frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — I ett möte med föräldrarna , efter beslutet om omhändertagande, lämnade föräldrarna och J. samtycke till frivillig vård genom socialtjänstlagen. Förvaltningens bedömning var att fortsatt vård kunde ske under frivilliga former. Beslutet om omhändertagande blev därmed aldrig verkställt. Därför överlämnades beslutet beklagligtvis inte till länsrätten för prövning. Någon LVU-ansökan gjordes inte, utan vården fortsatte vid det tillfället under frivilliga former. Efter beslutet om omhändertagande ägde ett möte rum på angående planering av fortsatt vård. J. hade beretts plats på Hasselakollektivet. Han själv och föräldrarna var positiva till den erbjudna vården. Mötet är dokumenterat i form av journalanteckningar i både J:s och brodern S:s akt. Journalanteckning har införts , avseende ett möte med föräldrarna i broderns akt. ( ) En journalanteckning har införts i J:s akt , avseende samma möte. Anledningen till att mötet dokumenterats i två akter är att båda barnen var aktuella , och handläggarna samarbetade med föräldrarna i form av möten där angelägenheter avseende båda barnen hanterades. Av journalanteckningarna i broderns akt framgår att frivillig vård diskuterats angående J. på mötet, och att föräldrarna har haft en positiv inställning. Det finns ett beslut om bistånd enligt § SoL för J. i form av placering på Hasselakollektivet fr.o.m. 2001-03-23. är ombedd att avlämna kommentarer kring dokumentationen. Vid genomgång av dokumentationen av ärendet kan konstateras att handläggningen dokumenterats i tre akter. I arbetet med en familj där flera barn är aktuella hos är det ofta svårt att särskilja dokumentationen av kontakttillfällen som berört båda barnen. I det här fallet har mötet där föräldrarna lämnade samtycke till vården av J. även dokumenterats i broderns akt, där det även finns en tydligare anteckning om att föräldrarna haft positiv inställning till fortsatt frivillig vård. Självklart borde föräldrarnas samtycke dokumenterats skriftligt genom undertecknat samtycke till vårdplan. Handläggningen skedde vid då datorisering av dokumentationen var i initialskede, med ovana och kunskapsbrister om datasystemet. Därmed ökade även risken för sammanblandning av dokumentationen i handläggning där flera barn i samma familj var aktuella hos . Utöver frågor kring dokumentationen konstaterar förvaltningen att beslutet om omhändertagande borde ha underställts länsrättens prövning trots att verkställighet inte skedde. Förvaltningens handläggningsrutiner är klara och entydiga på så sätt att beslut om omhändertagande underställs länsrättens prövning oavsett om verkställighet skett eller inte. Vidare dokumenteras vårdnadshavarnas inställning i form av undertecknat samtycke/ej samtycke till vårdplan. fick del av det nya remissvaret och bereddes tillfälle att yttra sig däröver. I ett beslut anförde JO följande. trädde en ny socialtjänstlag (2001:453), SoL, i kraft. I förevarande ärende behandlas händelser och omständigheter som ägde rum socialtjänstlagen (1980:620) var gällande och i remissvaret har hänvisats till den lagen. Jag har emellertid valt att, om inte annat anges, här hänvisa till den nya socialtjänstlagen, som i de avseenden som behandlas inte har inneburit någon ändring i sak. Beslut att med stöd av 6 § LVU omhänderta J.L. Enligt 6 § LVU ankommer det på socialnämnden att besluta i ärende om omhändertagande. Om nämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande. Av 7 § LVU framgår att ett beslut om omhändertagande skall underställas länsrätten inom från den dag då beslutet fattades. Om beslutet inte har underställts länsrätten inom föreskriven tid, upphör omhändertagandet. Har ledamot av nämnden fattat beslutet ankommer det på ledamoten att se till att underställning äger rum. Den i 7 § LVU utsatta tidsfristen för underställning innebär inte att nämnden eller, i förekommande fall, ledamoten utan anledning kan avvakta utgången av underställningstiden. Underställning skall ske . Det är inte avsett att nämnden under tidsfristen skall bedöma om det finns skäl för ett underställande eller om omhändertagandet skall upphävas. Själva beslutet kan således i allmänhet inges som det fattas eller . Som motivering till tidsfristen anfördes i förarbetena till lagstiftningen följande (prop. 1979/80:1 s. 591). Det kan emellertid vara nödvändigt att vid beslutet foga även annan utredning som finns tillgänglig hos nämnden. Vid kan det vara svårt att få tag på sådan utredning. Också den försening av postbefordran som mellankommande helgdagar kan innebära måste beaktas. Ordföranden i beslöt om omhändertagande av J.L. Det har inte framkommit något som tyder på att en sådan situation som åsyftats i förarbetena har varit aktuell. Det ålåg därför ordföranden att se till att beslutet underställdes länsrätten utan dröjsmål. Enligt det första remissvaret underställdes länsrätten beslutet om omhändertagande av J.L. Sedan denna uppgift, på förekommen anledning, hade kontrollerats med länsrätten och en förnyad remiss skett framkom emellertid att beslutet aldrig hade underställts länsrätten. Att förvaltningen har lämnat en felaktig uppgift till JO i denna fråga är givetvis helt oacceptabelt. Orsaken till att den felaktiga uppgiften har lämnats kan vara att det av dokumentationen i ärendet inte framgår att den blankett om underställning som hade upprättats inte gavs in till länsrätten. Jag återkommer till frågor rörande dokumentationen i ärendet nedan. Jag vill dock redan här påpeka att det är allvarligt att det i ett ärende angående omhändertagande inte kan klart utläsas av handlingarna om bestämmelser som har tillkommit för att garantera en rättssäker handläggning har följts. Upphörande av det omedelbara omhändertagandet och samtycke till vård enligt socialtjänstlagen m.m. Omhändertagandet av J.L. upphörde i vart fall senast vid underställningstidens utgång till följd av att underställning av beslutet aldrig skedde (se 7 § tredje stycket LVU). Vården av J.L. utanför hemmet fortsatte dock. Det kan sättas i fråga vilken rättslig grund som fanns för vården efter det att det omedelbara omhändertagandet hade upphört. Nämnden har i sitt remissvar anfört att J.L., med föräldrarnas samtycke, beretts vård med stöd av socialtjänstlagen. Av anmälan framgår dock att såväl föräldrarna som deras offentliga biträde har uppfattat att vården enlig LVU har pågått till . Ett genomgående problem för bedömningen av ärendet är de brister som finns i dokumentationen. Jag har ovan pekat på saken när det gäller oklarheten om huruvida beslutet om omhändertagande hade underställts länsrätten. Med anledning av vad som kommit fram vid min granskning av ärendet vill jag när det gäller dokumentationen framhålla följande. Enligt 11 kap. 1 § andra stycket SoL skall vad som framkommit vid utredning och som har betydelse för ett ärendes avgörande tillvaratas på ett betryggande sätt. Enligt 11 kap. 5 § SoL skall handläggningen av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling dokumenteras. Dokumentationen skall utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. Det är av största vikt från rättssäkerhetssynpunkt att dokumentationsskyldigheten fullgörs. En korrekt dokumentation är en förutsättning för att den som ärendet rör skall kunna följa handläggningen vid nämnden. Dokumentationen skall också säkerställa ärendets handläggning i den ordinarie handläggarens frånvaro, trygga nämndens beslutsunderlag samt ge möjlighet till granskning av ärendet i efterhand. Dokumentationen får inte vara för knapphändig och summarisk. Den måste vidare ha aktualitet. Det skall vara möjligt att se vad som framkommit i ärendet. När handläggningen, som i förevarande fall, rör flera barn i samma familj ställs särskilda krav på tydlighet i dokumentationen i varje ärende. Någon sammanblandning av uppgifterna får således inte ske. Det allmänna intrycket är att dokumentationen har varit bristfällig. Journalanteckningarna är svåröverskådliga de innehåller ibland uppgifter som saknar relevans i sammanhanget medan uppgifter om händelser och beslut som skall dokumenteras saknas eller återfinns i anteckningar där de inte borde ha funnits. Härigenom skapas osäkerhet om vad som har hänt och när en händelse har inträffat. De händelser och anteckningar som redovisas närmare nedan utgör exempel på uppmärksammade brister. Bristen när det gäller dokumentationen föranleder påtagliga svårigheter när det gäller bedömningen av vilka förutsättningar det fanns för placeringen av J.L. sedan omhändertagandet enligt LVU hade upphört. I ett beslut daterat har nämnden beviljat J.L. bistånd enligt då gällande § socialtjänstlagen (1980:620) i form av placering 010323-010823. Enligt ett brev från förvaltningen till B.L. fattades beslutet efter det att J.L. hade omhändertagits men undertecknades först en månad . I 1 § första stycket LVU stadgas att insatser inom för barn och ungdomar skall göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt SoL. Av andra stycket i samma lagrum följer att den som är kan beredas vård enligt LVU om någon av de situationer som anges i 2 eller 3 § LVU föreligger och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge har fyllt , av honom eller henne själv. Det innebär att det i förevarande fall har krävts samtycke från såväl G.L. själv, som vid den aktuella tidpunkten var , för att den planerade vården skulle kunna genomföras med stöd av SoL. Lagstiftningen ställer inte upp några formella krav på hur samtycket skall vara utformat. Det innebär att även ett muntligt samtycke är giltigt. Det skall dock dokumenteras. Enligt uppfattning bör ett samtycke regelmässigt avges i skrift, helst på den upprättade vårdplanen, se allmänna råd (SOSFS 1997:15) om tillämpning av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), s. 18. Därigenom minskar utrymmet för tveksamheter om huruvida samtycke har lämnats och vad samtycket omfattar. Det är, såvitt framkommit, nämndens uppfattning att G.L., B.L. har samtyckt till vård enligt SoL. Samtyckena till vården har emellertid inte dokumenterats genom att de har skrivit under en vårdplan eller liknande handling. Den journalanteckning som nämnden har hänvisat till i sitt remissvar berör över huvud taget inte J.L:s situation. I J.L:s brors, S.L., journal har däremot registrerats uppgifter om ett möte . Vid detta möte har antecknats H informerar föä kring placeringen av J. Denna kommer att ske 23/3 positiva J.L:s egen inställning till vård synes enligt anteckningar från den 14 och ha varit att han motsatte sig vård och placering på ett s.k. HVB-hem. Den anteckning som har gjorts i S.L:s journal om att föräldrarna var positiva till en placering av J.L. kan inte ges innebörden att de samtyckt till vård enligt SoL. J.L:s inställning som den har kommit till uttryck i hans egen journal talar för att han har motsatt sig såväl vården som placeringen. Det skall dock tilläggas att J.L. sedermera följde med till och stannade på det aktuella hemmet. Det kan därför inte uteslutas att nämnden har haft fog för sin uppfattning att G.L., B.L. samtyckte till vård enligt SoL. Från rättssäkerhetssynpunkt är det ett oundgängligt krav att det inte råder någon som helst tvekan om vilken vårdform som är aktuell och att alla parter är införstådda med det. Misstag i detta avseende kan innebära att den unge är omhändertagen utan någon laglig grund. Beslut om upphörande av ett omhändertagande och av vårdnadshavarnas, i förevarande fall även den unges eget, samtycke till frivillig vård utgör också sådana beslut och uppgifter som skall dokumenteras. Enligt nämnden har en orsak till bristerna i dokumentationen varit att handläggningen skedde vid då datorisering av dokumentationen var i initialskede, med ovana och kunskapsbrister om datasystemet. Detta skall enligt remissvaret även ha ökat risken för sammanblandning av dokumentationen i handläggning där flera barn i samma familj var aktuella hos . De brister som har påvisats kan svårligen hänföras endast till ovana vid datasystemet. Jag har inte underlag för att hävda att det inte förelåg rättsliga förutsättningar för att vårda J.L. med stöd av bestämmelserna i . Däremot kan nämnden inte undgå kritik för den bristande dokumentationen i ärendet. Jag ser särskilt allvarligt på bristen vad avser dokumentationen rörande samtycke till vård enligt SoL. Delgivning av utredning och kallelse till möte har, såvitt det får förstås, gjort gällande att de inte i tillräckligt god tid inför behandlingen i nämnden fått del av den utredning som legat till grund för ansökan om att bereda E.L. vård enligt LVU samt att de vid mottagandet av utredningen inte hade underrättats om att prövningen i nämnden var utsatt till . Av remissvaret framgår att enhetscheferna träffade G.L. och hennes offentliga biträde vid ett möte varvid information lämnades om sociala delegationens möte . Den exakta tidpunkten för mötet och den skriftliga sammanställningen av utredningen delgavs dagen före mötet direkt i familjens brevlåda. Nämnden har beklagat att delgivningen lämnades väl sent. Det är av vikt för den enskilde att få tid att gå igenom utredningen och förbereda sig inför ett möte med nämnden. Jag instämmer här i nämndens bedömning att utredningen i fråga har kommit vårdnadshavarna till del för sent och lämnar saken med detta uttalande. Vad som i övrigt har förevarit i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. En försäkringskassa hade avslagit en kvinnas ansökan om underhållsstöd därför att det inte kunde uteslutas att hon fortfarande bodde tillsammans med sin f.d. make. Fråga bl.a. om socialnämnden utan en egen prövning har kunnat lägga bedömning till grund för ett beslut om att avslå en ansökan från kvinnan om försörjningsstöd (Dnr 1477-2003) separerade från sin make och hon var därefter ensamstående med tre barn födda , 1999 och 2000. Hon hade ansökt om s.k. underhållsstöd hos som dock hade avslagit hennes ansökan med motiveringen att det inte kunde uteslutas att hon fortfarande sammanbodde med sin f.d. make. Hon vände sig till i och ansökte om försörjningsstöd. I en anmälan till JO anförde M.A.M. klagomål mot stadsdelsnämndens handläggning av hennes ärende om försörjningsstöd. Klagomålen avsåg i huvudsak att stadsdelsnämnden nekade henne försörjningsstöd med motiveringen att hade avslagit hennes ansökan om underhållsstöd. Detta hade lett till att hon nu befann sig i ett mycket utsatt ekonomiskt läge. Inledningsvis inhämtades från stadsdelsnämnden en kopia av journalanteckningarna i M.A.M:s ärende. Vidare inhämtades från Länsrätten i kopior av två beslut i mål nr 329-03 och 843-03. Av de inhämtade handlingarna framgick i huvudsak följande. Genom två beslut respektive avslog stadsdelsnämnden delvis till ett belopp om vid vardera tillfället M.A.M:s ansökningar om försörjningsstöd för . Båda besluten motiverades enligt följande. Om det föreligger behov av underhållsstöd som inte kan tillgodoses av barnens far så ska behovet tillgodoses via . Då har avslagit M.A.M:s ansökan om underhållsstöd bedöms det inte skäligt att skall överpröva beslut. överklagade de båda besluten till Länsrätten i som i de två ovan nämnda besluten gjorde följande likalydande bedömningar. har hänvisat M.A.M. att söka underhållsstöd för att på så sätt bidra till sina barns behov. har sökt underhållsstöd hos men fått avslag. Behörig myndighet att fatta beslut om underhållsstöd är . Utgångspunkten för bedömningen av M.A.M:s rätt till bistånd för aktuell period måste således vara att hennes behov inte kan tillgodoses genom underhållsstöd utbetalat från . har därför inte haft fog för att avslå M.A.M:s ansökan på den grunden att hennes behov kunnat tillgodoses genom underhållsstöd utbetalat från . har behov av bistånd bl.a. för kostnader för boende och uppehälle för sina barn har inte ifrågasatts av stadsdelsnämnden. har emellertid inte utrett M.A.M:s möjligheter att erhålla hjälp till barnens försörjning från barnens far. Då utredningen således inte är fullständig härvidlag skall målet återförvisas till . Länsrätten undanröjde stadsdelsnämndens båda beslut och överlämnade handlingarna till beträffande M.A.M:s rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen avseende januari respektive . Av journalanteckningarna framgick att stadsdelsnämnden erhöll länsrättsbesluten . Genom två beslut omprövade nämnden de tidigare besluten om försörjningsstöd för . Även avslogs ansökningarna delvis med belopp om 3519kr med följande motivering. Enligt 7 kap. 1 § skall föräldrar svara för underhållet av gemensamma barn efter förmåga. Vidare har f.d. makar med gemensamma barn som sammanbor försörjningsskyldighet gentemot varandra och denna skyldighet går före rätten till ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen. anmodades härefter i en remiss att inkomma med utredning och yttrande. skulle särskilt beakta vad Länsrätten i hade anfört i de båda beslut som redogjorts för ovan. , sociala utskottet, avgav som sitt yttrande ett tjänsteutlåtande undertecknat av enhetschefen . I yttrandet anfördes i huvudsak följande. Sökanden är en ensamstående kvinna med 3 barn (f. -97, -99 och -00). Hösten -02 separerade sökanden från sin make och har till socialförvaltningen samt uppgivit att de numera lever åtskilda. Då erhållit information som gjorde att man inte kunde utesluta att makarna fortfarande var sammanboende, avslog man sökandens begäran om underhållsstöd. Mot bakgrund av detta fattade socialförvaltningen senare beslut om att avslå ansökan om bistånd motsvarande underhållsstöd, med motiveringen att det inte åligger att ompröva beslut och därmed överta ansvaret. Detta beslut prövades senare i länsrätten, som undanröjde socialförvaltningens beslut och återvisade detta för erforderlig utredning. beslut att dra in underhållsstöd har överklagats och ligger hos länsrätten i . Aktuell situation och bedömning: Vid omprövning har socialförvaltningen funnit att det primärt är föräldrars uppgift (se 7 kap. 1 §) att ansvara för barnens försörjning och således åligger det även fadern (se 7 kap. 2 §) att bistå. Sökanden har icke heller vidtagit någon rättslig åtgärd för att få underhåll av denne och enligt dom i Kammarrätten i 240-1997 är detta ett krav för att erhålla kompletterande ekonomiskt bistånd. Ett flertal domar ger stöd för ovan nämnda resonemang. I ett likartat fall har Länsrätten i i dom 2951-03 E beslutat att förälders underhållsskyldighet gentemot barn är primär i förhållande till socialtjänstlagen och därför avslagit besväret. I det aktuella fallet uppger sökanden för övrigt att f.d. maken ej önskat ha kontakt med socialförvaltningen och därmed kan hans möjligheter att bistå familjen inte utredas närmare. har begärt att få in inkomstuppgifter, men några sådana har inte redovisats. Han kan därmed antas vara självförsörjande. Med anledning av det tidigare nämnda fattade socialförvaltningen 030303 beslut om att delvis avslå ansökan med 3 519:-. Detta beslut samt de efterföljande har inte överklagats och därmed ej heller varit föremål för rättslig prövning. handläggare har varit mycket måna om att ha tät kontakt med sökanden för att på så sätt kunna få en god bild av familjen och deras behov. I ärendet föreligger icke någon nödsituation och ej heller synes bostaden vara i fara. Extra bistånd har beviljats för matinköp och hyresskuld. gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret men hördes inte av. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 2 kap. 1 och 2 §§ socialtjänstlagen (2001:453) svarar varje kommun för inom sitt område och kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Enligt 4 kap. 1§ socialtjänstlagen har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde skall genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Kommunens yttersta ansvar får särskild aktualitet bl.a. när en enskild vänder sig till med en ansökan om försörjningsstöd efter att ha fått avslag hos någon annan myndighet, t.ex. , på en ansökan om ekonomisk hjälp i någon form. Den biståndssökande kan ha räknat med denna inkomst och i den uppkomna situationen stå inför uppenbara problem att klara sin försörjning. kan naturligtvis de faktiska omständigheter som har legat till grund för den andra myndighetens avslagsbeslut ha betydelse även för sökandens rätt till försörjningsstöd. Det ankommer emellertid i dessa fall på att, utifrån de särskilda synpunkter som har att beakta i sin verksamhet, göra en självständig prövning av om förutsättningarna för att bevilja försörjningsstöd enligt ansökan är uppfyllda eller om insatser annars behövs för att undvika en nödsituation. har i detta fall delvis avslagit M.A.M:s ansökningar om försörjningsstöd på den grunden att behovet skulle tillgodoses genom underhållsstöd från och att det inte bedömdes skäligt att överpröva avslagsbeslut. Jag instämmer i länsrättens uppfattning att utgångspunkten för stadsdelsnämndens prövning borde ha varit att M.A.M:s behov för den aktuella perioden inte kunde tillgodoses genom underhållsstöd. Av det ovan anförda följer också att stadsdelsnämnden inför besluten borde ha gjort en självständig bedömning av M.A.M:s familjeförhållanden och om hon var berättigad till försörjningsstöd enligt sin ansökan eller skulle anses ha möjlighet att ordna sin försörjning på annat sätt. Vad som i övrigt har kommit fram föranleder inte något uttalande från min sida. Fråga om socialnämndens skyldighet att kommunicera ett yttrande enligt lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) (Dnr 1711-2004) Enligt 11 § LUL skall, när någon är misstänkt för att ha begått brott innan han har fyllt , yttrande från socialnämnden inhämtas av åklagaren innan han fattar beslut i åtalsfrågan. Yttrande skall inhämtas om den unge har erkänt gärningen eller om det annars finns skälig misstanke att han har begått brottet. Åklagaren behöver emellertid inte inhämta yttrande om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse eller om det annars är obehövligt. Ett yttrande enligt denna bestämmelse skall innehålla en redogörelse för vilka åtgärder som nämnden har vidtagit i fråga om den unge samt en plan för de åtgärder som nämnden avser att vidta, varvid arten, omfattningen och varaktigheterna av åtgärderna skall framgå. Yttrandet skall, om åklagaren begär det eller om nämnden finner det nödvändigt, även innehålla en redogörelse för den unges personliga utveckling och hans levnadsomständigheter i övrigt. I anledning av att A.S., född , var misstänkt för misshandel begärde 2:a åklagarkammaren i att stadsdelsnämnden i skulle avge yttrande enligt 11 § LUL beträffande A.S. I en anmälan till JO framförde A.S. klagomål mot stadsdelsnämnden angående handläggningen av ärendet rörande det aktuella yttrandet. Han anförde bl.a. följande. När han och hans föräldrar fick del av utredning vilket var först efter att huvudförhandling hade hållits i hovrätten blev de chockade. Trots att den handläggande socialsekreteraren hade försäkrat att bara vissa delar av utredningen skulle bli offentliga fanns hela utredningen tillgänglig för allmänheten. Vem som helst kan få tillgång till en sekretessbelagd utredning som finns tillgänglig i domstolens akt och som är en offentlig handling. Han fick inte heller någon chans att bemöta socialsekreterarens slutsatser och värderingar trots att dessa skulle utgöra underlag för domstolarna. Utredningen innehöll faktiska felaktigheter och en bedömning rörande ifrågavarande gärning som kan ha skadat hans sak under förundersökningen och den fortsatta rättsliga processen.