frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — En annan förändring som inträffade var att folkpensionen och ATP slogs ihop till en förmån som kallas tilläggspension. Storleken på garantipensionen för dem födda eller tidigare beror bl.a. annat på eventuell tjänstepensions storlek (utländsk pension jämställs här med tjänstepension). Det nu aktuella omräkningsbeslutet ger de försäkrade en möjlighet att kontrollera att rätt uppgift om tjänstepensionen har legat till grund för beräkningen av garantipensionen. Den uppgift om tjänstepension som använder sig av kommer från och avser det belopp som framgår av taxeringen året före det år garantipensionen avser. Om tjänstepensionen upphört eller minskat, eller om använt en felaktig uppgift, skall den försäkrade ges en möjlighet att reagera över beslutet så att det kan rättas till. Under föregående år tog RFV fram en arbetsprocess för att säkerställa att administrationens beslut håller en hög kvalitet. En översyn av samtliga beslut inleddes också. Den nya arbetsprocessen kom dock inte att tillämpas omräkningsbeslut men kommer att användas fortsättningsvis. Processen innebär bl.a. att besluts- och informationsskrivelser normalt skall testas på användargruppen innan de sätts i produktion. Vidare reglerar processen samarbetet mellan berörda avdelningar, vilket bl.a. innebär att informationsavdelningen och juridiska avdelningen får en mer aktiv roll vid utformningen av besluten. Inom verket görs också en analys när det gäller vilka försäkrade som faktiskt måste tillställas olika skrivelser och beslut. Fråga är t.ex. om M.K., som har så hög tilläggspension att det inte kan bli aktuellt med garantipension, behöver tillställas ett beslut som i första hand handlar om garantipensionens storlek. Det är naturligt att många försäkrade finner ett sådant beslut besynnerligt. Sannolikt kommer den kategori som M.K. tillhör, dvs. sådana personer som har så hög tilläggspension att garantipension inte kan bli aktuell, inte att få ett omräkningsbeslut . Sammanfattningsvis beklagar alltså RFV det inträffade. Verket arbetar nu intensivt för att samtliga besluts- och informationsskrivelser inte bara skall vara juridiskt korrekta utan också språkligt och innehållsmässigt lätta att ta till sig. fick tillfälle att yttra sig över RFV:s remissvar. I sitt beslut anförde JO följande i bedömningsdelen. Av 7§ förvaltningslagen (1986:223) framgår att en myndighet skall sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt. Detta krav torde gälla inte minst när det är fråga om beslut som på något sätt har rättsverkningar för den enskilde. Denne måste ju ha möjlighet att förstå beslutets innebörd, bedöma dess rimlighet och ta ställning till om det skall överklagas. En myndighet bör också ta viss hänsyn till vem som är mottagare av ett beslut. Det beslut som är aktuellt kan inte anses uppfylla dessa grundläggande krav. Bland annat är det märkligt, att beslutet anger två olika belopp för tilläggspension, något som M.K. också har påpekat. Även vissa andra uppgifter i beslutet torde framstå som svåra eller omöjliga att förstå, t.ex. ett sådant uttryck som inkomstindex. RFV har i sitt remissvar hållit med om att beslutet har fått en olycklig utformning. Jag delar denna uppfattning. ser jag positivt på de förändringar som RFV har aviserat. Jag ser därför inte att det behövs något ytterligare uttalande från min sida i detta ärende. Ett initiativärende om försäkringskassas ändring av ett beslut (Dnr 3471-2002) JO meddelade ett beslut med följande lydelse. Vid dåvarande JO Pennlövs inspektion av läns allmänna försäkringskassa uppmärksammades följande i ett ärende om sjukpenning/sjukbidrag gällande K.H. hade uppburit hel sjukpenning . beslutade genom socialförsäkringsnämnden att tillerkänna henne halvt sjukbidrag fr.o.m. t.o.m. . Hon hade också rätt till halv sjukpenning. I ett brev som kom in till överklagade hon beslutet. Hon anförde att hon hade känt sig pressad att söka sjukbidrag och att hon inte kunde leva på pensionen. Hon ville därför att kassan skulle ompröva sitt beslut och låta henne behålla sjukpenningen. sände överklagandet till länsrätten och fattade ett provisoriskt beslut att dra in det halva sjukbidraget fr.o.m. i avvaktan på ett slutligt beslut av socialförsäkringsnämnden. I beslutet hänvisade kassan till att K.H. hade överklagat och till 20kap. 2 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). Av handlingarna i ärendet framgick vidare att också hade övervägt att utge helt sjukbidrag fr.o.m. och en föredragningspromemoria med ett sådant förslag hade upprättats . ett brev och återkallade sitt överklagande och uppgav att hon önskade återfå sitt halva sjukbidrag. kopplade då utan formligt beslut på halvt sjukbidrag fr.o.m. och meddelade henne att sjukbidraget löpte enligt tidigare beslut, dvs. t.o.m. och att sjukpenning skulle utges för resterande del. Återkallelsen sändes därefter till länsrätten som i ett beslut avskrev målet. JO Pennlöv beslutade vid inspektionen att låta utreda handläggning i ett på hans initiativ upplagt ärende. anmodades att yttra sig över de omständigheter i handläggningen av ärendet som anges ovan. anförde i ett remissvar genom direktören följande. ansökte om halvt sjukbidrag för perioden januaridecember 2002 i ansökan inkommen . beviljades halvt sjukbidrag för perioden januaridecember 2002 enligt beslut i socialförsäkringsnämnd . Hel sjukpenning (avseende den del som inte kompenseras via sjukbidraget) beviljades även fr.o.m. då det fanns planer på en lönebidragsanställning (halvtid) med tillträde . Något skäl att i detta läge pröva en hel förmån enligt AFL 16:1 andra stycket fanns således inte. med en överklagan. Hon önskade att hon även fortsättningsvis skulle erhålla hel sjukpenning enligt tidigare nivå och att sjukbidraget skulle upphöra. Överklagandet översändes till länsrätten. I beslut beslutades provisoriskt att dra in hennes halva sjukbidrag fr.o.m. . meddelas att ärendet skulle komma att behandlas i socialförsäkringsnämnd för slutligt beslut. Hel sjukpenning enligt nivån började utbetalas igen fr.o.m. . bedömdes att K.H. inte kommer att få någon lönebidragsanställning enligt den plan som fanns inför beslutet om halvt sjukbidrag . aktualiserade därför ärendet enligt 16:1 andra stycket AFL där avsikten var att byta ut sjukpenningen mot ett helt sjukbidrag. kommuniceras detta med planerat beslut i socialförsäkringsnämnd . Med anledning av kassans avsikt lämnade K.H. en skrivelse till kassan där hon återtog sitt överklagande lämnat . Hon önskade nu behålla sitt halva sjukbidrag samt önskade sjukpenning på resterande del. I beslut avskrev länsrätten målet. började då att betala ut halvt sjukbidrag igen fr.o.m. samt sjukpenning på resterande del. Hon informerades om att hon måste inkomma med ny ansökan om pensionsförmån yrkas även för tid efter . Ny ansökan inkom . Denna ansökan är under beredning. Hon erhöll en lönebidragsanställning på halvtid varför förslag till beslut torde bli fortsatt halv förmån. Kommentarer till vår handläggning Som framgår av K.H:s överklagan hade hon känt sig tvingad att söka sjukbidrag. Mot bakgrund av Försäkringsöverdomstolens (FÖD) dom 1989 ref. 50 upphävde vi därför provisoriskt det först fattade beslutet om halvt sjukbidrag. I den aktuella domen hade en försäkrad beviljats förtidspension på grund av en ansökan som tillkommit av misstag. I domen prövades om den försäkrade sedan han begärt omprövning och yrkat att pensionsbeslutet skulle upphävas kunde tillerkännas pension med stöd av 16 kap. 1 § andra stycket AFL. Målets utgång blev att kassans beslut upphävdes och att ärendet skulle prövas enligt 16 kap. 1 § andra stycket. FÖD förordnade vidare att kassan skulle pröva den försäkrades rätt till sjukpenning för den aktuella tiden. Vår avsikt var att därefter pröva hennes rätt till pensionsförmån enligt bestämmelserna i 16:1 andra stycket AFL (enligt utgången i ovan redovisade dom). Vid vår beredning av ärendet fanns då indikationer på att K.H. borde tillerkännas helt sjukbidrag. Vid hennes besök på och av den skrivelse hon då lämnade framgick dock att tidpunkten för en anställning med lönebidrag i det skedet var oklar men att den skulle kunna komma till stånd . tillträdde sedermera en anställning med lönebidrag . Det samlade utredningsmaterialet visade därför att halvt sjukbidrag samt sjukpenning på resterande del var den rätta ersättningsformen. Mot den bakgrunden och mot bakgrund av att K.H. återtagit sin överklag-an inkommen lät vi därför det ursprungliga beslutet om halvt sjukbidrag samt sjukpenning på nytt börja gälla fr.o.m. . Detta skedde utan formligt beslut. meddelades detta beslut muntligt vid personligt besök . Vi beklagar dock att detta inte kompletterades med ett skriftligt beslut vilket hade varit lämpligt och också är vår normala rutin. Beslutet innebar ett upphävande av det provisoriska beslutet från . Någon prövning av socialförsäkringsnämnd har således inte gjorts med anledning av det provisoriska beslutet respektive upphävandet av det provisoriska beslutet . Vi anser detta är rätt handläggning då socialförsäkringsnämndens beslut som ärendet kom att utveckla sig aldrig blev föremål för ändring. har i sitt remissvar hänvisat till Försäkringsöverdomstolens avgörande 1989:50. Det finns därför anledning att redogöra för avgörandet. Omständigheterna var i huvudsak följande. läns allmänna försäkringskassa beslutade att bevilja R. hel förtidspension. R. begärde omprövning av beslutet och yrkade att det skulle upphävas. Vid omprövningen vidhöll kassan sitt beslut. R. överklagade beslutet och anförde att han hade blivit ombedd av en tjänsteman på att skriva på en tom blankett utan att denne hade upplyst honom om att det var en ansökan om förtidspension. Försäkringsrätten för avslog R:s överklagande. R. överklagade försäkringsrättens dom och anförde att han inte hade avsett att ansöka om förtidspension och att han inte hade varit medveten om att han undertecknat en sådan ansökan. Undertecknandet hade skett av misstag och var inte uttryck för någon viljeyttring från hans sida. Försäkringsöverdomstolen anförde i sin dom bl.a. följande. Enligt gällande bestämmelser kunde den som var missnöjd med (pensionsdelegations) socialförsäkringsnämnds beslut begära omprövning hos kassan. Om kassan vidhöll, kunde den försäkrade överklaga omprövningsbeslutet. Av utredningen i förevarande mål framgår att R. kom att underteckna en ansökan om pension av misstag. Det står också med hänsyn till omständigheterna klart att R. icke kan lastas för det uppkomna missförståndet. Sedan detta klarlagts har R. inte kunnat tillerkännas förtidspension enligt 16 kap. 1 § första stycket lagen om allmän försäkring. Försäkringsöverdomstolen fann därefter att vid sin omprövning skulle ha upphävt det först fattade beslutet och efter att ha verkställt kompletterande utredning prövat om förutsättningarna fanns att i stället tillerkänna R. sjukbidrag/förtidspension enligt 16 kap. 1 § andra stycket lagen om allmän försäkring. möjligheter att ändra beslut som överklagats ersattes pensionsdelegationerna med socialförsäkringsnämnder. I samband därmed ändrades omprövningsreglerna och socialförsäkringsnämnderna har till skillnad från pensionsdelegationerna inte möjlighet att ompröva sina beslut. Sådana beslut skall i stället överklagas direkt till länsrätten. När en enskild överklagar ett beslut fattat av socialförsäkringsnämnd skall således endast pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid. Kassan bör också pröva om det finns förutsättningar att ändra beslutet med stöd av 20 kap. 10 a § AFL. Den prövning som skall göra av om beslutet kan ändras enligt 20 kap. 10 a § AFL är begränsad till de särskilda förutsättningar som anges i bestämmelsen och som uppenbarligen inte var aktuella i detta fall. beslutade genom en tjänsteman att med anledning av K.H:s överklagande dra in hennes sjukbidrag. I beslutet hänvisade kassan till bestämmelsen i 20 kap. 2 a § AFL om indragning av en förmån. Bestämmelsen reglerar möjlighet att i vissa situationer kunna meddela ett provisoriskt beslut. Bestämmelsen är dock inte tillämplig i denna situation eftersom enda möjlighet att ändra ett beslut som överklagats är med stöd av de förutsättningar som anges i 20kap. 10 a § AFL. Någon prövning av om det överklagade beslutet kunde ändras enligt 20kap. 10 a § AFL skedde således inte. En ändring enligt bestämmelsen skall också, när socialförsäkringsnämnden tidigare beslutat i ärendet, göras av nämnden. har anfört att kassan mot bakgrund av Försäkringsöverdomstolens dom FÖD 1989:50 genom beslutet provisoriskt upphävde det först fattade och överklagade beslutet. Kassans avsikt var att sedan pröva hennes rätt till pensionsförmån enligt 16 kap. 1 § andra stycket AFL, som innebär att utan ansökan kan byta ut sjukpenning mot sjukbidrag/förtidspension (numera sjuk- eller aktivitetsersättning). Mot bakgrund av att när ett beslut är överklagat endast har möjlighet att göra en summarisk prövning enligt 20 kap. 10 a § AFL och över huvud taget inte när överklagandet har sänts till länsrätten har handläggning inte stått i överensstämmelse med gällande bestämmelser på området. förefaller inte ha haft klart för sig att kassan, när ett beslut är överklagat och överklagandet är översänt till länsrätten, inte kan upphäva och ändra det överklagade beslutet utifrån egna överväganden. Även i fortsatta handläggning av ärendet har det förekommit brister. sedan återkallade sitt överklagande och uppgav att hon ville behålla sitt halva sjukbidrag började formlöst att återigen utge halvt sjukbidrag och halv sjukpenning. Kassan har uppgett att beslutet meddelades K.H. muntligen och att beslutet också innefattade ett upphävande av det provisoriska beslutet . Detta beslut borde givetvis ha dokumenterats. Mitt samlade intryck är att handläggning har präglats av bristande respekt för det förvaltningsrättsliga regelverket och av att kassan har varit angelägen att på alla sätt tillmötesgå K.H. och därför ändrat sina beslut efter hennes önskemål. Det innebär att har låtit K.H. bestämma vilken ersättningsform som skall gälla. Jag ser allvarligt på bristerna i handläggning och kassan kan inte undgå kritik. Försäkringskassas handläggning av ett ärende om utbetalning enligt 17 kap. 1 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring (Dnr 1244-2004) I en anmälan mot dåvarande allmänna försäkringskassa klagade . på handläggning av ett ärende om utbetalning till stadsdelsnämnd. Det gällde ett belopp om som han hade fått efter en skattejämkning i samband med retroaktiv sjukpenning. Han var bl.a. missnöjd med att inte hade meddelat ett skriftligt beslut med överklagandehänvisning i ärendet. Föredraganden i ärendet hos JO upprättade en promemoria som innehöll i huvudsak följande. I en anmälan till JO har O.F. klagat på handläggning av ett ärende om utbetalning enligt 17 kap. 1 § lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL. Av de till anmälan bifogade handlingarna framgår bl.a. följande. inkom till med en framställan enligt 17 kap. 1 § AFL om utbetalning av ersättning för utgivet försörjningsstöd som förskott på förmån. muntligen kommunicerats att utbetalningen skulle ske till stadsdelsnämnden. har i journalen antecknat att O.F. förklarade sig förstå att betalningen skulle gå till stadsdelsnämnden och att han inte hade något att invända mot detta. Såvitt framgår av de av O.F. bifogade handlingarna har inte fattat något formellt beslut med fullföljdshänvisning om utbetalning till stadsdelsnämnden enligt 17 kap. 1 § AFL. Någon beslutsunderrättelse har heller inte sänts till honom. Beloppet utbetalades till stadsdelsnämnden , vilket O.F. underrättades om vid telefonsamtal . bör anmodas att yttra sig över sin handläggning av ärendet mot bakgrund av de omständigheter som anges ovan. Efter remiss anförde genom direktören bl.a. följande. Det är uppfattning att en framställan från en stadsdelsnämnd om ersättning enligt 17 kap. 1 § AFL skall kommuniceras med den försäkrade. I aktuellt mål har muntlig kommunicering skett med den försäkrade i samband med utbetalningen av beloppet till stadsdels-nämnden. Enligt 17 § förvaltningslagen (1986:223) är muntlig kommunicering tillåten. Enligt uppfattning skall dock muntlig kommunicering tillämpas endast i undantagsfall och inte när det är fråga om ett komplicerat ärende eller ett mera omfattande utredningsmaterial. Frågan om att betala ut ersättning till stadsdelsnämnden enligt 17 kap. 1 § AFL kan inte sägas vara av sådan art att muntlig kommunicering skulle vara utesluten. Enligt ett JO-beslut (dnr 4477-1999) skall socialnämndens framställan föranleda ett beslut från sida. I aktuellt ärende har något skriftligt beslut med fullföljdshänvisning inte fattats. Inte heller har någon beslutsunderrättelse sänts till O.F. Att ändå har fattat ett beslut anser framgår av journalanteckning i vilken dokumenterats att begärd ersättning sänds via postgiro till socialförvaltningen, allt enligt framställan, (). underrättades vid besök om beslutet. Underrättelse om beslutet med fullföljdshänvisning skulle dock ha skickats när beslutet fattades. Att detta förbisågs kan delvis förklaras av följande. I normalfallet är utbetalningen till stadsdelsnämnden en del av uträkningsbeslut till den försäkrade, vilket beslut naturligtvis är försett med fullföljdshänvisning. I detta fall hade redan, i enlighet med Kammarrättens i dom i mål nr 3910-2001, verkställt en utbetalning av retroaktiv sjukersättning om till O.F. Härefter inkom O.F. med ett jämkningsbesked från skattemyndigheten utvisande att skatt skulle ha dragits med en lägre procentsats än vad som gjorts. Ovan nämnda belopp, , utgör mellanskillnaden mellan den skatt som dragits och den som skulle ha dragits enligt jämkningsbeskedet och det är också det belopp som betalats ut till stadsdelsnämnden. Det är sammanfattningsvis uppfattning att handlägg-ningen i samband med utbetalningen av till stadsdelsnämnden inte nått upp till förvaltningslagens krav. Kontakt har tagits med lokalkontoret för att betona vikten av korrekt hand-läggning i beslut av ifrågavarande karaktär. I ett beslut anförde stf JO följande i bedömningsdelen. Enligt 17 § förvaltningslagen (1986:223) får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Förvaltningslagen innehåller inga närmare regler om kommunikationens praktiska detaljer. Kommunicering kan således ske såväl skriftligen som muntligen. Vilket sätt som är lämpligast beror av omständigheterna i det enskilda fallet. Som framgår av lagtexten består kommunikationsplikten av två led. Dels skall den enskilde underrättas om de uppgifter som tillförts ärendet, dels skall han eller hon beredas tillfälle att yttra sig över dessa. Ju mer komplicerat ett ärende är, desto tyngre talar det för att kommuniceringen sker skriftligen med uttryckligt besked att den enskilde har möjlighet att komma in med ett yttrande. har i sitt remissvar uppgett att frågan om att betala ut ersättning till stadsdelsnämnden enligt 17 kap. 1 § AFL inte kan sägas vara av sådan art att muntlig kommunicering skulle vara utesluten. Det är möjligt att fall kan finnas där en muntlig kommunicering skulle kunna vara tillfyllest. I just föreliggande fall anser jag att ett sådant förfarande var mindre lämpligt. Omständigheterna var relativt ovanliga och O.F:s inställning till en utbetalning till stadsdelsnämnden visade sig i det fortsatta händelseförloppet vara mycket negativ. Bristfälligheten i handläggning av kommuniceringen förstärks av det förhållandet att kassan inte följde upp stadsdelsnämndens framställning om utbetalning av det aktuella skattebeloppet till nämnden med något formellt beslut försett med överklagandehänvisning. Enligt 21§ förvaltningslagen skall en sökande, klagande eller annan part underrättas om innehållet i ett fattat beslut som avser myndighetsutövning mot en enskild. JO har i tidigare ärende uttalat att denna skyldighet omfattar beslut som fattar om utbetalning av retroaktiv socialförsäkringsersättning till socialnämnd. Hade gjort detta och tillställt O.F. sitt beslut hade denne haft möjlighet att på ett tidigt stadium överväga huruvida han skulle överklaga beslutet. Jag noterar att är medveten om bristerna i kassans handläggning och att vederbörande lokalkontor uppmärksammats på detta. Jag nöjer mig därför med att uttala kritik mot kassans handläggning i de påtalade avseendena. Ett ärende om en socialförsäkringsnämndsledamots agerande efter ett sammanträde (Dnr 1000-2004) I en anmälan klagade . på att en ledamot i en socialförsäkringsnämnd hos allmänna försäkringskassa hade ringt hem till henne dagen efter ett nämndsammanträde, vid vilket hennes sjukersättningsärende hade behandlats. Han sade bl.a. att hennes ärende hade påverkat honom känslomässigt och han undrade om hon ville träffa honom och prata. Hon upplevde samtalet som mycket kränkande och obehagligt. Anmälan remitterades till för yttrande. anförde i remissvaret genom direktören följande (nämnda bilaga är ej medtagen). ansökte hos om sjukersättning. Inför socialförsäkringsnämndens beslut kommunicerade tjänstemannens förslag till beslut. Tjänstemannen föreslog att hennes ansökan om sjukersättning skulle avslås. önskade närvara vid sammanträdet för att kunna berätta om sin sjukdom och sin livssituation. beslutade därefter att bevilja L.F. i socialförsäkringsnämnden hem till L.F. Revisionsenheten hos allmänna försäkringskassa har gjort en utredning av det inträffade. uppger att hon känner sig kränkt och känner oro över hur hennes personuppgifter behandlas hos . uppger att hans avsikt med samtalet enbart var en medmänsklig uppföljning. Den som är ledamot i en socialförsäkringsnämnd har till uppgift att fatta beslut i enskilda försäkringsärenden. När socialförsäkringsnämnd har beslutat i ärende ankommer det på tjänstemannen på att underrätta den försäkrade om beslut. Det ingår inte i en ledamots arbetsuppgifter. I det aktuella fallet har ledamoten . inte varit medveten om sin uppgift och sin roll i socialförsäkringsnämnden. Enligt mening är det i högsta grad olämpligt att en myndighetsperson kontaktar den enskilde i annat syfte än där det behövs för ärendets handläggning. har i samtal med revisionsenheten angett att han kommer att tänka sig för innan han tar någon liknande kontakt. ser allvarligt på det inträffade. gavs tillfälle att kommentera remissvaret. I sitt beslut anförde JO följande. Jag delar helt mening att det var i högsta grad olämpligt av ledamoten . att efter socialförsäkringsnämndens sammanträde ta kontakt med L.F. kan inte undgå allvarlig kritik för sitt agerande. Kritik mot ett kränkande uttalande i samband med ett planeringsmöte (Dnr 798-2003) I en anmälan mot dåvarande läns allmänna försäkringskassa, som kom in till JO , anförde K.S. i huvudsak följande. Vid ett planeringsmöte som skulle handla om hans ryggbesvär, påstod en av kassans handläggare att han missbrukade alkohol. Detta påstående var kränkande och felaktigt enligt K.S:s mening. anmodades att yttra sig över det som K.S. hade framfört i sin anmälan. I sitt remissvar anförde , genom direktören , i huvudsak följande. Vid planeringsmötet på lyfte läkaren vid att det fanns misstankar om ett alkoholmissbruk. handläggare redogjorde för uppfattningen om att K.S. hade upplevts som påtagligt berusad. Även K.S:s arbetsgivare K.R. redogjorde för att hon hade upplevt K.S. har förståelse för att K.S. känner sig kränkt vid detta möte då uppgift lämnades utan hans medgivande. uppgift är att utreda rehabiliteringsbehov. I det läge som uppkom hade läkaren redan lyft frågan om ett eventuellt alkoholmissbruk. Vår bedömning är då att handläggaren för att kunna fullgöra sitt rehabiliteringsuppdrag bör upplysa om att hon haft motsvarande fundering vid en av sina kontakter med K.S.