frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — I tvister om vårdnad, boende och umgänge är det snarare regel än undantag att domstolen förordnar att avgörandet skall lända till efterrättelse. För att försäkra sig om vad som verkligen gällde borde socialsekreteraren i förevarande fall därför inte ha nöjt sig med de inhämtade uppgifterna utan borde ha tagit reda på om ett sådant förordnande fanns. Den omständigheten att missförståndet i denna del inte synes ha inneburit att fadern faktiskt fick tillgång till information som han inte hade rätt till ändrar inte denna bedöm- ning. Fråga om socialnämndens skyldighet att underrätta barnets vårdnadshavare om att en s.k. barnavårdsutredning har inletts (Dnr 3846-2004) I en anmälan till JO framförde J-O.S. klagomål mot i Öster- sunds kommun för handläggningen av ett ärende angående dottern ., född . Klagomålen avsåg att socialnämnden inte hade underrättat J-O.S. om att en barnavårdsutredning utförts majoktober 2000 med anled- ning av att dottern uppgett att hon utsatts för sexuella övergrepp av sin styv- fader. Klagomålen avsåg vidare att nämnden låtit L. bo kvar hos modern och styvfadern trots att styvfadern åtalats för övergrepp mot flickan, att L. inte fått den hjälp och det stöd hon behövde samt att någon uppföljning inte skett vad gällde styvfaderns alkoholproblem. Av anmälan framgick att J-O.S. fick kän- nedom om barnavårdsutredningen först då L. själv berättade om den . Anmälan remitterades till i kommun för utred- ning och yttrande. lämnade som remissvar ett yttrande som har undertecknats av socionomen/gruppledaren och enhetsche- fen . I yttrandet anfördes bl.a. följande. Anmälan jml 71 § SoL inkom från den skolkurator . vänt sig till . Redan då uttryckte L. en tydlig önskan om att själv få träffa social- tjänstens representanter innan kontakt togs med modern. Ett sådant ställ- ningstagande får anses ovanligt för ett barn i L:s ålder. Handläggarna och kuratorn tillmötesgick L. i detta och handläggarna fick uppfattningen att L. önskade se vilka personer de var, men att hon i övrigt ej hade något att invända mot handläggarnas senare kontakt med modern. I utredning jml 50 § SoL ska kontakt generellt alltid tas med båda vårdnadshavarna, även om föräldrarna är separerade. På grund av L:s starkt uttalade önskan att fadern ej skulle informeras, har hennes vilja respekterats trots hennes re- lativt låga ålder. anmälde jml 66 § SoL till polismyndigheten , misstanke om sexuella övergrepp mot minderårig. Vid utredning- ens avslutande , hade något beslut om huruvida åtal skulle väckas eller ej, ännu ej fattats. Vid dags dato (; JO:s anm.) har åklagarmyndigheten ännu ej fattat beslut om åtal och såvitt socialnämnden kunnat få fram, pågår fortfarande förundersök- ning. 2 004 /0 5:JO1 Vid utredning jml 50 § SoL utifrån misstanke om att barn utsatts för sexuella övergrepp, erbjuds/informeras berörda parter om möjligheten att få stöd t.ex. via barn- och ungdomspsykiatriska kliniken. I de samtal som fördes med L. och hennes mor, har L:s behov av stöd/behandling berörts och erbjudits. Även möjlighet till kontakt med skolkurator fanns, men ut- nyttjades ej. Bedömningen gjordes att modern hade förmåga att aktuali- sera och själv söka hjälp om behov senare skulle uppstå. Beträffande insatser med anledning av styvfaderns alkoholproblem, har detta följts upp i samtal med honom samt att personal vid socialtjäns- tens missbruksenhet bekräftat att han var aktuell för rådgivning och stöd samt att det fanns en planering om fortsatt kon- takt. Vid rådgivningsbyrån erhåller klienten en serie av samtal kring al- kohol, skadeverkningar och konsekvenser, varför antagandet att styvfa- dern endast uppsökte rådgivningsbyrån ej stämmer överens med den faktiska situationen. Anmälan innehåller fyra punkter. Den första punkten gäller det faktum att fadern inte blivit informerad om att utredning gjorts. Det strider mot socialnämndens normala hantering men där har särskild hänsyn tagits till L:s starka önskan. De följande två punkterna avser L:s boende och hen- nes behov av extra stöd. Där har socialnämnden gjort bedömningen att L:s mamma har haft förmåga att avgöra L:s behov och hon har informe- rats om möjligheten att få hjälp. När det gäller den sista punkten, om styvpappans behov av insatser mot sitt missbruk, finns det dokumenterat att socialnämndens missbruksenhet varit engagerad med insatser. yttrade sig över remissvaret. JO inhämtade och granskade därefter kopior av socialförvaltningens i Öster- sunds kommun handlingar i ärendet. Av tingsrätts dom i mål nr B 761-01, som också inhämtades, framgick att L:s styvfader dömdes för sexuellt ofre- dande mot L. Domen överklagades av både styvfadern och L. och målet hade inte avgjorts av hovrätten när JO fattade sitt beslut. Under ärendets handläggning hos JO framkom att J-O.S. även hade gjort en anmälan till polis rörande socialnämndens handläggning av barnavårdsut- redningen. En förundersökning inleddes av Åklagarkammaren i på grund av anmälan. Förundersökningen lades ned på den grunden att brott inte kunde styrkas. I beslutet anfördes bl.a. följande. Beslutet att inte underrätta båda vårdnadshavarna om utredningen strider mot normala rutiner. Bedömningen att det fanns skäl att frångå dessa i detta fall kan möjligtvis sägas vara felaktig men särskilt som inga åtgär- der enligt utredarna skulle vidtas i anledning av utredningen kan bedöm- ningen inte anses vara straffbar oaktsamhet. Ärendet hos JO var vilande i avvaktan på åklagarens beslut i åtalsfrågan. I ett beslut anförde JO följande. I förevarande ärende behandlas händelser och omständigheter som ägde rum socialtjänstlagen (1980:620) var gällande. Det är också be- stämmelserna i den lagen som socialnämnden har hänvisat till i sitt yttrande. trädde emellertid en ny socialtjänstlag i kraft. 2 004 /0 5:JO1 att i det följande hänvisa till den nya författningen som, i aktuella delar, inte har inneburit några sakliga ändringar i förhållande till vad som gällde tidigare. När en utredning om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd el- ler stöd inleds skall, enligt 11 kap. 2 § tredje stycket socialtjänstlagen, den som berörs av utredningen underrättas om detta. Om barnets vårdnadshavare inte bor tillsammans måste nämnden se till att båda vårdnadshavarna får un- derrättelse om att utredning inletts. Det anges inte närmare med vilken skynd- samhet en underrättelse till berörda skall ske. Några vägledande uttalanden i lagens förarbeten finns inte heller. Det får emellertid anses ligga i sakens natur att en underrättelse till barnets vårdnadshavare om en påbörjad barna- vårdsutredning i normalfallet skall ske utan onödigt dröjsmål. Jag har i ett tidigare ärende (se JO:s ämbetsberättelse 1999/2000 s. 243) uttalat att det i vissa speciella fall kan finnas situationer då nämnden kan avvakta något med att informera en vårdnadshavare om att en utredning påbörjats. Det får emel- lertid aldrig bli fråga om som vårdnadshavaren hålls ovetan- de om en pågående utredning och det måste finnas goda skäl till varför infor- mationen inte ges i anslutning till att utredningen påbörjas. Ett skäl att avvak- ta kan t.ex. vara att en vårdnadshavare är svårt sjuk och inte bör oroas. Ett annat skäl kan vara att det är vårdnadshavaren själv som är misstänkt för ett övergrepp och att en inledd polisutredning befinner sig i ett känsligt läge. I förevarande fall har socialnämnden inlett en barnavårdsutredning . I utredningen anges angående kontakt med fadern att utifrån anmälan och utredning har bedöm- ningen gjorts att ta hänsyn till L:s starkt uttalade önskan att ej informera fa- dern. Hon har påtalat rädsla för faderns reaktion. Enligt journalanteckningarna i ärendet underlät förvaltningen att upplysa J-O.S. om utredningen på grund av vissa omständigheter hänförliga till hans personliga förhållanden. Därtill hade L. en mycket bestämd uppfattning om att fadern inte skulle få veta vad som hade hänt. De nu angivna omständig- heterna kan möjligen utgöra en godtagbar förklaring till att nämnden inte upplyste J-O.S. om att en utredning hade inletts. Nämnden har dock inte kunnat undanhålla honom informationen . kom aldrig att höras under utredningen och han fick inte ens infor- mation om att en utredning pågick. Han fick inte heller del av den färdiga utredningen. Av socialförvaltningens journalanteckningar framgår att J-O.S. fick information om utredningen först efter det att han själv kontaktat förvalt- ningen sedan L. hade berättat för honom vad som hänt. Att nämnden helt underlåtit att underrätta en vårdnadshavare om en barnavårdsut- redning är givetvis oacceptabelt. Eftersom fadern hölls ovetande om händel- serna kunde han inte fullgöra de skyldigheter som han har haft i sin egenskap av vårdnadshavare att tillgodose flickans behov av goda och trygga förhållan- den. Nämnden kan inte undgå allvarlig kritik för sin underlåtenhet. När det gäller J-O.S:s övriga klagomål gör jag följande bedömning. När man misstänker att ett barn blir utsatt för ett sexuellt övergrepp av en person som bor i samma hem som barnet, finns det starka skäl som talar för att barnet behöver beredas vård utanför hemmet. 2 004 /0 5:JO1 skall kunna bedöma saken är det av vikt att det utförs en ingående utredning angående barnets förhållanden och risken för att barnet på nytt skall utsättas för ett övergrepp. En utredning om misstänkta sexuella övergrepp i hemmet är förenad med uppenbara svårigheter och ställer stora krav på handläggaren. När övergrepp äger rum inom familjens slutna krets finns som regel ingen möjlighet till insyn för annan i barnets förhållanden. Förutom att det åligger handläggaren att inhämta uppgifter från anhöriga, andra barnet närstående och dem som i övrigt kan lämna upplysningar blir det därför en viktig uppgift för handläggaren att nära samverka med andra myndigheter som genom sin sär- skilda sakkunskap kan bringa klarhet i saken. Enligt min mening kan det i förevarande fall, särskilt mot bakgrund av att uppgifter från fadern inte inhämtades, diskuteras om barnavårdsutredningen kunde läggas till grund för några säkra slutsatser rörande L:s förhållanden och behov av skydd. Bedömningen av om hon i den situation som då förelåg be- hövde beredas vård utanför hemmet eller om det fanns behov av andra stöd- insatser grundas dock ytterst på sådana överväganden som JO är återhållsam med att uttala sig om. Även om jag finner skäl att något ifrågasätta om under- laget för tjänstemännens beslut har varit tillräckligt, anser jag mig inte ha anledning att här frångå den angivna principen. Jag vill dock framhålla att det i så svårbedömda fall som detta kan vara lämpligt att förvaltningen för upp frågan om barnets eventuella behov av vård utanför hemmet till . Avslutningsvis vill jag anföra följande synpunkter när det gäller nämndens uppföljningsansvar. När barnavårdsutredningen avslutades fanns fortfarande vissa frågetecken rörande L:s situation. Sålunda pågick fortfarande förundersökningen angåen- de misstanke om allvarliga övergrepp i hemmet. Vidare hade styvfadern, som L. bodde tillsammans med, missbruksproblem. Mot bl.a. den bakgrunden har nämnden självfallet varit skyldig att närmare följa upp hur L:s situation ut- vecklades. Jag har emellertid inte funnit någon dokumentation i de handlingar som nämnden tillställt JO som utvisar att några ytterligare kontakter har före- kommit från nämndens sida. Tvärtom synes nämnden, enligt vad som kan utläsas av barnavårdsutredningen, ha förlitat sig i viss mån på L:s egen för- måga att ta initiativ till kontakter med skolkuratorn och utredare om hon an- såg sig behöva hjälp. Jag kan sammanfattningsvis inte dra någon annan slut- sats än att någon uppföljning inte har skett. Nämnden får därmed anses ha åsidosatt sin uppgift att tillgodose L:s behov av skydd och stöd. Fråga om tjänstemän vid en socialförvaltning hade brustit i objektivitet vid handläggningen av ett s.k. barnavårdsärende m.m. (Dnr 3540-2002) klagade i en anmälan till JO på tjänstemän vid socialförvaltningen i kommun och en läkare vid i . Klago- målen rörde bl.a. underlåtenhet att lämna information till honom samt krän- 2 004 /0 5:JO1 kande uttalanden i samband med handläggningen av ett ärende som rörde hans son J. JO anmodade i kommun att göra en utredning och inkomma med yttrande i anledning av de klagomål som M.H. Därvid angavs att remissvaret kunde begränsas till att avse vad M.H. hade anfört angående handläggningen av två s.k. barnavårdsutredningar som nämnden hade utfört och besvarandet av frågor från M.H. an- gående dessa utredningar. lämnade som sitt remissvar en skrivelse som hade upprät- tats av utvecklingsledaren och arbetsledaren . I yttrandet anfördes i huvudsak följande (åberopade bilagor har här uteläm- nats). blev inblandad i den pågående vård- nadstvisten mellan M.H. som kärande och S.L. som svarande vid Sollen- tuna tingsrätt. anmodades inkomma med yttrande till tings- rätten med anledning av ifrågavarande tvist. kom att kalla såväl S.L. som M.H. till samarbetssam- tal. kom emellertid att lämna återbud, under motivering att han saknade tid att träffas. För att undvika en omfattande skriftväxling föreslog . att de två skulle sammanträda för att reda ut eventuella frågetecken. motsatte sig detta och resultatet blev därför en tämligen omfattande skriftväxling mellan parterna . konstaterade att skriftväxlingen i flera delar var olustig och jämväl resul- terade i att ärendet ej framskred. kom vid upprepade tillfällen att ifrågasätta roll i sammanhanget. I belysande syfte bifogas det yttrande som tillställdes tings- rätt i vårdnadstvisten, bilaga 1. Det skall därtill upplysas att kommit att ha ytterligare kontakt med familjen bl.a. genom att närvara vid umgängesutväxling samt 2000. inkom en skriftlig anmälan enligt dåvarande § 71 soci- altjänstlagen från läkare på Rikskvinnocentrum i , bilaga 2. Ifrågavarande anmälan resulterade i en § 50-utredning som inleddes och avslutades . Utredningen resulterade i förslag till insatser bestående i en barnpsykiatrisk utredningen enligt § 6 SoL. Uppdrag lämnades till överläkare , Akademiska sjuk- huset i . Det skall i sammanhanget upplysas att vid denna tid- punkt var modern ensam vårdnadshavare. § 50-utredningen jämte remiss till överläkare bifogas, bilaga 3 och 4. Rent kronologiskt kom därefter att hålla förhand- ling i vårdnadstvisten varvid kallades att hö- ras som vittne. Hennes inställning såsom tingsrätten uppfattade saken finns redovisad i tingsrättens dom från 2001-02-16. så- väl som övriga socialsekreterare som kommit att ha regelbunden kontakt med M.H. har uppfattat mannens uppträdande över tiden som obehagligt, hotfullt och aggressivt. Den ovan angivna domen från kom att resultera i gemensam vårdnad om sonen . Efter det att den gemensamma vårdnaden blev känd kom doktor att bli vederbörligt informerad härom. I enlighet med sitt regelverk som doktor hade han då att tillse att båda vårdnadshavarna blev vederbörligt involverade i den pågående utredningen. Modern S.L. motsatte sig emellertid att fadern deltog i utredningen. Som en direkt följd härav nödgades doktor abrupt avsluta utred- 2 004 /0 5:JO1 ningen och kom blott att åstadkomma ett yttrande i saken. Yttrandet i fråga kom socialförvaltningen till del. Som ett resultat av doktor yttrande, bilaga 5, ini- tierades en ny § 50-utredning enligt SoL. Datum för utredningens inle- dande är . Föräldrarna blir informerade härom. Under § 50-utredningens gång kom handläggande socialsekreterare att sammanträffa med J. vid fem tillfällen, varje gång utan att någon av föräldrarna var närvarande. kom därtill att samman- träffa med modern vid fem tillfällen och fadern . Fadern fick möjlighet att delta i utredningen mer aktivt men han avböjde vid fle- ra tillfällen förslag på mötestider. Det skall i sammanhanget upplysas att M.H. kallats vid tolv olika tillfällen för att beredas tillfälle att närvara i utredningen. Blott har han accepterat att närvara. Social- tjänsten har med stor nitiskhet försökt involvera M.H. i den viktiga ut- redningen. Med beklagan kan konstateras att resultatet blev magert. De omnämnda kallelserna/skrivelserna spänner över tidsperioden maj , bilaga 611. Den nya § 50-utredningen utmynnade i att pojken J:s behov av ytterli- gare kontakt med barnpsykiatrisk expertis bedömdes som än mer angelä- gen . ansträngde sig för att motivera föräldrarna att ta till sig denna uppfattning men konstaterade med beklagan att fadern motsatte sig den tänkta barnpsykiatriska medverkan varför densamma förföll då parterna som tidigare anförts hade gemensam vårdnad. § 50- utredningen enligt SoL avslutades . Densamma kommunice- rades med föräldrarna skriftligen, bilaga 12. har med ovanstående redogörelse eftersträvat att kronolo- giskt försöka redogöra för det bakomliggande händelseförloppet och där- igenom också besvara ställda frågor i relevanta delar. vill i detta sammanhang påpeka att det är pojken J:s in- tresse och väl som stått i förgrunden för det arbete som utförts från sida. Jämte socialtjänstlagen är ledstjärna. Barnets bästa skall alltid sättas i främsta rum- met. har med stor grad av nitiskhet och ambition arbetat för att få till stånd en bärande och fungerande kommunikation med vård- nadshavarna i syfte att om möjligt garantera J. en anständig och kärleks- full uppväxttid. har i möjligaste mån försökt involvera re- spektive vårdnadshavare. yttrade sig över remissvaret. JO hemställde därefter att socialnämnden skulle göra en kompletterande ut- redning och inkomma med yttrande beträffande följande frågor. Förelåg, främst mot bakgrund av att barnet remitterades för barnpsykiatrisk utredning, förutsättningar för att avsluta den första barnavårdsutredningen ? I remissen till barnpsykiater angavs Till bilden hör också att pappa hotat mamma men också socialsekreterare vid familjerät- ten här i kommunen. Vilket underlag fanns för den uppgiften? I ett förnyat remissvar anförde nämnden följande (de åberopade bilagorna har här utelämnats). 2 004 /0 5:JO1 1)Den § 50-utredning jämlikt socialtjänstlagen som färdigställdes 01-02- 15 resulterade i att pojken J. berättigades bistånd enligt 6 § socialtjäns- lagen i form av barnpsykiatrisk utredning. Som en följd av detta beslut kom att begära biträde av medicine doktor tillika barnpsy- kiatrikern . Remissen var följaktligen en logisk konsekvens av ut- fallet av § 50-utredningen, se beslut om avslutande av § 50-utredning, bi- laga 1. 2)Underlaget beträffande familjerättens uppfattning grundade sig på det sätt på vilket mannen uppträtt inför handläggande socialsekreterare bl.a. . Det skall upplysas att är en mycket erfaren socialsekreterare som inte normalt räds för negativa utta- landen från kommunmedborgare. I det aktuella fallet hävdas med be- stämdhet att uppträdandet framkallat direkt oro hos vilket föranledde henne att utrycka sig på sätt som kommit . Hoten har ej resulterat i polisanmälan, oaktat saken har övervägts. Beträffande hot mot mamman har dessa blivit föremål för polisutred- ning. Hoten har enligt uppgift från modern ägt rum . uttryckssätt i skrivelsen 01-02-15 var därför försvarligt. finner mot bakgrund av den offentlighet som präglar denna sak att det är av vikt att skydda personer som anges som målsä- ganden varför det ej på detta stadium finns anledning att ytterligare kommentera innehållet i de tillmälen som riktats mot mamman. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. har på flera punkter ifrågasatt socialnämndens handläggning av de båda utredningar som nämnden utförde rörande J. och nämndens kontakt med honom i samband med utredningarna. Jag har inte ansett att det är motiverat att behandla alla de frågor som aktualiserats i ärendet utan jag har begränsat mig till några som enligt min mening är centrala. Den barnavårdsutredning som socialnämnden inledde föran- leddes av en anmälan som gjordes av en läkare vid vid kvinnokliniken, i . Enligt anmälan hade M.H. inte respekterat tidpunkterna för sitt umgänge med J. och modern hade anmält honom för egenmäktighet med barn. Avslutningsvis anförde läkaren i sin anmälan följande. Jag bedömer att en så pass stor pojke skall inte behöva bli behandlad på detta sätt. Det får bedömas mycket allvarligt att avtal inte hålls. Jag be- dömer det vara av största vikt att en noggrann utredning görs av pojkens situation hos fadern. Det har även framkommit tecken på att sonen tving- as till handlingar som han innerst inne inte vill. synes i sin anmälan till JO ifrågasätta om det fanns grund för social- nämnden att inleda en utredning. Han har anfört att det vid den aktuella tiden pågick en process i domstol rörande vårdnaden om J. och att domstolen inte hade förordnat om någon utredning beträffande J. utöver den vårdnadsutredning som förelåg. har vidare anfört att han inte underrät- tades om att utredningen inleddes och att förvaltningen inte tog kontakt med honom under utredningsarbetet. Enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, skall socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt 2 004 /0 5:JO1 har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen skall bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Den skall inte göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet (11 kap. 2 § SoL). Mot bakgrund av att det pågick process i domstol angående vårdnad om och umgänge med J. kan det finnas utrymme för olika uppfattningar om hu- ruvida det fanns skäl för socialnämnden att inleda en utredning med anled- ning av den anmälan som läkaren gjorde angående J. Som framgår av det anförda har nämnden emellertid en långtgående skyldighet att utreda ett barns behov av stöd från sida. Den omständigheten att det pågår en vårdnadstvist vid domstol utgör då självfallet inget hinder mot att en barna- vårdsutredning inleds. Nämndens beslut att i förevarande fall inleda en utred- ning grundas ytterst på sådana överväganden som JO är återhållsam med att uttala sig om. Vad som har kommit fram i detta ärende föranleder mig inte att frångå den principen. När det gäller socialnämndens information till M.H. angående utredningen och kontakt med honom vill jag framhålla följande. Den som berörs av en utredning som rör om socialnämnden behöver ingri- pa till ett barns skydd eller stöd skall underrättas om att en utredning inleds (11 kap. 2 § tredje stycket SoL). Någon skyldighet att informera en förälder som inte har vårdnaden om barnet föreligger inte enligt bestämmelsen. Eftersom modern ensam hade vårdnaden om J. kan socialnämnden enligt det anförda inte anses ha begått något fel när den inte underrättade M.H. om att en utredning inleddes. Man kan däremot fråga sig bl.a. om M.H. inte borde ha hörts under utredningen. Beslutet att inleda en utredning hade up- penbarligen sin grund i motsättningar mellan föräldrarna. Den läkare som hade gjort anmälan ifrågasatte J:s förhållanden hos sin far i samband med umgängestillfällena. Utan att höra M.H. rörande dessa uppgifter måste det ha varit svårt för socialnämnden att bilda sig en bestämd uppfattning om det fanns behov av några insatser från nämndens sida beträffande J. och vilka insatser som skulle vara mest ändamålsenliga. Det kan i och för sig tänkas att M.H:s synpunkter var kända för utredarna genom de kontakter som familje- rätten hade haft med honom. I den mån handläggarna inhämtade uppgifter från familjerättsenheten eller ur utredningen angående vårdnaden om J. har detta inte redovisats i barnavårdsutredningen. mynnade ut i ett förslag om bistånd i form av en barnpsykiatrisk utredning. Om den barnpsykiatriska utredningen utgjorde ett led i socialnämndens försök att klarlägga J:s behov av stöd från nämndens sida borde utredningen inte ha avslutats innan resultatet av BUP:s utredning förelåg.