frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Dessa frågor hade inte förfallit genom att rent privat beslutade sig för att hjälpa N. har som en konsekvens av sitt handlande inte heller själv kunnat ta ställning i dessa frågor. En ledamot i nämnden skall nämligen beakta de bestämmelser om jäv som gäller för nämndens handläggning av ärenden (se 10 kap. 1 § socialtjänstlagen och 6kap. 25 § kommunallagen [1991:900]). En situation då jäv kan föreligga är när en befattningshavare vid nämnden har involverat sig i ett ärende långt utöver vad som kan krävas enligt gällande bestämmelser och då det kan ifrågasättas om engagemanget är av den arten att det finns anledning att ifrågasätta dennes opartiskhet. Genom sitt engagemang för N. och genom att bistå henne privat får anses ha varit jävig vid handläggningen av det ärende som uppkom hos nämnden med anledning av de uppgifter som polisen lämnade. Hon meddelade socialförvaltningen att N. vistades hos henne i . borde dock utan dröjsmål ha kontaktat förslagsvis nämndens vice ordförande eller någon tjänsteman i arbetsledande ställning vid nämndens förvaltning för att denne skulle formellt ta ställning till om de uppgifter som polisen hade lämnat till socialnämnden skulle föranleda någon åtgärd från nämndens sida. Genom att underlåta detta har ärendet inte kommit att handläggas på det sätt som det borde. Ansvaret för denna brist i handläggningen får anses åvila och hon kan i den delen inte undgå kritik. i övrigt har anfört i anmälan föranleder inte något uttalande från min sida. Fråga bl.a. om en tjänsteman vid socialförvaltningen har kunnat fatta ett beslut angående vissa prioriteringar av arbetsuppgifter inom nämndens verksamhetsområde (Dnr 60-2003) riktade i en anmälan till JO kritik mot i kommun angående handläggningen av ett ärende rörande hennes son, M.H., född . Hon var missnöjd med att inte hade medverkat vid ett polisförhör när M.H. blev anklagad för ett grovt och allvarligt brott. Hon klagade också på att hon hade sökt hjälp hos för M.H. utan att få det. anmodades att göra en utredning och att yttra sig över vad som framfördes i anmälan. Nämnden överlämnade följande remissvar. har i anmälan till JO framfört klagomål över områdesgruppens handläggning av ärende gällande hennes son M.H. Av K.H:s skrivelse framgår att hon, utifrån sonens problematik, sökt hjälp vid och då erhållit avslag på insatser. Av hennes skrivelse framgår också att avstått från att medverka vid ett polisförhör då hennes son anklagades för ett grovt och allvarligt brott. Vid genomgång av handlingarna i ärendet och efter samtal med handläggare och områdeschef framkommer följande. blev aktuell vid områdeskontor efter en anmälan från skolans rektor. Skolan kände en stor oro för M.H. på grund av hans utåtagerande beteende i skolan. inleder en utredning. Familjen erbjuds ett nätverksmöte som genomförs och som kommer fram till en planering som skall gälla över sommaren. Utredningen avslutas med gjord överenskommelse. ansöker modern om stöd i föräldrarollen då hon är orolig för M.H:s upprepade aggressionsproblematik. inleder utredning 4juli 2002. Familjen aktualiseras vid resursteam för regelbundna samtal och M.H. skall ges tillfälle att deltaga i öppenvårdsinsats påverkansprogrammet som är en gruppverksamhet som skall tydliggöra olika konsekvenser av brott. Under utredningstidens gång anser modern att situationen förändrats och att hon tror att familjen klarar sig utan insatser från och tackar därför nej till erbjudandet om samtal vid resursteamet. En bedömning görs att utredningen kan avslutas utan insats, då familjen inte önskar hjälp och situationen i hemmet förändrats och blivit lugnare. Överenskommelse görs om en uppföljning av situationen . Inbjudan till en uppföljningsträff skickas till K.H. som dock avböjer erbjudandet om träff. Vad gäller att inte medverkade vid ett polisförhör när sonen enligt modern anklagades för ett grovt och allvarligt brott så stämmer detta. Utifrån den telefonkontakt som togs av polisen för att efterhöra möjlighet att deltaga vid det aktuella polisförhöret gjordes bedömningen att inte hade möjlighet att medverka. har förutom denna telefonkontakt inte i efterhand erhållit någon polisanmälan om brott eller något besked från åklagare rörande M.H:s medverkan i denna händelse. Områdesgrupp Sätra-Norr hade en mycket hög arbetsbelastning. Den kraftiga ökningen av nya aktualiseringar i kombination med vakanser och sjukskrivningar i personalstyrkan var orsaken till detta. I det områdesbaserade sociala arbetet med barn och familjer görs löpande prioriteringar av olika slag. , till och med december, beslutade områdeschefen vid om mer generella nedprioriteringar av vissa ärendegrupper. Ingen medverkan vid avhysningar av barnfamiljer endast medverkan genom biståndsenhetens (socialbidrag) handläggare. Ingen möjlighet att kalla barn på samtal vid mindre allvarliga brottsliga förseelser hänvisas till rådgivning vid familjecenter. Ingen medverkan vid förhör med ungdomar hos polisen. Inga omprövningar av kontaktfamiljer. Ingen medverkan i allmänna samarbetsträffar. Intensivt erbjuda familjehem och HVB-hem reseersättning för att komma till områdeskontoret för att minska handläggarnas restider. restriktionerna gällde var prioriteringarna inte absoluta, undantag kunde göras i det individuella fallet. Områdesgrupp Sätra-Norr har en upparbetad samverkan med polisens ungdomsrotel. Samarbetet har utvecklats gällande regelbundna träffar för allmänna frågor mellan ungdomssekreterare och polisens ungdomsrotel. Överenskommelse har gjorts gällande medverkan vid polisförhör. Rutiner för kontakter och bedömning har gemensamt tagits fram. Inriktningen är att medverkar i de förhör som bedöms vara mest angelägna utifrån ungdomens sociala situation eller arten av det aktuella brottet. Slutligen har en överenskommelse gjorts om gemensamt fältarbete/förebyggande arbete vid speciella tillfällen/arrangemang. Förutom att den överenskomna uppföljningsträffen blev framskjuten så får ärendets handläggning anses vara korrekt. Till yttrandet fogades M.H:s personakt. I ett beslut anförde JO följande. JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem, dvs. om myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. När det gäller den del av K.H:s anmälan som avser att hon inte har fått tillräcklig hjälp för M.H., har socialförvaltningen haft att göra en bedömning av vilka åtgärder som behövde vidtas. JO brukar inte uttala sig om myndigheters bedömningar i enskilda ärenden. Vad som har kommit fram angående handläggningen av ärendet rörande M.H. föranleder mig inte att frångå denna princip. Jag övergår nu till att behandla frågan om någon från socialförvaltningen borde ha varit närvarande då polisen förhörde M.H. Av 6 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) följer att polisen genast skall underrätta socialnämnden, när någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för brott. Enligt 7 § LUL skall, vid förhör med den som inte har fyllt och som är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa, företrädare för närvara om det är möjligt och det kan ske utan men för utredningen. I förarbetena till 7 § LUL anfördes att det av flera olika skäl är viktigt att socialnämnden blir underrättad i ett tidigt skede när en ung person är misstänkt för brott. Möjligheterna ökar därigenom för företrädare för att medverka under brottsutredningarna. Det blir exempelvis rent praktiskt lättare att ordna så att någon från kan närvara vid förhör med den unge. Det finns med en sådan ordning också förutsättningar för att snabbt genomföra den utredning om den unges levnadsomständigheter som måste göras. En tidig underrättelse ger också socialnämnden möjlighet att agera på ett tidigt stadium för att få i gång olika stödåtgärder (prop. 1994/95:12 s. 66). När det gäller närvaro vid polisförhör med den unge anfördes i propositionen (s. 67) att detta innebär ett stöd för den unge som får information om brottet och omständigheterna omkring detta. Vidare framhölls att , genom att närvara vid förhöret, på ett tidigt stadium kan etablera kontakt med den unge, liksom med hans föräldrar, som normalt också skall kallas till förhöret. Frågan om företrädare för bör närvara vid polisförhöret med den unge diskuterades av Utredningen om handläggning av ungdomsmål, som ansåg att det finns uppenbara fördelar med att företrädare från är närvarande vid polisförhören. I utredningens betänkande (SOU 1999:108 s.130) anfördes följande. Inte minst kan detta innebära en snabbare handläggning och en tidig reaktion på brottet. Det är givetvis så att möjligheterna för att vara närvarande skiftar på grund av olika lokala förhållanden. Att göra medverkan obligatorisk eller på annat sätt genom författning utöka dess skyldighet anser utredningen inte vara en framkomlig väg. Det måste dock enligt utredningens mening vara en målsättning att närvarar så ofta som möjligt. Ett annat sätt att öka närvaron skulle kunna vara att ger tydliga anvisningar för hur skall beredas tillfälle att vara närvarande vid förhören. Med tanke på de skiftande lokala förutsättningarna anser dock utredningen att de berörda myndigheterna bör träffa lokala överenskommelser i syfte att underlätta närvaro Enligt utredningens mening kan det på detta sätt bli möjligt att öka omfattningen av medverkan. har i sin anmälan till JO anfört att M.H. var misstänkt för ett grovt och allvarligt brott. Även socialnämnden synes anse att brottet var allvarligt. Av utredningen framgår visserligen inte vilka misstankar som riktades mot M.H. men mot bakgrund av vad som har kommit fram utgår jag från att det var fråga om ett sådant brott för vilket fängelse kunde följa. Som framgår av det ovan anförda skulle en företrädare för därför närvara vid polisens förhör med M.H. om det var möjligt och det kunde ske utan men för utredningen. Något hinder för att närvara på grund av polisens utredning har uppenbarligen inte förelegat. Orsaken till att någon företrädare för socialförvaltningen ändå inte var närvarande vid förhöret var enligt remissvaret att det inte var möjligt. Av remissvaret framgår inte varför det inte var möjligt för någon från socialförvaltningen att vara med vid förhöret med M.H. Jag kan av utredningen inte dra någon annan slutsats än att det prioriteringsbeslut som återgetts i remissvaret åtminstone bidrog till att någon företrädare från förvaltningen inte kom till förhöret. Enligt beslutet hade nämligen nedprioriteringar skett av vissa ärendegrupper. Detta innebar bl.a. ingen medverkan vid förhör med ungdomar hos polisen. En tjänsteman vid en socialförvaltning gör prioriteringar i sitt arbete. Det är närmast ofrånkomligt att tjänstemannen vid utövandet av sina arbetsuppgifter t.ex. måste välja vilket ärende som skall handläggas först. Detsamma gäller myndigheten som helhet. Det torde finnas ett utrymme för en socialnämnd att besluta om vissa riktlinjer om generella prioriteringar för nämndens verksamhet. En grundläggande förutsättning är dock att sådana riktlinjer inte står i strid med den skyldighet att utföra vissa uppgifter som är obligatoriska för en socialnämnd. Det måste också betonas att sådana anvisningar inte kan vara alltför kategoriskt utformade. Det bör dessutom finnas möjlighet att göra en individuell bedömning i det enskilda fallet och att därmed göra avsteg från de i förväg beslutade prioriteringarna (jfr JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 211). Det nu aktuella beslutet om att det inte skulle ske någon medverkan från förvaltningens sida vid polisens förhör med ungdomar som misstänks för brott har fattats av en områdeschef. En chef i arbetsledande ställning kan och skall givetvis ge anvisningar till sin personal om sådana rutinmässiga prioriteringar som har nämnts ovan och ge personalen råd när det gäller t.ex. vilka arbetsuppgifter som bör utföras före andra. I den mån det kan bli aktuellt att fatta ett beslut om riktlinjer för prioritering på ett mera övergripande plan, t.ex. om inriktningen av verksamheten, är detta en fråga som det ankommer på nämnden att ta ställning till. Jag kan inte se att det finns utrymme för en tjänsteman vid nämndens förvaltning att besluta om sådana riktlinjer (se 6kap. 33 och 34 §§ kommunallagen [1991:900]). Sammanfattningsvis finner jag skäl att ifrågasätta om det var korrekt att en tjänsteman vid nämndens förvaltning fattade ett allmänt beslut om att företrädare för inte skulle vara med vid polisförhör med ungdomar som var misstänkta för brott. Däremot är det på grundval av den föreliggande utredningen inte möjligt för mig att avgöra om någon företrädare för rent faktiskt hade kunnat vara eller borde ha varit med när polisen hörde M.H. I likhet med vad Utredningen om handläggning av ungdomsmål har uttalat anser jag att det bör vara en målsättning för att medverka så ofta det är möjligt vid polisförhör med personer . Jag har därför med tillfredsställelse noterat att åtgärder har vidtagits för att utveckla samarbetet mellan inom områdesgruppen Sätra-Norr och polisen. Fråga om det förelegat förutsättningar för en socialnämnd att återta ett s.k. gynnande beslut om ekonomiskt bistånd. Även fråga om utformningen av ett sådant beslut (Dnr 635-2003) L.S. klagade till JO på hur kommun hade handlagt ett ärende angående ekonomiskt bistånd. Med anledning av hans klagomål inlånades från vård- och bildningsförvaltningen, socialtjänst socialbidrag, i kommun bl.a. journalanteckningar i ett ärende rörande L.S. angående ekonomiskt bistånd. Enligt en journalanteckning hade en handläggare vid förutvarande kommundelsförvaltning beslutat att med stöd av 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) bevilja L.S. ekonomiskt bistånd med ett visst belopp för juni månad 2002. Av en annan anteckning framgick däremot att L.S:s ansökan om ekonomiskt bistånd för juni månad hade avslagits. Med anledning av vad som framgick av de ifrågavarande journalanteckningarna fann JO skäl att inom ramen för ett särskilt ärende inhämta utredning och yttrande från kommun angående de formella förutsättningarna för att med ändring av det gynnande beslutet fatta ett avslagsbeslut såvitt avsåg L.S:s ansökan om ekonomiskt bistånd för . (individutskottet) överlämnade som sitt remissvar ett av nämndordföranden och nämndsekreteraren upprättat utlåtande. I utlåtandet anfördes följande (bilagorna här utelämnade). L.S. är en ensamstående, frånskild kvinna utan barn. Hon kom till från sitt hemland , och har uppburit ekonomiskt bistånd från i kommun, f.d. kommundelsförvaltning (kdf). L.S. läste svenska , och har därefter haft kontakt med arbetsförmedlingen, deltagit i olika utbildningar samt sökt arbete och praktikplatser utan att bli varaktigt självförsörjande. Efter avslutad webbdesignkurs var hon arbetssökande på heltid fram till , då hon fick timanställning som elevassistent/fritidspedagog inom förskola/skola i kommun, dock inte i tillräcklig omfattning för att bli självförsörjande. Med hänsyn till L.S:s långvariga behov av ekonomiskt bistånd pga arbetslöshet, gjordes bedömningen att hon behövde utökat stöd från för att komma ut på arbetsmarknaden. Handläggningen av L.S:s ärende överfördes därför från vuxensektionen till mottagningssektionen vid i f.d. kdf, då man inom denna sektion i huvudsak arbetade med ärenden gällande just ekonomiskt bistånd och arbete/sysselsättning. skrevs remiss till arbetsmarknadsenheten i (), för att L.S. skulle få hjälp att komma ut i egen försörjning. Hon informerades muntligt om, att hennes rätt till socialbidrag skulle komma att ifrågasättas om hon utan godtagbart skäl uteblev från möten med handläggare vid , eller om hon senare avbröt planerade insatser. är ett av flera lokala arbetsmarknadskontor i kommun, som utgör ett kommunalt komplement till arbetsförmedlingen. Man har i uppdrag att arbeta med personer som är beroende av ekonomiskt bistånd, och målsättningen är att genom individuellt prövade insatser, skapa möjlighet till försörjning och därigenom minska behovet av socialbidrag. kartlägger individens behov av stöd för att få tillträde till arbetsmarknaden, och har genom sin speciella kompetens större möjligheter att finna rätt insatser än handläggare. Man samarbetar med arbetsförmedlingen, och kan erbjuda den enskilde olika arbetsmarknadsinsatser, exempelvis praktikplats och anställning i olika former. Man har också möjlighet att erbjuda olika arbetsförberedande insatser för personer som behöver detta. (kdn) ingick avtal med avseende arbetsmarknads- och sysselsättningsinsatser för personer med långvarigt behov av ekonomiskt bistånd pga arbetslöshet. i kdf hade därför i uppdrag att remittera personer i angivna målgrupper till , för att minska deras behov av socialbidrag. (Avtalet upphörde , pga kommunens nya organisation, och fr.o.m. 2003-01-01 finns inom samma produktionsförvaltning som ansvarar för all handläggning av ekonomiskt bistånd.) AME:s verksamhet är således att anse som sådan arbetssökarverksamhet, som arrangeras av i samarbete med arbetsförmedlingen, och som den enskilde kan hänvisas att delta i för att ha rätt till ekonomiskt bistånd (prop. 1996/1997:124 s. 7475). Med hänsyn till L.S:s mer än tioåriga behov av socialbidrag pga att hon inte hittat varaktig försörjning, måste hon anses tillhöra den målgrupp, som skall arbeta med. I enlighet med lagstiftarens anvisningar, måste hon också anses ha skyldighet att delta i AME:s verksamhet för att ha rätt till ekonomiskt bistånd. Vid möte med handläggare informerades L.S. om AME:s verksamhet och sin skyldighet att medverka i den utredning och planering som skulle göra. Remiss skickades till , och hon kallades till möte med handläggare där . L.S. gick inte till detta möte utan ringde i stället till handläggaren vid , och framförde att hon inte var intresserad av kontakt eftersom hon inte omgående kunde erbjudas ett riktigt arbete. , , ansökte L.S. om socialbidrag för juni via fax. Eftersom ansökan inkom sent , behandlades den omgående av ansvarig ekonomihandläggare, för att pengarna skulle nå L.S. . Utifrån den information som gavs till L.S. angående rätten till bistånd vid remiss till , utgick handläggaren från att L.S. skulle besöka . I datasystem gjordes en ekonomisk beräkning som låg till grund för beslut om bistånd ( ). Beslutet registrerades liksom en utbetalning till L.S:s konto. När handläggaren vid meddelade att L.S. inte kom till mötet stoppades utbetalningen av det aktuella beloppet, eftersom L.S. inte uppfyllde de krav som tydligt uttalats för att hon skulle ha rätt till bistånd. Genom att utebli från mötet, gick hon också miste om möjlighet till en tre månaders anställning som ekonomiassistent. L.S. saknar telefon, och kan inte nås via fax, varför ett brev skickades till henne med information om att betalningen stoppats och varför, samt att pengarna skulle skickas senare, om hon besökte då ny tid bokats. Se bilaga 1. L.S. fick senare ytterligare information om motiveringen till ställningstagandet, men godtog inte detta, hon krävde att få pengar omgående. Eftersom hon, utifrån då rådande omständigheter, inte ansågs ha rätt till ekonomiskt bistånd, beslutades att avslå ansökan om ekonomiskt bistånd för juni, och beslutet skickades till L.S. . Hon överklagade beslutet, som prövades i länsrätten, där också muntlig förhandling hölls på L.S:s begäran. Länsrätten biföll inte besvären, se bilaga 2. Kammarrätten i beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Enligt förvaltningslagens bestämmelser får ett gynnande beslut ändras endast i vissa undantagsfall, bl.a. om förbehåll finns i själva beslutet (och förvaltningslagen s. 336337). anser att detta undantag är tillämpligt i det aktuella fallet, med hänsyn till att det fanns ett klart uttalat förbehåll för rätten till socialbidrag, dvs. krav på att medverka i AME:s utredning, vilket L.S. tydligt informerats om . Enligt nämndens mening var det inte rimligt att låta det ursprungliga beslutet från 2002-05-28 kvarstå, när det stod klart att L.S. inte uppfyllde de förbehåll som uttalats som villkor för ett gynnande beslut, och hon dessutom med anledning av detta gick miste om möjlighet till egen försörjning . I ett beslut anförde JO följande. Av utredningen framgår i huvudsak följande. L.S. erhöll genom ett beslut ekonomiskt bistånd med ett visst belopp för juni månad . I en journalanteckning av antecknades följande. Brevansökan inkommer på fax från L.S. Ansökan: ekonomiskt bistånd för juni. Aktuellt: ingen förändring. Beslut: att jämlikt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen bevilja ekonomiskt bistånd för juni med ( ) kr då sökanden ej själv kan tillgodose sitt behov. Summan insättes på L.S:s postgirokonto. Av en annan journalanteckning daterad framgår att förvaltningen , då det hade framkommit att L.S. inte hade kommit på ett besök på den dagen, stoppade utbetalningen av det beviljade biståndet för juni månad. Förvaltningen beslutade härefter att avslå L.S:s ansökan om bistånd för juni månad 2002. I det till L.S. ställda beslutet angavs följande. Din ansökan om bistånd till kompletterande försörjningsstöd för juni månad 2002 med ( ) kr enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen har avslagits med motivering att: Du trots långvarigt behov av ekonomiskt bistånd på grund av deltidsarbetslöshet, inte hörsammat kallelse till arbetsmarknadsåtgärd. De åtgärder vi anvisat dig till, skall vara ett led i processen, som skall leda till att du kommer ut i egen försörjning. Då större delen av normbeloppet för täcks av dina egna inkomster från A-kassa och lön, kan du inte anses bli nödlidande. Beslutet innebar att L.S. inte längre ansågs berättigad till bistånd för juni månad. Mot bakgrund härav får beslutet anses ha utgjort en ändring av det tidigare beslutet. Såvitt jag har uppfattat det är detta även nämndens ståndpunkt. Ett s.k. gynnande förvaltningsbeslut kan inte utan vidare ändras. Beslutet sägs ha negativ rättskraft. Enligt de principer som har utbildat sig i förvaltningsrättslig praxis vinner ett gynnande beslut normalt negativ rättskraft senast när beslutet har expedierats eller på annat sätt tillkännagetts för adressaterna. Skyldighet att expediera ett beslut föreligger endast i fall då det förekommer en speciell författningsregel enligt vilken myndigheten är skyldig att på angivet sätt meddela eller tillhandahålla beslutet. Bestämmelser av detta slag är emellertid relativt sällsynta och saknas t.ex. vad gäller beslut meddelade av socialnämnd. Den allmänna bestämmelsen i 21 § förvaltningslagen (1986:223), FL, om att en part skall underrättas om innehållet i ett beslut utgör inte en föreskrift om att beslutet skall expedieras. Ett beslut angående bistånd, som således inte erfordrar expediering, får därför anses vinna negativ rättskraft genom protokollsjustering eller då det på annat sätt erhåller sin slutliga form. Tidpunkten för när möjligheterna att ändra ett beslut om bistånd upphör torde anknyta till tidpunkten för när beslutet har blivit offentligt (se JO:s ämbetsberättelse 1997/98 s. 348). Överfört på förhållandena i det nu förevarande biståndsärendet får beslutet att bevilja L.S. visst ekonomiskt bistånd för juni månad 2002 anses ha blivit offentligt i och med att det fördes in i journalanteckningarna. Härefter har nämnden endast under vissa särskilda förutsättningar (se nedan) kunnat ändra beslutet. Enligt 27 § FL skall en myndighet om den finner att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning ändra beslutet om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Beslutet att avslå L.S:s ansökan om bistånd för juni månad har, med hänsyn till att hon i beslutet redan hade beviljats bistånd för ifrågavarande period, varit till nackdel för L.S.