frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — I propositionen konstaterades att många familjer inte förstått vad kontakten med innebar och vad den kunde resultera i. Vidare uttalades att det inte får råda några tvivel om att en utredning pågår och att familjen alltid skall informeras om nämndens beslut och avsikter i fråga om utredningens bedrivande. Information om att en utredning inleds skall som regel lämnas utan dröjsmål. Om föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet men inte bor tillsammans skall nämnden se till att båda vårdnadshavarna får information om beslutet. Såsom bestämmelsen har utformats medger den inte att nämnden under åberopande av sekretess underlåter att informera en vårdnadshavare om att en utredning har inletts. Frågan om sekretess för ett beslut att inleda en utredning aktualiserades för sedan i flera motioner till . Därvid begärdes att det skulle vara möjligt för socialnämnden att bedriva en utredning i fråga om ingripande till ett barns skydd eller stöd utan att informera vårdnadshavaren härom. Utskottet konstaterade dock att den aktuella bestämmelsen hade tillkommit med anledning av kritik mot att bedrev utredningar bakom ryggen på enskilda. Enligt utskottet borde det av rättssäkerhetsskäl inte göras något avsteg från principen att familjen alltid skall informeras om att en utredning pågår (socialutskottets betänkande 2002/03:SoU15 s. 58 f.). Syftet med den i detta ärende aktuella utredningen synes ha varit att klarlägga barnens synpunkter på flyttningen från till och om barnen hade något behov av insatser från nämndens sida. När utredningen avslutades angavs bl.a. att det inte hade kommit fram något som tydde på att barnen for illa i sin miljö. Det får anses stå klart att utredningen avsåg att klarlägga om det fanns skäl för nämnden att ingripa till barnens skydd eller stöd och att utredningen således har fallit in under bestämmelsen i 11 kap. 2 § SoL. Som framgår av det ovan anförda har nämnden därför varit skyldig att informera dem som berördes av utredningen, dvs. Det ankommer inte på mig att avgöra om det förelåg något hot från U.G. mot K.G. och barnen. Oavsett hur det förhöll sig med detta har det inte varit tillåtet för nämnden att underlåta att informera U.G. om beslutet att inleda en utredning beträffande barnen. En annan sak är att det med stöd av 14 kap. 5 § SekrL eventuellt hade varit möjligt att för U.G. hemlighålla vissa uppgifter rörande vad som kom fram under utredningsarbetet. Nämnden synes ha gjort en bedömning av den hotbild som den ansåg förelåg. Den bedömningen ledde till att U.G. inte informerades om att en utredning hade inletts eftersom nämnden därigenom skulle ha röjt i vilken kommun som K.G. vistades. Den situation som uppkom framstår som ovanlig, och nämnden har haft att ta ställning till en inte helt okomplicerad juridisk fråga som innefattat en konflikt mellan två viktiga intressen. Även om jag anser att nämnden gjorde fel när den inte underrättade U.G. om att utredningen inleddes, finner jag mot bakgrund av det anförda inte skäl att gå vidare i saken utan nöjer mig med de gjorda uttalandena. Jag har funnit anledning att sända en kopia av detta beslut till för kännedom. Allvarlig kritik har riktats mot en av ett ärende angående familjehemsplacering av barn. Kritiken har avsett bl.a. att nämnden beslutade om att begära handräckning av polis trots att det inte förelåg laga grund för en sådan framställning (Dnr 1002-2002) är född i . Han kom till och adopterades 1996 av makarna familjehemsplacerades A. av på frivillig grund hos makarna med stöd av bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). förordnade att makarna . skulle vara särskilt förordnade vårdnadshavare för A. inledde i en utredning beträffande A:s förhållanden i familjehemmet. Den blev klar . På grundval av vad som hade kommit fram fattade nämndens ordförande följande beslut. att flytta A.O. från familjehemmet F. p.g.a. familjehemsföräldrarnas olämplighet att placera A.O. hos de särskilt förordnade vårdnadshavarna . , , gav IFO-chefen vid socialförvaltningen i kommun in en begäran om handräckning till i för verkställighet av vårdbeslut. I begäran om handräckning uppgav han bl.a. följande. för handräckning: upplysning se bifogat beslut av ordf. 010205 SoL §§ 6 och 22. Makarna klagade i en anmälan till JO på i kommun. De hemställde att JO skulle granska nämndens utredning och beslut rörande flyttningen av A. I anmälan framförde de även kritik mot i , polisområde Nordvästra , och i , närpolisområde , för deras handläggning av socialförvaltningens begäran om handräckning. Klagomålen i den delen har prövats av chefsjustitieombudsmannen i ett beslut som meddelades (JO:s dnr 2355-2002). Inledningsvis tog JO del av ett beslut som i län hade fattat med anledning av klagomål från makarna mot i kommun (dnr 502-27330-00). JO lånade från socialförvaltningen i kommun in personakten beträffande A.O. och makarna F:s familjehemsakt. Härutöver tog JO del av i akt angående en utredning som rörde frågan om medlemmar i familjen hade gjort sig skyldiga till egenmäktighet med barn (304A-716-01). Efter att handlingarna hade granskats remitterades anmälan till yttrande. I remissen angavs att yttrandet skulle avse särskilt de rättsliga grunderna för beslutet angående omplaceringen av A. och för begäran om handräckning . inkom genom sitt sociala utskott med ett remissvar. Till detta fogades vissa handlingar. I sitt yttrande redogjorde utskottet inledningsvis för de överväganden som låg till grund för beslutet om flyttningen av A. Därefter anförde utskottet i huvudsak följande. Med anledning av ovanstående beslutade nämnden 00 inleda utredning för att ta ställning till om makarna fortfarande hade förmåga att tillgodose A:s grundläggande behov. I denna utredning skulle en barnpsykiatrisk bedömning ingå. Makarnas F:s ovilja till samarbete med nämnden fortsatte och det visade sig omöjligt att kunna komma överens om tider för genomförande av utredningen. 01 gör makarna klart för nämndens företrädare att man vägrar dem att träffa A. Detta ställningstagande från makarna innebar att nämnden förlorat kontrollen och insynen i ärendet vilket naturligtvis var helt oacceptabelt. Nämnden beslutade 01 02 05 därför i samråd med makarna . att placeringen skulle upphöra och att A. skulle bo hos dem. Genom ett skrivfel har detta formulerats som en omplacering vilket ju inte kan vara fallet eftersom man inte kan vara placerad hos sin vårdnadshavare. Då familjen vägrade nämnden möjlighet att träffa eller prata med A. var nämndens enda möjlighet att göra detta i skolan varför handläggande socialsekreterare, som A. kände väl, träffade honom i skolan och informerade honom om den förestående flyttningen. Detta var inte fråga om någon hämtning eller dylikt som uppges i anmälan utan ett möte mellan handläggande socialsekreterare och tidigare placerat barn som skedde i samråd med vårdnadshavarna i syfte att informera honom om flyttning och skälen därtill. Medan detta samtal föregick kom familjen dit och förde med utövande av våld mot tjänsteman under dramatiska former olovligen bort A. och höll sedan honom och familjen gömda i farföräldrars hus i . Mot bakgrund av den psykiska ohälsa som funnits hos familjen , och som mer än väl styrktes av deras huvudlösa agerande och våldsbenägna beteende, fattade nämndens ordförande 01 02 06 beslut om polishandräckning i syfte att säkerställa att A:s hälsa inte äventyrades. Detta beslut som fattades i fullt samråd med vårdnadshavarna och mot bakgrund av ovannämnda dramatiska händelseförlopp var inte juridiskt korrekt då en begäran om polishandräckning av nämnden inte kan fattas då det varit frågan om en placering enligt SoL. Det blev emellertid aldrig fråga om någon polishandräckning då denna ej kom att användas. Familjen var efterlysta av polisen såsom misstänkta för egenmäktighet med barn och det var mot bakgrund av detta som polisen gick in i farföräldrarnas hus och tog in familjen till förhör. Vid denna polisinsats, i vilken personal från på orten medverkade, blev A. över när hans tidigare familjehemsföräldrar togs om hand av polisen varför socialtjänstpersonalen tog hand om honom och ombesörjde att resan söderut till hans nya hem påbörjades. mötte den socialsekreterare som pratat med honom i skolan upp och förde honom vidare till familjen . A. har därefter bott hos familjen . Vid uppföljande kontakter med honom, vårdnadshavare och andra myndighetskontakter framgår det att han mår mycket bra och utvecklas väl i alla sammanhang och kontakt har återupprättats med hans syster. A. har själv valt att ta tillbaka sitt ursprungliga namn. och hans vårdnadshavare har tillsammans försökt motivera honom till möte med familjen men p.g.a. A:s rädsla för dem har detta inte gått. beslut om att A:s placering i familjehemmet skulle avslutas var välgrundat och makarna F:s agerande i samband med bortrövandet och den klart positiva utveckling han genomgått efter flytten styrker detta. Besluten om omplacering och begäran om polishandräckning har under de dramatiska omständigheter som förelåg blivit felaktiga. Omplaceringsbeslutet skulle rätteligen rent formellt varit ett beslut om placeringens upphörande eftersom det inte är möjligt att omplacera ett barn till sina vårdnadshavare och det var också detta som avsågs. Begäran om polishandräckning saknade rent formell juridisk grund då placeringen var en SoL-placering men i samarbete med polisen rättades detta till och någon hämtning med polis ägde heller aldrig rum. Vid JO:s expedition upprättades en promemoria som remitterades till komplettering av det tidigare yttrandet. I ett remissvar anförde sociala utskott bl.a. följande. Från det att familjen med våld förde bort A. från skolan fram till dess att han anlände till sitt nya hem hade förvaltningen kontinuerliga kontakter med polismyndigheten. I samband med dessa kom förvaltningen och polisen överens om det förfarande som redogjorts för i det tidigare yttrandet och som ledde fram till att det aldrig blev fråga om någon handräckning. Förutom ovannämnda samråd skedde även samråd mellan förvaltningen och A:s särskilt förordnade vårdnadshavare familjen . (som var väl insatt i ärendet) och i samråd med dem beslutade nämndens ordförande att placeringen skulle upphöra och att A. framöver skulle bo hos dem. Denna information lämnades till familjen som familjen sedan förde bort honom och i samband med detta gavs även familjen möjlighet att ge synpunkter på detta. Huruvida familjen gavs möjlighet att ge ytterligare synpunkter i denna fråga i samband med att dom greps av polisen går ej att klarlägga i efterhand. Makarna yttrade sig genom ett ombud över nämndens remissvar. Upplysningar inhämtades per telefon från socialförvaltningen i kommun rörande vad som hade förekommit i samband med att A. fördes från till familjen . Sektionschefen uppgav i huvudsak följande. den aktuella dagen ringde polisen hem till henne och bad att hon skulle följa med vid ett ingripande som skulle göras och som avsåg A. och hans familjehemsföräldrar. Något ingripande ägde dock inte rum utan skedde först . Hon och en socialsekreterare var med polisen även . Polisen skulle köra A. till där i kommun skulle möta upp. Hon följde med som hjälp i polisbilen för att se till att A. under omständigheterna hade det så bra som möjligt. Hon hade under den aktuella dagen även kontakt med i kommun och erhöll då en bakgrundsinformation om vad ärendet handlade om. I ett beslut anförde JO följande. i kommun fann skäl att ifrågasätta om familjehemsföräldrarna, makarna , kunde tillgodose A:s behov. Nämnden var därför skyldig att inleda en utredning rörande hans förhållanden. Enligt den utredning som nämnden utförde borde A. inte bo kvar hos makarna sin anmälan har makarna anfört att det finns flera fel och brister i nämndens utredning. De brister som eventuellt förekommer i utredningen torde dock inte ha haft någon betydelse för omplaceringsbeslutet och jag har därför inte funnit att det finns skäl för mig att närmare uppehålla mig vid den delen av klagomålen. På grundval av den utförda utredningen kom socialförvaltningen och vårdnadshavarna, makarna ., överens om att familjehemsplaceringen av A. hos makarna skulle upphöra och att A. skulle flytta hem till familjen . Nämnden har i sitt yttrande redovisat de överväganden som gjordes rörande utredningens bedrivande och de slutsatser som nämnden drog med anledning av vad som kom fram under utredningsarbetet. JO är återhållsam med att anlägga synpunkter på en myndighets bedömning i ett enskilt fall. Vad som har kommit fram föranleder mig inte att göra något undantag från den principen. Det beslut som ordföranden fattade innebar att A. skulle flyttas från familjehemmet och placeras hos makarna . Som nämnden har anfört i sitt yttrande till JO kunde nämnden inte fatta ett sådant beslut eftersom ett barn som är familjehemsplacerat på frivillig grund inte kan omplaceras till vårdnadshavarna. Nämnden är medveten om att beslutet fick en felaktig utformning, och det finns därför inte skäl för mig att närmare uppehålla mig vid saken. Däremot vill jag framhålla att det finns brister i nämndens handläggning rörande omplaceringen och som inte rör utformningen av beslutet. Jag övergår därför till att behandla nämndens agerande för att överföra A. från familjehemmet till vårdnadshavarna. A. var familjehemsplacerad på frivillig grund. I ett sådant fall ankommer det i första hand på vårdnadshavarna att ta ställning till om vården skall bestå och de har också möjlighet att själva hämta barnet i familjehemmet. Om nämnden, vilket inte var fallet här, skulle anse att barnet inte skall flytta hem till vårdnadshavarna kan nämnden under vissa förutsättningar besluta om att omhänderta barnet med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) eller besluta om flyttningsförbud enligt 24 § LVU. För det fall att nämnden inte motsätter sig att vårdnadshavarna hämtar barnet men familjehemmet vägrar att lämna barnet ifrån sig uppkommer en speciell situation. Det finns inte några bestämmelser om saken i socialtjänstlagen utan det är bestämmelserna i 21 kap. (FB) om verkställighet av domar, beslut eller avtal om vårdnad, boende eller umgänge m.m. som skall tillämpas. I 21 kap. 1 § FB finns en bestämmelse rörande verkställighet av bl.a. domar och beslut rörande vårdnad. Den som genom en dom har utsetts till särskilt förordnad vårdnadshavare kan emellertid inte lägga domen angående vårdnaden till grund för verkställighet för utfående av barnet från ett familjehem eftersom familjehemsföräldrarna inte har varit part i det målet. Vårdnadshavarna får i stället göra en ansökan enligt 21 kap. 7 § FB. Enligt den bestämmelsen kan barnets vårdnadshavare, när barnet vistas hos någon annan, begära att länsrätten beslutar om åtgärd för att barnet skall överflyttas till vårdnadshavaren. I vissa brådskande fall kan polismyndigheten ta hand om barnet i avvaktan på länsrättens prövning (21 kap. 10 § andra stycket FB). har således inte haft befogenhet att själv verkställa hemflyttningen av A. eftersom makarna motsatte sig detta. Redan på grund härav kunde nämnden inte påkalla biträde av polis för att hämta A. hos makarna och för att överföra honom till makarna . Det var därför fel av förvaltningen att hos polismyndigheten ansöka om handräckning. Det har i och för sig ankommit på polisen att självmant undersöka om det förelåg förutsättningar för att bevilja begäran om handräckning. eller en företrädare för nämnden får emellertid givetvis aldrig ansöka om handräckning om det inte finns laga grund för en sådan ansökan. Det går inte att bortse från att det finns en risk för att ansökan bifalls trots att den egentligen borde avslås. Omständigheterna i det förevarande ärendet utgör ett exempel på detta. En ansökan om handräckning av polis utan att det föreligger laga grund för åtgärden utgör ett sådant fel som kan aktualisera fråga om ansvar för tjänstefel enligt 20 kap. 1 § . I förevarande fall framgick dock redan av framställningen om handräckning att den inte kunde bifallas och begäran om biträde ledde inte heller till att A. hämtades av polis. Mot den bakgrunden har jag inte funnit skäl att gå vidare i saken utan jag låter den bero med den nu uttalade kritiken. Även om den begäran om handräckning som förvaltningen gav in till polisen inte ledde till att A. fördes över till familjen . fördes han dock dit i samband med att makarna hade hämtats av polis till förhör som misstänkta för att ha gjort sig skyldiga till egenmäktighet med barn. A. hade då följt med familjehemsföräldrarna till polisen. Vilka diskussioner som de berörda myndigheterna därefter förde och vem som bestämde att A. skulle överlämnas till i kommun och makarna . är inte i detalj klarlagt. ChefsJO anförde i denna del i sitt beslut bl.a. följande när det gällde polismyndighetens handläggning. Enligt polismyndigheten har den inte fullgjort något handräckningsuppdrag; däremot kom myndigheten att samverka med socialförvaltningen i . I denna del har polismyndigheten anfört att socialförvaltningen i omhändertog A. i polishuset för att överlämna honom till socialförvaltningen i . Enligt de upplysningar som inhämtats från socialförvaltningen i i JO:s ärende dnr 1002-2002 förefaller detta emellertid inte vara riktigt. I ärendet förekommer således flera oklarheter. Det är svårt att ha någon alldeles bestämd uppfattning om vad som egentligen inträffade den aktuella dagen. Inte heller jag anser mig kunna dra några säkra slutsatser om vad socialförvaltningen och polisen kom överens om. Det ligger dock nära till hands anta att de berörda myndigheterna såg rent praktiskt på situationen och att de handlade utifrån vad de bedömde vara bäst utifrån A:s perspektiv. Såvitt framgår av nämndens yttrande synes nämnden emellertid helt ha förbisett att överflyttningen av A. från det förutvarande familjehemmet till makarna . skulle ha prövats enligt bestämmelserna i 21 kap. om verkställighet m.m. Dessa bestämmelser har tillkommit bl.a. för att utgöra ett skydd för barn då det råder tvist om var det skall bo. Även om det inte är helt utrett vem som beslutade att A. skulle skjutsas till familjen . kan jag konstatera att socialförvaltningen i kommun åtminstone aktivt medverkade till att A. fördes från familjehemmet till vårdnadshavarna utan att det förelåg något verkställighetsbeslut av länsrätten enligt 21 kap. . Detta är givetvis inte godtagbart. Vad som i övrigt har förekommit föranleder inte något uttalande från min sida. Med den allvarliga kritik som innefattas i det ovan anförda avslutas ärendet. Fråga bl.a. om kravet på dokumentation av samtycke till en placering av en 16-årig yngling i ett HVB-hem (Dnr 897-2003) I en anmälan till JO framförde makarna . klagomål mot i angående handläggningen av två ärenden enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) rörande två av deras barn, J.L., född , och E.L., född . anförde i huvudsak följande. Ordföranden i stadsdelsnämndens sociala delegation beslutade att omhänderta J.L. De fick inte ta del av beslutet eller underlaget för beslutet. Beslutet underställdes inte länsrätten trots att omhändertagandet varade till . De fick inte någon information om omhändertagandet eller om var E.L. Eftersom det inte hade meddelats något formellt beslut om att inte röja var dottern vistades kunde de inte överklaga i det avseendet. Det jourhem i vilket E.L. var placerad brast i omsorg om E.L. Till anmälan fogades en skrivelse från advokaten . I skrivelsen framfördes synpunkter på de aktuella ärendenas handläggning. Utöver vad som hade tagits upp i anmälan anmärkte han mot bl.a. att den utredning som legat till grund för ansökan (varmed torde åsyftas ansökan om LVU rörande E.L. ; JO:s anmärkning) inte hade överlämnats till föräldrarna i tillräckligt god tid inför behandlingen i nämnden samt att de vid mottagandet av utredningen inte hade underrättats om att prövningen i nämnden var utsatt till . Inledningsvis inlånades nämndens akter i original rörande J.L. för åren 20012003. Från Länsrätten i inhämtades ett beslut meddelat i mål nr 13507-01 E avseende omhändertagande av J.L. enligt beslut av en ledamot i nämndens sociala delegation. Därefter anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i anmälan. De inlånade akterna återställdes därvid till nämnden. Nämnden, sociala delegationen, lämnade som sitt remissvar ett tjänsteutlåtande upprättat av tf. avdelningschefen och socialsekreteraren , båda vid stadsdelsförvaltning. I utlåtandet anfördes bl.a. följande. Med anledning av familjesituationen samt J:s kriminella beteende omhändertogs J. enligt 6 § LVU och placerades på Hasselakollektivet i . övergick vården till § Sol då J. och föräldrarna samtyckte till vården. Svar angående juridiska felaktigheter i ärendet. Av journalanteckningar framgår att handläggaren ringde familjen för att informera om det omedelbara omhändertagandet av J. Föräldrarna var mycket nöjda med detta beslut. Beslut sändes per post till familjen. Underställan till länsrätten gällande omhändertagande enligt § 6 LVU skrevs och sändes . Handläggarna försökte nå föräldrarna per telefon (se journalanteckningar), fick dock ingen kontakt. I samråd med enhetschefen gjordes bedömningen att informationen var av den art att den ej skulle lämnas på en telefonsvarare. Vi hade inte för avsikt att undanhålla föräldrarna flickans vistelseadress. Handläggarna sände ordförandes beslut enligt 6 § LVU gällande E. till familjen . Ordförande i sociala delegationen beslutade om vården enligt 11 § 1 st LVU vilket skickades till föräldrarna . Enhetschef , enhetschef , G.L. samt G.L:s ombud . träffades vid ett möte . Vid detta möte informerades om sociala delegationens möte morgonen . Den exakta tidpunkten informerades innan mötet. Den skriftliga sammanställningen av utredningen delgavs dagen innan mötet direkt i familjens brevlåda. Vi beklagar att delgivningen lämnades väl sent. Till remissvaret fogades beslut avseende omhändertagande av J.L. och E.L., utredningar, journalanteckningar m.m. Från förvaltningen inhämtades kopior av akten rörande J.L. avseende perioden marsmaj 2001 varvid ämbetet tillställdes även akterna rörande E.L. och barnens bror . Vid kontroll med registrator på Länsrätten i framkom att länsrätten hade prövat endast det omedelbara omhändertagande av J.L. som ägde rum (se ovan nämnda mål nr 13507-01 E). bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. anmodades stadsdelsförvaltning att inkomma med kompletterande upplysningar enligt följande. Nämnden har i sitt remissvar anfört att en underställning rörande beslutet om att omhänderta J.L. skrevs och sändes till Länsrätten i . Såvitt JO har kunnat utröna har denna underställning inte inkommit till länsrätten. JO hemställer att förvaltningen lämnar närmare upplysningar om hur den aktuella underställningen hanterades. Enligt nämndens remissvar övergick vården enligt LVU till vård enligt socialtjänstlagen eftersom J.L. och hans föräldrar samtyckte till vården. Vid granskningen av akten har inte kunnat återfinnas några uppgifter om att de lämnat ett sådant samtycke. JO hemställer därför att förvaltningen lämnar upplysningar om när och i vilket sammanhang de berörda lämnade samtycke till placeringen. Härvid skall även dokumentationsfrågan kommenteras. , sociala delegationen, ingav som svar ett yttrande upprättat av vikarierande enhetschefen och socialsekreteraren , båda vid stadsdelsförvaltning. I yttrandet anfördes i huvudsak följande. Beslutet om omhändertagande fattades , och skall underställas länsrätten för fastställande . J. hade då varit placerad enligt § SoL hos sin farmor, och stannade kvar hos farmodern. Beslutet blev därmed inte verkställt, på så sätt att hans frihet skulle ha inskränkts eller att han förflyttats någon annanstans. Fortsatt LVU-handläggning förbereddes i form av ett PM och beslutsdokument om underställning till länsrätten.