jag även anledning att för kännedom tillställa en kopia av beslutet. C.F:s övriga klagomål mot Rättspsykiatriska regionkliniken i anser jag mig inte ha fullgott underlag för att uttala mig om. Jag har inte funnit tillräckliga skäl för att vidta några ytterligare utredningsåtgärder i dessa delar. Handläggningstiden i ett ärende om vårdbidrag (Dnr 4852-2003) I en anmälan, som kom in till JO , berättade att en ansökan om vårdbidrag med tillhörande läkarintyg gällande I.E., född , hade skickats till . skrevs ett nytt läkarintyg eftersom det föregående intyget hade blivit för gammalt. Ärendet hade vid tiden för anmälan ännu inte behandlats. Anmälan remitterades till för yttrande. I sitt svar anförde kassan direktören följande. Av handlingarna i ärendet framgår att L.J. ansökte om vårdbidrag för sonen . fick ett läkarutlåtande angående I.E:s hälsotillstånd och vårdbehov. fick ytterligare ett läkarutlåtande. Först påbörjades handläggningen av vårdbidragsärendet. kontaktade då L.J. för att boka tid för besök. Vid besöket gjordes beslutsunderlaget klart och detta kommunicerades L.J. kan bara beklaga att ingen handläggning skett i ärendet förrän efter det att ansökan om vårdbidrag kom in. På Avestakontoret, där ärendet handlagts, har personalomsättningen varit hög och bemanningen har även varit låg på grund av vakanser. Ytterligare handläggare har anställts för att kunna korta handläggningstiderna. I sitt beslut anförde JO i bedömningsdelen följande. Det finns en målsättning att ärenden om handikappstöd i normalfallet skall handläggas från det att ansökan gjordes. JO har uttalat sitt stöd för denna målsättning. I ärendet gällande I.E. har handläggningstiden med bred marginal överskridit den angivna tiden. Enligt ett läkarintyg har I.E. Han var då . I ett sådant fall har givetvis föräldrarna normalt ett berättigat intresse av att få ett snabbt besked i frågan om rätten till vårdbidrag. Även om en handläggningstid kan godtas i många fall, kanske de flesta, inom handikappområdet måste det finnas en beredskap för att behandla vissa ärenden snabbare, särskilt sådana som gäller barn med allvarliga funktionshinder. Jag vill också påminna om möjligheten att med stöd av 22 § lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag jämförd med 20 kap. 2 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring fatta provisoriska beslut. Jag har visserligen viss förståelse för de svårigheter som har uppstått hos . Kassan har dessutom vidtagit vissa åtgärder för att komma till rätta med situationen. Dessa omständigheter medför dock inte att kassan kan undgå kritik för det dröjsmål som uppstod i I.E:s ärende. En försäkringsläkare har i ett yttrande dragit en felaktig och kränkande slutsats (Dnr 4339-2003) I samband med en prövning av om S.S. var berättigad till arbetsskadelivränta konsulterade dåvarande läns allmänna försäkringskassa försäkringsläkaren för att granska det medicinska underlaget i ärendet. I ett yttrande angav beträffande S.S., bl.a. följande. Hon hade dessutom kontakt med (något som skulle kunna tyda på ett alkoholmissbruk som inte hade redovisats). klagade till JO på försäkringsläkarens slutsats i yttrandet. Hon anförde i huvudsak att det inte kan vara tillåtet för en försäkringsläkare att dra den slutsatsen att hon skulle ha ett alkoholmissbruk utifrån en uppgift i ett läkarintyg om att hon har haft kontakt med föreningen . Detta är nämligen en förening för personer som har anhöriga eller vänner som har alkoholproblem och är således inte en förening för personer som själva har alkoholproblem. Anmälan remitterades till som genom direktören anförde bl.a. följande. Som ett led i prövningen av rätten till arbetsskadelivränta konsulterade sin försäkringsläkare, specialisten i psykiatri, . Denne lämnade ett omfattande yttrande . I yttrandet uppgavs bl.a. att en viss uppgift i ett läkarutlåtande skulle kunna tyda på ett alkoholmissbruk som inte hade redovisats. Hon kontaktade och uppgav att hon ansåg det vara ett övertramp att påstå att hon skulle haft alkoholproblem. Hon meddelade att hon arbetat och haft kontakt med som är en förening för familjemedlemmar till missbrukande personer. begärde att den aktuella formuleringen i försäkringsläkaryttrandet skulle strykas och att hon skulle få träffa försäkringsläkaren. Vid mötet krävde S.S. att formuleringen skulle strykas ur akten. Försäkringsläkaren förklarade att uttrycket skulle kunna tyda inte kan jämställas med ett påstående och att den aktuella formuleringen inte kunde raderas. Försäkringsläkaren ansåg att S.S. på ett trovärdigt sätt förnekat att hon någonsin lidit av egna missbruksproblem. Försäkringsläkaren gjorde en särskild anteckning om detta , vilken har kommunicerats S.S. Försäkringsläkare har med anledning av JO-anmälan lämnat ett yttrande . I detta har han bl.a. redogjort för varför han ansåg den aktuella uppgiften vara relevant i det yttrande han lämnade den 3juni 2003. har förståelse för att S.S. reagerade på den aktuella formuleringen i försäkringsläkare yttrande . Försäkringsläkarna är väl medvetna om förvaltningslagens krav på objektivitet, saklighet och relevans vid utformningen av sina yttranden. Enligt mening har det aktuella försäkringsläkaryttrandet inte brustit i dessa avseenden. Syftet med förvaltningslagens bestämmelser om kommunicering är bl.a. att parten ska få tillfälle att tillrättalägga eventuella felaktigheter i beslutsunderlaget. har kommunicerats det aktuella försäkringsläkaryttrandet och givits tillfälle att lämna synpunkter, vilket också skett. Hennes framförda synpunkter har dokumenterats och försäkringsläkaren har därefter lämnat ett kompletterande yttrande. S.S:s synpunkter liksom försäkringsläkaryttrandena 2003 har legat till grund för beslutet om arbetsskadelivränta. Sammanfattningsvis anser att det aktuella försäkringsläkaryttrandet och hur det handlagts är i överensstämmelse med förvaltningslagens bestämmelser. yttrade sig över remissvar. I sitt beslut anförde JO följande i bedömningsdelen. Försäkringsläkare är av anlitade rådgivare i medicinska frågor. JO brukar normalt sett inte uttala sig om de utlåtanden som dessa avger i socialförsäkringsärenden. Anledningen härtill är att JO inte bör uttala sig om sådant som kräver medicinsk sakkunskap. I detta ärende är det dock inte fråga om en slutsats som kräver medicinsk sakkunskap och jag har funnit anledning att ta upp saken till utredning. I ärendet har försäkringsläkaren i sitt yttrande till angett att S.S:s kontakt med skulle kunna tyda på ett alkoholmissbruk som inte tidigare redovisats. Mot bakgrund av att är en förening för personer som har anhöriga eller vänner som har alkoholproblem är den slutsats som försäkringsläkaren drog uppenbart felaktig i sak. En försäkringsläkares uppgift är i huvudsak att granska det medicinska underlaget och bedöma de uppgifter som finns i detta. Försäkringsläkaren är expert och rådgivare i medicinska frågor och har till uppgift att bedöma den försäkrades medicinska situation utifrån det medicinska underlag som har tillgång till. Ofta har försäkringsläkarens bedömningar stor betydelse för utgången i de ärenden som har att avgöra. Det är naturligtvis av största vikt att ett utlåtande av en försäkringsläkare är korrekt och redovisar riktiga slutsatser. I detta fall var slutsatsen inte bara felaktig och dåligt underbyggd utan kan dessutom uppfattas som kränkande. Detta förändras naturligtvis inte av att slutsatsen korrigerades sedan S.S. efter kommunicering framfört invändningar mot den. Jag är mycket kritisk till det inträffade. En försäkringskassa har underlåtit att fatta ett formellt beslut i ett ärende om aktivitetsstöd (Dnr 720-2003) Av handlingarna i ett ärende gällande handläggningen av en fråga om aktivitetsstöd vid dåvarande läns allmänna försäkringskassa framgick bl.a. följande. uppbar hel sjukpenning/rehabiliteringsersättning från tiden till . Som ett led i bedömningen av arbetsförmågan påbörjade M.J. en arbetsprövning vid i . gjordes vid ett möte mellan representanter från vården, arbetsförmedlingen, kyrkogårdsförvaltningen samt en planering att arbetsförmedlingen skulle överta det fortsatta rehabiliteringsansvaret, då M.J. bedömdes ha en arbetsförmåga om av heltid i ett anpassat arbete. Ersättningen till M.J. skulle utgöras av aktivitetsstöd. beviljades rehabiliteringsersättning fortlöpande genom olika beslut, bl.a. för tiden den 1 oktober30 och för tiden . Besluten hade fattats i avvaktan på att arbetsförmedlingen skulle finna en lämplig prövningsplats till M.J. informerades kassan om att arbetsförmedlingen hade beviljat M.J. Eftersom rehabiliteringsersättning och aktivitetsstöd inte kunde utgå drog kassan in rehabiliteringsersättningen fr.o.m. . Något formellt beslut härom fattades dock inte. I en skrivelse som kom in till kassan klagade . på indragningen av rehabiliteringsersättningen. I en anmälan, som kom in till JO , klagade . på handläggning av hans överklagande av den indragna rehabiliteringsersättningen. Han anförde att kassan vägrade att ompröva sitt beslut. akt i ärendet lånades in och anmodades därefter att yttra sig över det som M.J. hade framfört i sin anmälan. I sitt remissvar anförde , genom direktören , bl.a. följande. Med anledning av till inkommen avisering från arbetsförmedlingen drog in rehabiliteringsersättningen till M.J. hade , vid telefonsamtal , blivit informerad om att detta skulle bli följden av en kommande avisering från arbetsförmedlingen. Någon skriftlig underrättelse inför beslutet lämnades inte till M.J. Inte heller har någon formell beslutsskrivelse om indragningen sänts till M.J. I ärendet förelåg en fortlöpande sjukskrivning som även omfattade tid efter . borde till M.J. lämnat en skriftlig underrättelse om det beslut som tagits i ärendet. I normala fall av denna typ av ärenden, där rehabiliteringsersättning avlöses av aktivitetsstöd, är det brukligt att och arbetsförmedlingen kommer överens om ett brytdatum. Fram till det aktuella brytdatumet fattas beslut om rehabiliteringsersättning och för tid därefter fattas beslut om aktivitetsstöd av arbetsförmedlingen, genom avisering. På så sätt anser att det inte måste fattas något formellt skriftligt beslut om indragning av rehabiliteringsersättningen, i och med att det inte finns beslut för tid efter brytdatum. I detta ärende blev dock så inte fallet, eftersom arbetsförmedlingen inte på förhand kunde ge besked om när en åtgärd från deras sida kunde påbörjas. har fattat ett formellt riktigt beslut om indragning av rehabiliteringsersättningen i ärendet och detta har meddelats M.J. Vad gäller skrivelsen från M.J., inkommen till den 19december 2002, där M.J. överklagar indragningen av rehabiliteringsersättningen anser att man haft fog för att inte fortsätta handläggningen av den inkomna skrivelsen. Handläggande tjänsteman tog direkt kontakt med M.J. och gjorde vid och efter samtalet bedömningen att skrivelsen besvarats och att information lämnats på sådant sätt att skrivelsen förlorat sin aktualitet. Tjänstemannens uppfattning framgår av journalanteckning . borde till M.J. lämnat ett formellt riktigt beslut där handläggningen av den inkomna skrivelsen avslutades. anser, trots de formella brister som finns, att ärendet är försäkringsmässigt korrekt handlagt. I sitt beslut anförde stf. JO följande i bedömningsdelen. Beslutet att dra in rehabiliteringsersättningen Av utredningen framgår att , med anledning av en avisering från arbetsförmedlingen som kom in till kassan , drog in rehabiliteringsersättningen till M.J. hade den period för vilken M.J. tidigare hade beviljats rehabiliteringsersättning ännu inte löpt ut. Jag delar därför försäkrings-kassans bedömning att kassan redan i detta skede borde ha meddelat ett formellt beslut i ärendet, som M.J. hade kunnat begära överprövning av. Av utredningen framgår vidare att M.J. i en skrivelse som kom in till kassan överklagade indragningen av rehabiliteringsersättningen. har i kassans journal antecknats bl.a. att Ringer df. Informerar df om [ ]. nöjd med detta svaret tills vidare och kräver inget skriftligt svar enligt överklagan på beslut om aktivitetsstöd, då han missuppfattat reglerna. M.J:s överklagande tycks därefter över huvud taget inte ha blivit föremål för handläggning. Jag delar här inte den uppfattning som har redovisat i remissvaret, nämligen att kassan hade fog för att inte fortsätta handläggningen av den inkomna skrivelsen. Vidare hade kassan enligt min mening inte heller kunnat avsluta handläggningen av överklagandet genom att avskriva detsamma, även om det som sades vid telefonsamtalet kunde tolkas som att M.J. återkallade sitt överklagande. En återkallelse som har gjorts per telefon bör nämligen inte läggas till grund för ett sådant beslut (se JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 177). Utformningen av ett beslut om omräkning av pension (Dnr 144-2004) I en anmälan till JO klagade . på utformningen av ett beslut av allmänna försäkringskassa om omräkning av allmän ålderspension utom premiepension. Till sin anmälan fogade M.K. ett brev till , i vilket han ställde en rad frågor med anledning av beslutet. Bland annat undrade han om orsaken till att det hade angivits två olika belopp för tilläggspension (188412 resp. ). Anmälan remitterades till (), som var ansvarigt för beslutets utformning. I sitt remissvar anförde verket generaldirektören följande. RFV håller med om att beslutet tyvärr givits en olycklig utformning. Verket ser mycket allvarligt på det inträffade och har därför inlett ett omfattande arbete för att säkerställa att begripligheten av beslut och andra skrivelser som skickas ut från RFV och försäkringskassorna förbättras. De olika insatserna redovisas nedan. Först lämnas dock en kort redogörelse för bakgrunden till de kritiserade besluten. Det nya pensionssystemet trädde i kraft /2003 för personer födda eller tidigare. Något förenklat innebar det för personer med låg ATP och tjänstepension att de i stället för folkpension, pensionstillskott och särskilt grundavdrag (ett slags skatteförmån) fick en ny form av förmån som kallas garantipension. Garantipensionen beskattas som annan pension. Nettoeffekten av förändringen var för de allra flesta noll eller en viss förbättring.