frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Åtgärder som ingår som ett led i myndighetsutövningen, men också annat handlande som står i nära och funktionellt samband med myndighetsutövningen, faller inom det straffbara området (prop. 1988/89 s. 23). Som exempel kan nämnas att ett beslut får ett felaktigt innehåll genom någon försummelse vid handläggningen eller på grund av att ett yttrande är felaktigt eller annan utredning är vilseledande. Det var bl.a. mot den bakgrunden som jag fattade mitt beslut om att inleda förundersökning i ärendet. Den omständigheten att jag beslutade att lägga ned förundersökningen innebär inte att agerande i remissärendet har varit fritt från invändningar. Som framgått ovan har han varit uppenbart jävig och fick därmed i enlighet med 12 § förvaltningslagen inte handlägga remissärendet. Det torde stå klart att syftet med remissförfarande i ärendet rörande S/S inte var att biträda i hans om än möjligen vällovliga kamp för bevarande av intakta vrak i . förtjänar allvarlig kritik för att han handlade remiss i ärendet rörande S/S . En ytterligare fråga att ta ställning till vad gäller KTH:s/remissvar till är huruvida över huvud taget ens haft behörighet att utfärda remissutlåtanden till i ärenden om ensamrätt till bärgning. Som har framkommit var det av utfärdade remissvaret utskrivet på KTH:s brevpapper. Yttrandet avslutades med Vänliga hälsningar . Av förhören med befattningshavarna vid har framgått att deras uppfattning var att styrelsen använt sig av KTH som remissinstans och inte av personligen. har inte som rutin att begära in behörighetshandlingar i sitt remissförfarande, utan förutsätter att den som svarar på myndighetens vägnar eller på dess brevpapper också har behörighet att företräda myndigheten. KTH:s uppfattning i saken kan framställas som något undanglidande. Av KTH:s första yttrande framgår att det är rektor som beslutar om svar på myndighetsremisser. Rektor har rätt att delegera denna uppgift och rektors delegationer kan också vidaredelegeras. Delegationsreglerna innebär att institutionsprefekterna fattar beslut inom respektive ansvarsområde, vilket i fråga om remisser innebär att yttranden som begärs av KTH i frågor som ligger inom en institutions ämnes- och verksamhetsmässiga ansvarsområde i normalfallet besvaras av institutionen. Vid tvekan och om remissämnet kan ha en vidare principiell betydelse eller långtgående konsekvenser för KTH skall saken underställas rektor. KTH angav vidare. Remissen var för KTH:s del ställd till , Undervattensteknik. // Ärenden av detta slag överlämnas till institutionens prefekt för besvarande till Undervattensteknik, som alltså är en av institutionens underavdelningar. Här besvaras remissen av forskningsingenjören . KTH medger att det senare ledet i delegationsförfarandet besväras av en viss otydlighet, men det är KTH:s uppfattning att det ändock inte står i strid med gällande interna föreskrifter. KTH:s rektor uppgav i förhöret med honom att det förekommer att företag och myndigheter skickar förfrågningar direkt till institutioner vid KTH. Han visste inte om fick sin förfrågan via institutionen eller direkt som person vid KTH. Om en förfrågan kommer till institutionen avgör prefekten om remissen har en större principiell betydelse. Om prefekten anser att så är fallet skall rektors uppfattning inhämtas. Institutionens yttranden undertecknas i så fall regelmässigt av prefekten. remissvar är endast undertecknat av honom och är att se som ett expertsvar från en KTH-anställd men inte något mer. Rektorn ansåg inte att den omständigheten att för sina expertutlåtanden använde sig av KTH:s brevpapper gav anledning för att dra slutsatsen att företrädde KTH. Rektorn fick kännedom om att använde KTH som remissinstans först i samband med JO-anmälan. I sitt andra yttrande till JO angav KTH att KTH mottar tusentals remisser och begäran om yttranden som i många fall förutsätter svar av någon enskild befattningshavare med särskild förtrogenhet med remissämnet. Remissvaret blir därmed ofta ett personligt expertyttrande som avges under KTH:s namn. anförde i förhöret med honom att det var han som var remissinstans i egenskap av expert och tjänsteman på KTH. Inga andra personer på KTH var inblandade i utformningen av de yttranden som han skrev till i ärenden om ensamrätt till bärgning. De flesta remisser går till myndigheter. Det är emellertid inte något som hindrar att remisser överlämnas till andra organ, enskilda sammanslutningar eller personer. Det är den remitterande myndigheten som har att avgöra om det finns behov av ett remissförfarande och i så fall till vem remissen skall skickas. har varit av uppfattningen att styrelsen har använt sig av KTH som remissinstans i ärendet rörande S/S . Det kan möjligen invändas på sätt som KTH även har gjort att detta motsägs av att remissen var ställd till KTH, , Undervattensteknik, och inte till KTH centralt. Jag anser också att den formlösa utformningen av yttrandet möjligen borde ha medfört vissa betänkligheter angående remissvarets status. Länstyrelsens handläggning faller dock utanför ramen för min tillsyn i detta ärende. KTH:s rektor har som framgått ovan gjort gällande att han inte har känt till att använt sig av KTH/som remissinstans i ärenden rörande ensamrätt till bärgning. Jag har inte någon anledning att ifrågasätta den uppgiften. Däremot borde ha insett att han saknade behörighet att yttra sig på KTH:s vägnar. Hans uppfattning var dock att det var honom som remissen riktades till i egenskap av den ende som behärskade dessa frågor på KTH. borde i så fall ha stämt av den saken med sin närmaste chef som enligt uppgift är prefekten för numera och flyg). Prefekten har enligt rätt att avgöra om en remiss skall besvaras av institutionen eller har sådan principiell betydelse att den skall underställas rektor. För det fall prefekten inte hade funnit det uteslutet att endast var intresserad av personliga uppfattning i frågor om ensamrätt till bärgning hade han haft möjlighet att kontrollera den saken med . borde följaktligen inte heller av nu angivna skäl på egen hand ha besvarat remiss. KTH:s inställning till besvarande av remisser synes vara att inte kan anses ha gjort något fel och att hans förfarande inte står i strid med KTH:s interna föreskrifter. KTH har dock i sina remissvar anfört att delegationsreglerna kommer att förtydligas i syfte bl.a. att undvika framtida ifrågasättanden av enskilda befattningshavares befogenheter. Av vad som framkommit i detta ärende finner jag den åtgärden vara välbehövlig. Jag går över till att behandla fortsatta agerande i ärendet rörande ensamrätt till bärgning av vraket efter S/S . Jag avser då hans överklagande av beslut och hans senare talan om att tillståndet skulle återkallas. Utredningen i ärendet har utvisat att KTH inte har haft talerätt i ärendet rörande ensamrätt till bärgning av vraket efter S/S . Detta talar för att inte kan ha vidtagit dessa åtgärder på myndighetens vägnar, och hans skrivelser återigen på KTH:s brevpapper kan därmed inte anses ha tillkommit i tjänsten, låt vara att överklagandet återkallades av KTH. JO:s tillsyn över offentliga tjänstemän omfattar endast verksamhet som är direkt förenad med tjänsten. agerande i denna del står därför inte under tillsyn av JO. Jag kan emellertid inte undgå att konstatera att de åtgärder som har vidtagit i ljuset av vad som tidigare förevarit ytterligare belyser hans oförmåga och/eller ovilja att göra åtskillnad på vad han företar sig i sin egenskap av 1) tjänsteman vid KTH, som 2) företrädare för stiftelsen samt 3) som privatperson. Min tillsynskompetens omfattar däremot KTH:s ledning och dess förhållningssätt till de olika åtgärder som har funnit skäl att vidta. Av utredningen har framkommit att i använt sig av KTH som remissinstans i ärenden rörande ensamrätt till bärgning. I dessa ärenden har KTH:s remissvar uteslutande utfärdats av . har fram varit styrelseledamot i stiftelsen . Han ersattes då av sin hustru . Stiftelsen anger KTH:s adress som sin både till stiftelseregistret och på sitt brevpapper. äger tillsammans bolaget . KTH:s webbplats innehåller alltjämt för JO:s beslut uppgifter om stiftelsen och om forskningsfartyget på ett sätt som klart antyder en relation till KTH. Webbplatsen anger den av KTH icke anställda L.R. som kontaktperson vid avdelningen för undervattensteknik vid sidan av . I ärendet om ensamrätt till bärgning av vraket efter S/S har på KTH:s brevpapper bl.a. överklagat beslut samt fört talan om att tillståndet skulle återkallas. har genom den information som han erhållit från genom att KTH utgjort remissinstans letat upp en möjlig ägare till vraket och förmått denne att överlåta äganderätten till stiftelsen . biföll därigenom stiftelsens överklagande och R.E. förlorade ensamrätten att bärga vraket. Som svar på JO:s fråga rörande vad KTH:s rektor och Institutionens för farkostteknik prefekt känt till angående agerande anförde KTH i sitt andra remissvar följande. Nyttan av att i detalj utreda vilken kännedom rektor och prefekt haft om de olika turerna i Grisells mellanhavande med det nätverk av vrakintresserade personer som växelvis agerat i detta sammanhang kan inte anses svara mot ett tänkbart sakligt resultat. Dock kan rent översiktligt konstateras att såväl rektor som prefekt löpande orienterats om sakens utveckling dels genom hänvändelser från nämnda nätverk och dels genom Grisells egna redovisningar. KTH har i sina yttranden till JO underlåtit att uttala någon egentlig uppfattning rörande det förhållandet att på KTH:s brevpapper överklagat beslut och senare även fört talan om att tillståndet skulle återkallas. KTH har nöjt sig med att hänvisa till att försök att åstadkomma ändring av beslutet var för att värna om möjligheterna till framtida forskning i intakta objekt på havets botten. På min fråga hur KTH ser på att utåt agerat som om han företrätt KTH genom att bl.a. använda sig av KTH:s brevpapper och adress har KTH i sitt andra remissvar framfört följande. Under hänvisning till det tidigare anförda dvs. att Grisells agerande har sin grund i den omsorg om de potentiella forskningsobjekt som kan anses ligga i avdelningens forskningsområde och inte i något obehörigt egenintresse kan det inte med säkerhet sägas att Grisells brukande av KTH:s brevpapper och adress i förekommande fall varit behäftad med något fel. Vad gäller engagemang i stiftelsen och i bolaget konstaterar KTH att dessa rättsobjekt är fristående från KTH och att i förhållande till KTH har balanserat sina engagemang i stiftelsen och bolaget på ett sådant sätt att KTH inte har funnit anledning anta att de två organisationerna i något avseende otillbörligen gynnats på KTH:s bekostnad. Jag finner dessa uttalanden från KTH:s rektor närmast häpnadsväckande. Jag noterar dock att styrelsen för KTH, enligt protokollsutdraget från det sammanträde vid vilket JO:s remiss behandlades, förutom att uppdra åt rektor att svara på JO:s remiss även fann skäl att uppdra åt rektor att göra en översyn av regler och deras rättstillämpning i fråga om KTH-anställdas privata engagemang i företag m.m. utanför KTH. Som framgått har jag i beslutet valt att i endast ringa omfattning hänvisa till de förhör som har hållits med bl.a. rektor, den f.d. chefsjuristen vid KTH och . Sammanfattningsvis kan dock konstateras att förhören ger vid handen att KTH:s ledning har haft en mycket begränsad insyn i ­ och kontroll över vilka åtgärder som , som den ende anställde vid avdelningen för undervattensteknik, har vidtagit över tiden i olika sammanhang och om den verksamhet som bedrivits vid avdelningen är i alla delar förenlig med KTH:s ställning som statlig högskola med uppgifter inom utbildningens och forskningens område. För det fall någon slutsats kan dras av de ovan redovisade uttalandena av KTH är denna att KTH:s rektor inte synes ha några egentliga invändningar mot agerande. Jag erinrar mig i sammanhanget även det svar från rektors kansli som skickades till R.E. som svar på hans fråga om KTH som statlig institution stod bakom agerande: Till frågan om KTH:s engagemang i ärendet kan blott konstateras att KTH genom återkallande av överklagandet av tillståndsbeslutet inte funnit skäl att gå vidare i saken. För egen del vill jag framhålla det självklara, nämligen att även personer utanför KTH, däribland handläggare och beslutsfattare vid andra myndigheter, har ett berättigat intresse av att kunna ta ställning till för vems räkning vidtar olika åtgärder. Tjänstemän vid statliga och kommunala myndigheter har att efterleva den tidigare angivna objektivitetsregeln i regeringsformen liksom andra rättsregler. omsorg om potentiella forskningsobjekt i saknar i det avseendet all betydelse. Det kan sammanfattningsvis konstateras att agerande i så hög grad måste sättas i fråga att det framstår som anmärkningsvärt att KTH:s ledning inte har vidtagit åtgärder för att bringa reda i saken. Det kan i sammanhanget nämnas att jag denna dag har fattat beslut i ytterligare två ärenden i vilka anmälningar riktats mot och (dnr 461-2003 och 4817-2003). Av handlingarna i det först nämnda ärendet framgår bl.a. att /KTH utgjort remissinstans i ett ärende rörande ensamrätt till bärgning vid i . Med den allvarliga kritik som innefattas i det ovan anförda avslutas ärendet. Jag finner skäl att för kännedom översända kopia av detta beslut till förutom och i och i . Fråga om ett sexårigt, ej skolpliktigt, barn kunde tas emot i en grundskola efter framställning från endast en av vårdnadshavarna (Dnr 3117-2002) I en anmälan till JO hemställde B.S., som ombud för N.S., att JO skulle undersöka om rektor för i kommun hade handlat i enlighet med gällande lagstiftning när hon på moderns, M.N:s, begäran hade skrivit in V., född , i skolan utan att inhämta faderns, N.S:s, tillstånd samt om rektor hade handlat rätt när hon vägrade skriva ut V. då hon fick kännedom om att barnet redan var inskrivet i en annan skola och att fadern motsatte sig inskrivningen. hemställde även att JO skulle granska om kommunchefen och förvaltningschefen i kommun hade handlat i enlighet med gällande lagstiftning när de informerade rektorn om att hon skulle låta V. gå kvar i skolan trots att de hade kännedom om ovannämnda omständigheter. anmodades att, efter hörande av vederbörande nämnd, inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO. I sitt yttrande anförde bl.a. följande. Av anmälarens skrivelser framgår bl.a. följande. NS och MN har gemensam vårdnad om barnet , född . V. skrevs av modern ut ur den skola i där V. var inskriven (jfr 3 kap. 8 § skollagen samt 6 kap. 1 § andra stycket grundskoleförordningen, anm.). Anmälaren har begärt att rektor i kommun skall skriva ut eleven ur kommunens grundskola samt anmoda modern att V. måtte fullgöra sin skolplikt i den skola i där denna redan är inskriven. Av kommunens skrivelser i ärendet framgår bl.a. följande. skrevs V. in i i kommun. Skolan hade då kontrollerat att V. var folkbokförd i kommun. I samband med att modern ansökte om att V. skulle skrivas in i framkom att även fadern var vårdnadshavare samt att denne motsatte sig såväl att V. folkbokförts i kommun som att V. skulle tas emot i i kommun. Då V. enligt kommunen var skolpliktig samt folkbokförd i kommunen förelåg en skyldighet att tillhandahålla plats i kommunens grundskola. konstaterar att V. är född . Hon var och är således inte skolpliktig. I 3 kap. 8 § skollagen anges att om ett barns vårdnadshavare begär det, skall barnet redan höstterminen det kalenderår det fyller jämställas med skolpliktiga barn i fråga om rätten att börja skolan. Om barnet har två vårdnadshavare förutsätter det att en sådan begäran görs av båda vårdnadshavarna då beslut om ett barns skolgång som regel inte kan fattas enbart av den ene av två vårdnadshavare (jfr prop. 1975/76:170 s. 178 samt JO:s beslut , dnr 3148-2000). En kommun kan således som regel inte ta emot ett icke skolpliktigt barn i sin grundskola om inte båda vårdnadshavarna begär det. Om det i stället rört sig om en skolpliktig elev hade kommuns agerande varit helt korrekt. Då hade kommunen trots att det skett mot den ene vårdnadshavarens vilja varit skyldig att med stöd av 4 kap. 5 § skollagen sörja för att V. fått utbildning i kommunens grundskola. Frågan kompliceras något av att V. redan var inskriven i i och att det av handlingarna i ärendet inte framgår annat än att vårdnadshavarna var överens om att V. skulle börja inför höstterminsstarten . konstaterar att V. var (och eventuellt alltjämt är) inskriven i i . går inte närmare in på frågan huruvida staden med hänsyn till den ändrade folkbokföringen är skyldig att erbjuda V. utbildning i dess grundskola. Trots att båda vårdnadshavarna ansökte och fick V. inskriven i i har V. genom moderns agerande inte påbörjat den utbildningen. Eftersom V. inte är skolpliktig och skolgång i således är frivillig kan varken eller kommun vidta några åtgärder (t.ex. vitesföreläggande) för att V. skall gå i i eller någon annanstans. Även om vårdnadshavarna en gång var överens om att V. skulle börja trots att hon inte var skolpliktig så kan man alltså sedan inte framtvinga att den skolgången verkligen kommer till stånd om inte båda vårdnadshavarna samverkar till detta. Vid prövningen av modern/vårdnadshavarens ansökan om att V. skulle tas emot i i kommun kunde kommunen konstatera att fadern/vårdnadshavaren motsatte sig detta. Kommunen borde rimligen också konstaterat att V. inte var skolpliktig. Det förhållande att båda vårdnadshavarna i och för sig var överens om att V. skulle påbörja sin grundskoleutbildning trots att denna inte var skolpliktig, kan ändå inte ligga till grund för att V. skulle tas emot som elev i i kommun då fadern motsatte sig valet av skola. Kommunchefens respektive förvaltningschefens roll i ärendet Vad avser synpunkterna på kommunchefens och förvaltningschefens agerande så visar inte utredningen exakt vilka kontakter dessa haft med rektor i ärendet. Det har inte gjorts gällande annat än att de informerat, dvs. lämnat råd till, rektor. Såväl kommunchefen som förvaltningschefen saknar delegation att besluta i frågor som rör mottagande av elever i och ingen av dem har heller såvitt framgår av handlingarna i ärendet deltagit i något beslut som rör V:s skolgång. Som uppfattar det har det således inte framkommit något som visar att kommunchefen eller förvaltningschefen begått några formella felaktigheter. När det gäller det materiella innehållet av dessa råd har i föregående avsnitt uttryckt sin inställning. Behörighet att fatta beslut å nämndens vägnar Av insänd delegationsordning framgår bl.a. följande. Rektor i har delegation att medge sexåringar att börja skolan (3 kap. 8 § skollagen). Vidare har rektor delegation att besluta om elevs placering vid viss skola (4kap. 6 § skollagen). Däremot framgår inte att rektor har delegation att besluta om att skriva in barn i (6 kap. 1 § grundskoleförordningen). I rektors skrivelse till anmälaren anförs bl.a. att V. är skolpliktig samt folkbokförd i kommun och att kommunen därför är skyldig att tillhandahålla plats i . Vidare uppger rektor följande: Denna uppfattning (att V. med hänvisning till sin folkbokföring och skolplikt skall gå i skolan i kommun, anm.) delas av juridiska expertis. I tjänsteanteckning upprättad av förvaltningschefen anges följande. Kontaktar en av jurister i ärendet. Berättar om skattemyndighetens beslut om folkbokföring av V, och rådfrågar hur skall ställa sig till skolgång hos oss så som modern vill, men mot faderns vilja. Juristen skall kontakta JO med anledning av ett uttalande i ett liknande ärende, som behöver tolkas och sedan återkomma. antecknas: jurist ringer och har samrått med chefsjurist. Huvudprincipen är att eleven skall erbjudas skolgång i den kommun där eleven bor och är folkbokförd, i detta fallet . jurist uppger att hon var i telefonkontakt med företrädare för kommun. Hon uppger, som hon nu drar sig till minnes, att hon förutsatte att kommunens frågor rörde ett skolpliktigt barn och hon redogjorde för lagstiftningens innehåll utifrån detta förhållande. Om hon förstått att det rört sig om ett icke skolpliktigt barn hade hon reagerat på detta eftersom det är andra föreskrifter som gäller då. Det aktuella ärendet visar på omständigheter som skulle kunna leda till att ett barn som redan deltagit i förskoleklassen måste tillbringa i förskoleklassen eller alternativt återgå till förskolan endast av det skälet att vårdnadshavarna inte kan enas om val av skola. Sådana konsekvenser av regelverket är enligt otillfredsställande ur ett barnperspektiv. noterar att det handlagts ett flertal ärenden hos såväl som JO och som rört konsekvenserna av vårdnadshavares oenighet om barns skolgång eller deltagande i barnomsorgsverksamhet. I ett sådant ärende som rörde val av förskola fann JO skäl att överlämna en kopia av sitt beslut till med anledning av att regeringen aviserat tillsättningen av en kommitté med uppgift att bl.a. se vårdnadsreform (JO:s beslut , dnr 3285-2000). noterar att en kommitté om vårdnad, boende och umgänge nu tillkallats (Ju 2002:09). Direktiven anger emellertid inte något om att kommittén särskilt skall utreda frågan om beslut som rör barns skolgång eller deltagande i barnomsorgsverksamhet vid gemensam vårdnad (dir. 2002:89). Oavsett vilka bedömningar JO gör med anledning av den nu aktuella anmälan finner att frågor som rör skolgång och barnomsorg vid gemensam vårdnad lämpligen borde utredas av nämnda kommitté. finner därför skäl att till kommittén överlämna en kopia av sitt yttrande. i kommun samt B.S. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. I beslut anförde JO följande. Grundläggande bestämmelser om vårdnadshavares ansvar finns i 6 kap. 2 § andra stycket . Närmare regler om vårdnadens utövande finns i 6 kap. 1113 §§ . Barnets vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Om barnet har två vårdnadshavare skall de enligt 6 kap. 13 § tillsammans utöva bestämmanderätten. Det krävs alltså normalt gemensamma beslut i frågor som rör vårdnaden. Bestämmanderätten utövas dock av den ena vårdnadshavaren ensam när den andra till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i beslut rörande vårdnaden och beslutet inte kan skjutas upp utan olägenhet. Beslut som är av ingripande betydelse för barnets framtid får dock inte fattas av den ena vårdnadshavaren ensam, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det. Bestämmelsen i 6 kap. 13 § skall inte tolkas så att båda föräldrarna, även om ingen är direkt förhindrad, skall behöva delta i alla vardagliga avgöranden. Om föräldrarna inte sammanbor måste med nödvändighet den förälder som har barnet hos sig fatta de flesta beslut som rör den dagliga omsorgen. I förarbetena till lagstiftningen uttalades att till den dagliga omsorgen hör frågor om bl.a. barnets mat, kläder, sovtider och hur barnet skall tillbringa sin fritid. Däremot undantogs beslut av mer ingripande betydelse för barnets framtid, t.ex. frågor som rör barnets skolgång och bosättning (prop. 1975/76:170 s. 178). Någon förändring såvitt avser kravet på gemensamma beslut i frågor som rör barnets skolgång och bosättning har inte skett. Enligt gällande rätt krävs alltså att vårdnadshavarna är överens om inskrivning i viss skola respektive byte av skola. Detta skall ses mot bakgrund av vad som i skollagen (1985:1100) föreskrivs om att alla barn som är bosatta i landet har skolplikt, att den som har vårdnaden om ett skolpliktigt barn skall se till att barnet fullgör sin skolplikt och att en vårdnadshavare under vissa förhållanden får föreläggas vid vite att iaktta sina skyldigheter (se 3 kap. 1, 15 och 16 §§ skollagen). Om vårdnadshavarna inte kan enas i en fråga rörande barnets skolgång kan detta ytterst leda till att den gemensamma vårdnaden måste upplösas. Enligt 4 kap. 5 § skollagen skall hemkommunen folkbokföringskommunen sörja för att utbildning kommer till stånd för var och en som enligt lagen har rätt att gå i .