frsrdg · GT04RS3d2 · 2005-12-14 00:00:00 — partilinjen, egen åsikt, väljarnas åsikt partilinjen, väljarnas åsikt, egen åsikt egen åsikt, partilinjen, väljarnas åsikt egen åsikt, väljarnas åsikt, partilinjen väljarnas åsikt, partilinjen, egen åsikt väljarnas åsikt, egen åsikt, partilinjen Kommentar: Resultaten bygger på de ledamöter som besvarade samtliga tre lojalitetskonfliktfrågor i respektive undersökning. Rangordningarna har fastställts genom att undersöka hur ledamöterna besvarade samtliga tre frågor. Intransitiva svarsmönster är sådana där svarsmöjligheterna (parti, individ, väljare) besegrar varandra i en cirkel. Resultaten är hämtade från Valforskningsprogrammets riksdagsundersökningar 1985, 1988, 19998 och 2002. Partiets ståndpunkt har varit den dominerande representationsprincipen bland riksdagsledamöterna i de tidigare undersökningarna även om partiets ställning MELLANVALSDEMOKRATI 2005/06:RS3 som representationsobjekt successivt har försvagats. undersökning var det som satte partiprincipen framför individprincipen, medan gjorde tvärtom (övervikt +15). Motsvarande procentandelar var mot 33 (+8) 1988, mot 40 (+2) mot 48 (12) 2002. Partiets ställning gentemot den egna valkretsen är däremot fortsatt stark, även om det även här har skett en försvagning (+33 1985, +27 1988, +30 1998 och +26 2002). När det till slut gäller lojalitetskonflikten mellan den egna ståndpunkten och valkretsens väljare har individprincipen successivt stärkt sin ställning bland riksdagsledamöterna från en övervikt på +18 1985 och +16 1988 till +28 1988 och +38 2002.149 Riksdagsledamöternas representationsideologier i förändring Det är ingen lätt uppgift att sammanfatta resultaten när det gäller riksdagsledamöternas syn på vad som är god representation. Det faktum att resultaten i de olika tabellerna pekar i olika riktning valkretsens väljare är viktigast i tabell 1, partiets politik är viktigast i tabell 2 och den egna uppfattningen är viktigast i tabellerna 3 och 4 skulle ju vid första påseendet kunna tolkas som att många riksdagsledamöter saknar en genomtänkt representationsideologi och därför har svårt att besvara de olika frågorna. En tolkning som innebär ett försök att foga samman dessa olika resultat till en för riksdagsledamöterna genomtänkt helhet skulle kunna vara att ledamöterna initialt och fram till och med diskussionerna i riksdagsgrupperna med partikamrater från andra valkretsar uppfattar sig som valkretsrepresentanter (tabell 1). När det blir dags för konkret beslutsfattande i kammaren handlar det i de allra flesta fall om att förlita sig på den arbetsfördelning som sker i och sluta upp kring det egna partiets politik som utformats i de olika utskotten (tabell 2). Och i de få fall det finns en konflikt mellan den egna uppfattningen och partiets ståndpunkt i till exempel frågor med religiöst eller moraliskt innehåll sätts ofta den personliga övertygelsen främst (tabellerna 3 och 4). Den måhända viktigaste slutsatsen utifrån den här redovisningen är dock det faktum att partiets starka ställning i riksdagsledamöternas representations- 149 Frågorna om representationsprinciper ingick även riksdagsundersökning och var det individprincipen och inte partiprincipen som var mest omhuldad: individprincipen , partiprincipen och väljarprincipen (1988:49-51). och är dock skeptiska till de stora skillnaderna mellan 1969 och 1985 års undersökningar. Deras bedömning är att skillnaden till stor del beror på att undersökning genomfördes i form av personliga intervjuer med riksdagsledamöterna medan undersökning (och de därefter följande) genomfördes med hjälp av postenkäter. Mot och metodologiska tolkning av förändringen talar dock att både förändringen i riktning mot en mer positiv inställning till partiprincipen och förändringen i riktning mot en mer negativ inställning till samma princip i stor utsträckning beror på förändringar bland Moderata samlingspartiets riksdagsledamöter: Det är svårt att komma på någon bra förklaring till varför i första hand de moderata ledamöterna skulle svara annorlunda på intervjufrågor än på enkätfrågor, vilket indikerar att m- ledamöternas syn på de olika representationsprinciperna faktiskt har förändrats. 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI ideologier kan vara på väg att luckras upp: Det är viktigare att representera valkretsens väljare än att representera det egna partiets väljare (tabell 1). Det är visserligen fortfarande viktigare att representera partiets politik än att representera regionens och valkretsens åsikter och intressen, men den skillnaden är något mindre än den var (tabell 2). Den stora förändringen gäller dock representationens principer där 1980-tales riksdagsledamöter satte partiprincipen klart före individprincipen men där 2000-tales riksdagsledamöter gör tvärtom. Förändringen kan möjligen sättas i samband med införandet av personröstning i riksdagsvalet och de därigenom alltfler riksdagsledamöter som upplever att de sitter på personliga mandat. Om den utvecklingen skulle fortsätta och partiets politik allt oftare får stå tillbaka för valkretsens intressen och riksdagsledamöternas egna uppfattningar kommer det att bli svårare att förutse utfallet av beslutsfattandet i . Och med en större sådan osäkerhet blir det sannolikt svårare att hålla samman olika typer av regeringssamarbeten och att bedriva en kontinuerlig och effektiv regeringspolitik. I den positiva vågskålen skulle kunna läggas en eventuellt större närhet mellan väljare och valda i de enskilda valkretsarna som skulle kunna leda till ett större medborgerligt förtroende för politiker och politiska institutioner. Utvecklade kontakter mellan väljare och valda är en förutsättning för en väl fungerande mellanvalsdemokrati. Efter genomgången av riksdagsledamöternas uppfattningar om den goda representationen har det därför blivit dags att ge en bild av ledamöternas faktiska kontakter med medborgare . Det här avsnittet handlar om hur ofta ledamöterna har kontakt med olika grupper i och utanför valkretsen medan nästföljande avsitt behandlar innehållet i kontakterna. Till vårt förfogande finns, liksom tidigare i kapitlet, ett omfattande enkätmaterial. Trots frågeundersökningsteknikens många fördelar finns det dock problem med att dra slutsatser om faktiskt beteende genom att förlita sig på vad svarspersonerna själva har uppgivit. Risken finns att riksdagsledamöterna underskattar eller, i det här fallet, snarare överskattar sina kontakter.150 Dessutom kan ledamöterna ha svårt att minnas och i efterhand ge en korrekt bild av de egna kontakterna med medborgare. Det finns med andra ord anledning att vara försiktig och visa medvetenhet om eventuella problem med över- och underskattning. mildras dock den typen av problem genom att vi i den kommande redovisningen inte sätter fokus på de absoluta kontaktnivåerna utan istället på jämförelser , mellan riksdagsledamöter från olika partier och med avseende på kontakter med olika grupper av medborgare.151 150Se till exempel 1988:62, 172175; m. fl. 151En annan möjlighet att kartlägga mellanvalskontakter mellan väljare och valda är att fråga medborgarna om deras kontakter med olika grupper av förtroendevalda. MELLANVALSDEMOKRATI 2005/06:RS3 Vi har haft möjlighet att använda både enkätundersökning och Valforskningsprogrammets riksdagsstudier och 2002 för att kartlägga riksdagsledamöternas mellanvalskontakter med medborgarna. I den förstnämnda studien ingick en fråga med följande formulering: Om Du ser till , hur ofta har Du haft kontakt med nedanstående väljargrupper i Ditt arbete som riksdagsledamot? Ledamöterna fick därefter bedöma vikten av att hålla kontakter med väljare utanför din valkrets, väljare i din valkrets, det egna partiets väljare utanför din valkrets och det egna partiets väljare i sin valkrets. Svarsalternativen var , , , och mera sällan. Frågetekniken är identisk med den som användes vid riksdagsledamöternas bedömningar av hur viktigt det är att representera olika väljargrupper (se tabell 1), vilket gör det möjligt att jämföra viktighetsbedömningar och faktiska kontakter. I tabell 5 redovisas andelen ledamöter som uppgivit att de haft kontakt med respektive grupp. TABELL 5 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS KONTAKTER MED OLIKA VÄLJARGRUP- PER 2004. ANDEL LEDAMÖTER SOM UPPGIVIT ATT DE DAGLIGEN HAR KONTAKT MED RESPEKTIVE GRUPP (PROCENT). Kommentar: Resultaten är hämtade från enkätundersökning med riksdagsledamöter. När riksdagsledamöterna tidigare i kapitlet ombads att bedöma vikten av att representera de olika väljargrupperna visade det sig att både valkretstillhörighet och partitillhörighet var betydelsefulla faktorer även om valkretsens väljare var klart viktigare än det egna partiets väljare (jfr tabell 1). Från sådana studier vet vi att ungefär var tionde medborgare har någon form av politikerkontakt (se t. ex. 1995:180; m.fl. 1998:5362). När det gäller kontakter med just riksdagsledamöter bör vi därför förvänta oss något lägre nivåer. Dessutom tror vi att kontakterna är mer omfattande under valår jämfört med under icke valår (2002). 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI Riksdagsledamöternas faktiska väljarkontakter i tabell 5 visar på i huvudsak samma mönster som de normativa bedömningarna även om skillnaderna mellan ledamöternas kontaktfrekvens med olika väljargrupper är betydligt mindre. Ledamöterna har tätast kontakter med i tur och ordning det egna partiets väljare i valkretsen (), väljare i den egna valkretsen (), väljare utanför valkretsen () och det egna partiets väljare utanför valkretsen (). Den enda skillnaden mellan de faktiska kontakterna och bedömningarna av vilka väljare som är viktiga att hålla kontakt med gäller väljarna utanför valkretsen där det anses viktigare att hålla kontakt med det egna partiets väljare än med väljare i allmänhet (mycket viktigt mot 22 i tabell 1) medan de faktiska kontakterna i större utsträckning sker med väljare i allmänhet och inte med det egna partiets väljare (mot 10 med daglig kontakt i tabell 5). Effektmåtten i tabell 5 visar att det är hänsynen till valkretsen och inte till det egna partiet som är viktigast för de faktiska kontakterna: Andelen riksdagsledamöter som rapporterar daglig medborgarkontakt är något högre för väljare i valkretsen än för väljare utanför valkretsen (2619 = +7) och klart högre för det egna partiets väljare i valkretsen än för det egna partiets väljare utanför valkretsen (3010 = +20). Motsvarande effekter för det egna partiet är endast 3026 = +4 för väljare i valkretsen och till och med negativ (1019 = 9) för väljare utanför valkretsen. Den senare effekten visar med andra ord att riksdagsledamöterna säger sig ha mer daglig kontakt med väljare i allmänhet utanför valkretsen än med det egna partiets väljare utanför valkretsen. Ledamöternas mellanvalskontakter utanför den egna valkretsen handlar alltså inte om partiaktiviteter i andra delar av landet eller på nationell nivå utan istället om möten med väljare i allmänhet.152 Den tidsbudgetstudie med riksdagsledamöterna som genomfördes med enkätundersökning ger oss möjlighet att även studera i vilken utsträckning ledamöterna uppger att de använder sin arbetstid till kontakter med medborgare. När vi jämför med motsvarande tidsbudgetstudier kan vi konstatera att ledamöterna använder betydligt mer tid till kontaktverksamhet jämfört med . När det gäller kontakt med och uppvaktningar från grupper och enskilda av olika slag har den verksamheten ökat kraftigt i omfattning. undersökning uppgav ledamöterna att de ägnade något åt kontaktverksamhet, vilket motsvarar av den totala arbetstiden.153 för kontakter och uppvaktningar uppgick 2004, vilket motsvarar av den totala arbetstiden.154 Förändringen är ännu större om vi istället jämför med 1970-talets tidsbudgetstudier: Den totala tiden för kontak- 152Mönstret för de faktiska kontakterna i tabell återfinns även inom flertalet partigrupper. och framförallt ledamöter avviker dock från den generella bilden och uppger att de har mest daglig kontakt med väljare i allmänhet utanför valkresten och inte med det egna partiets väljare i valkresten eller med väljare i valkretsen allmänt. 153SOU 1986:27, s. 19. I denna kategori av arbetsuppgifter ingår även att svara på brev och, undersökning, att svara på e-postbrev. MELLANVALSDEMOKRATI 2005/06:RS3 ter och uppvaktningar uppgick till knappa både 1974 och 1977, vilket motsvarar av den totala arbetstiden.155 I enkätundersökning ombads riksdagsledamöterna avslutningsvis att ange vilka arbetsuppgifter de skulle vilja ägna mer tid åt . Och även med en sådan öppen frågeteknik återkommer olika former av medborgarkontakter och valkretsrelaterade arbetsuppgifter: Ledamöterna vill ägna mer tid åt valkrets- och kontaktverksamhet, och de vill i större utsträckning använda plenifria veckor till valkrets- och medborgarkontakter.156 I Valforskningsprogrammets riksdagsstudier och 2002 fick ledamöterna besvara en öppen fråga om hur många medborgarinitierade kontakter de haft med väljare i och utanför valkretsen: På ett ungefär, hur tar olika enskilda väljare i Din valkrets respektive utanför Din valkrets muntligen eller skriftligen kontakt med Dig? Resultaten redovisas i tabell 6. 155Brothén 2005; förslag 1975/76:15, s. 78; förslag 1978/79:15. 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI TABELL 6 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS KONTAKTER MED VÄLJARE I OCH UTAN FÖR VALKRETSEN 1985 OCH 2002. ANDEL LEDAMÖTER MED OLIKA ANTAL KONTAKTER (PROCENT) SAMT MEDELVÄRDE FÖR DE SEX KA- TEGORIERNA. Kommentar: Resultaten är hämtade från Valforskningsprogrammets riksdagsstudier och 2002. Medelvärdena är beräknade på en sexgradig skala från värde 1 (upp till 5 kontakter ) till värde 6 (26 eller fler kontakter ). Kontakterna med väljare både i och utanför valkretsen har ökat i omfattning . Medelvärdet för kontakterna med väljare i valkretsen har stigit från 2,5 till 3,3 medan motsvarande medelvärde för kontakterna med väljare utanför valkretsen har stigit från 2,1 till 3,1. Vid båda tillfällena uppgav ledamöterna att de har fler kontakter med väljare i än utanför valkretsen, men skillnaden är inte påfallande stor, och den är dessutom något mindre 2002 än vad den var 1985. finns det ett starkt samband mellan de två typerna av väljarkontakter: Ledamöter som har omfattande kontakter med väljare i valkretsen tenderar också att ha omfattande kontakter med väljare utanför valkretsen, medan ledamöter med begränsade kontakter med väljare i valkretsen på motsvarande sätt tenderar att ha begränsade kontakter med väljare utanför valkretsen (Pearsons r = + 0,50). Goda kontakter mellan väljare och valda är ett fundamentalt kitt i en fungerande mellanvalsdemokrati. Men mellanvalskontakter mellan väljare och MELLANVALSDEMOKRATI 2005/06:RS3 valda är inte enbart en viktig komponent i normativ demokratiteori. Resultaten i det här avsnittet har visat att mellanvalskontakter är ett centralt och med tiden allt viktigare inslag i de svenska riksdagsledamöternas faktiska arbetsuppgifter. Det är uppenbart att riksdagsledamöterna lägger stor vikt vid mellanvalskontakter med den egna valkretsen, men även andra typer av medborgarkontakter har blivit vanligare. Kanske är det den nya möjligheten till personröstning i det svenska valsystemet som gjort sig påmind? Riksdagsledamöter kan ha olika syften med sina mellanvalskontakter med medborgare. Utifrån en enkel kommunikationsmodell med sändare och mottagare står två uppgifter i centrum för ledamöternas kontakter. Ledamöterna kan se sig som sändare, som mottagare eller som bådadera. I rollen som sändare handlar det i första hand om att informera, förklara och att påverka medborgarna medan det i rollen som mottagare handlar om att lyssna, informera sig och att låta sig påverkas.157 Statsvetaren använde sig av en motsvarande tudelning mellan sändare och mottagare i en intervjuundersökning med 52 riksdagsveteraner. Resultaten visade att socialdemokrater, folkpartister, centerpartister och vänsterpartister uppfattade sig som tvåvägskommunikatörer: För flertalet av dessa riksdagsveteraner handlade medborgarkontakter både om att informera och om att låta sig informeras. De moderata riksdagsveteranerna uppfattade sig däremot i första hand som sändare där den viktigaste kommunikations- uppgiften är att föra ut partiets politik och ställningstaganden (1999:81).158 Hur betraktar då riksdagsledamöterna denna tvåvägskommunikation? Lägger de tyngdpunkten på det första ledet att föra ut det egna politiska budskapet eller på det senare ledet att inhämta uppgifter om vad medborgarna tycker och tänker mellan valen? I enkätundersökning ställdes frågor om hur ledamöterna utnyttjar de plenifria veckorna och vilka uppgifter som ledamöterna i större utsträckning skulle vilja ägna sig åt. I båda fallen finns det gott om svar som visar på ledamöternas intresse för mellanvalskontakter med med- 157Se till exempel 1996; 1998; 1999. 158Tudelningen mellan sändare och mottagare återkommer också i den politiska memoarlitteraturen. Ett exempel är boken där diskuterar den spänning som finns mellan de båda uppgifterna: Våra olika bilder av samma problem tror jag beror på vilken roll man tar på sig när man åker ut på besök. Många verkar lära sig hur en lag eller regel fungerar och beger sig sedan ut för att förklara varför det ser ut som det gör. Försvara, med andra ord. Andra, och jag tror att jag efter hand kom att tillhöra denna grupp, åker ut för att höra och se hur det är och sedan fundera på om de nya kunskaperna borde leda till krav på förändring eller inte. Det är så lätt att hamna i försvarsrollen. Dem man möter frågar varför det ser ut som det gör och man tar på sig rollen att förklara. Men en politikers uppgift kan inte bara vara att förklara sakernas tillstånd. Man måste också vara öppen för att se vad som behöver förändras (1996:77). 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI Bland svaren finns också exempel som visar på tudelningen mellan sändarrollen och mottagarrollen.159 I enkätundersökning ställdes följande fråga: Hur viktiga anser Du följande uppgifter vara när du träffar personer från din valkrets? Riksdagsledamöterna fick här ta ställning till de två uppgifterna att informera om det pågående riksdagsarbetet och att bli informerad om problemen i din valkrets. De svarsalternativ som erbjöds var mycket viktig, ganska viktig, varken viktig eller oviktig, ganska oviktig och helt oviktig. Resultaten redovisas i tabellerna 7 och 8. Riksdagsledamöterna tycker det är viktigast att använda kontakterna med den egna valkretsen till att informera sig om problemen på hemmaplan (mycket viktigt) medan uppgiften att informera valkretsen om det pågående riksdagsarbetet bedöms som relativt sett mindre viktig (). framstår riksdagsledamöterna som goda tvåvägskommunikatörer: Den vanligaste svarskombinationen i tabell 8 är att det är mycket viktigt att både informera om sitt arbete i och att låta sig informeras om problem i valkretsen ().160 TABELL 7 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS UPPFATTNINGAR OM TVÅ UPPGIFTER I DEN 2004. ANDEL LEDAMÖTER SOM ANSER ATT RESPEKTIVE UPPGIFT ÄR MYCKET VIKTIG (PROCENT). informera om det pågående informeras om problemen i Kommentar: Resultaten är hämtade från enkätundersökning med riksdagsledamöter. 159Mer utåtriktat arbete, där man kan diskutera frågor som behandlas i , är ett typiskt svar i kategorin sändarrollen. Fler möten i valkretsen. Studiebesök inom olika verksamheter och möten med människor för att LYSSNA och LÄRA, inte så mycket för att själv tala och berätta är ett typiskt svar i kategorin mottagarrollen. 160De moderata riksdagsledamöterna avviker här genom att inte på samma tydliga sätt betona tvåvägskommunikationen: De moderata ledamöterna bedömer uppgiften att informeras om valkretsproblemen som betydligt viktigare än uppgiften att informera om riksdagsarbetet (mycket viktig mot 32). Resultatet går tvärs emot de tidigare nämnda studierna av riksdagsveteraner från olika partier (1999) respektive den interna partidemokratin inom och Socialdemokraterna (1998) där istället betonar sändarrollen. Det är svårt att ha en bestämd uppfattning om varför resultaten pekar i olika riktningar. MELLANVALSDEMOKRATI 2005/06:RS3 TABELL 8 RIKSDAGSLEDAMÖTERNAS UPPFATTNINGAR OM ATT INFORMERA OCH ATT INFORMERAS VID KONTAKTER MED DEN (PROCENT). viktigt att både informera viktigt att informera men viktigt att informeras men varken viktigt att informera Kommentar: Resultaten är hämtade från enkätundersökning med riksdagsledamöter och bygger på en kombination av svaren på de två frågor som redovisas i tabell 7. Studien av riksdagsledamöterna i mellanvalsdemokratin kan sammanfattas i tre huvudpunkter: För det första har partiet inte längre samma dominerande ställning i riksdagsledamöternas representationsideologier. Dagens riksdagsledamöter tycker det är viktigare att representera valkretsens väljare än att representera det egna partiets väljare. Till skillnad riksdagsledamöter sätter 2000-talets ledamöter individprincipen framför partiprincipen, vilket innebär att de tycker det är viktigare att rösta efter egen uppfattning än efter partiets ståndpunkt då dessa står i konflikt. Riksdagsledamöterna tycker dock fortfarande att det är viktigare att representera partiets politik än att representera regionens och valkretsens intressen, men den skillnaden är mindre än . Studiens andra huvudresultat är att mellanvalskontakter med olika medborgargrupper successivt har blivit ett viktigare inslag i riksdagsledamöternas arbetsuppgifter. Riksdagsledamöterna lägger allt större vikt vid mellanvalskontakter med den egna valkretsen, men även andra typer av medborgarkontakter har blivit vanligare. För det tredje, slutligen, framstår riksdagsledamöterna i sin mellanvalskommunikation med den egna valkretsen som goda tvåvägskommunikatörer: Enligt ledamöterna är det i dessa sammanhang viktigt att informera om det arbete som pågår i men det är ännu viktigare att informera sig om problemen på hemmaplan. Partiets försvagade ställning, den ökande tiden för medborgarkontakter och den starka betoningen av lyhördhet inför hemmavalkretsen kan förmodligen kopplas samman med den nya personröstningen och att allt fler ledamöter upplever att de sitter på personliga riksdagsmandat. En sådan utveckling är per definition negativ för den typ av partidominerad representativ demokrati 2005/06:RS3 MELLANVALSDEMOKRATI som vi är vana vid i . Men huruvida en utveckling där partierna allt oftare får stå tillbaka för valkretsarnas intressen och riksdagsledamöternas egna uppfattningar är negativ för demokratin i betydelsen folkstyrelse och folkviljans förverkligande låter vi i det här sammanhanget vara osagt. Vår pilotstudie av den svenska mellanvalsdemokratin har givit oss mersmak. De resultat som har presenterats på de föregående sidorna är intressanta och i flera fall till och med lite överraskande. är det dock uppenbart att vår fallstudie av den svenska har stora begränsningar om ambitionen är att göra en mer grundläggande kartläggning av fenomenet mellanvalsdemokrati. En första möjlighet till fortsatt forskning kunde här vara att rikta blickarna mot andra politiska aktörer än riksdagsledamöter. I kapitlets inledning gjorde vi en distinktion mellan mellanvalsdemokrati ovanifrån och underifrån och framhöll där nödvändigheten av studier med fokus på medborgerligt mellanvalsdeltagande. Därtill kan förstås också läggas studier av hur de förtroendevalda i kommuner och landsting, och kanske också på andra nivåer i politiken, tänker och agerar när det gäller information och påtryckningar från medborgare. En kompletterande möjlighet i det sammanhanget skulle kunna vara att studera eventuella skillnader mellan representanter som valts in genom personröster och representanter som saknar den typen av personligt mandat. Dessutom skulle jämförande studier av mellanvalsdemokrati i olika nationella politiska system kunna ge svar på frågor om hur olika typer av styrelseskick och konstitutionella arrangemang påverkar mellanvalsdemokratins utformning och funktionssätt.