frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — Emellertid sammanföll familjehemmens planering kring vinterlov och påsklov samt kontaktpersonens möjligheter att ta uppdrag så olyckligt att det ej var möjligt att hitta tider då samtliga in- blandade ansåg sig kunna delta. 02-04-16 träffade N.S. 02-05-02 ägde umgänge rum med tre av barnen, enligt sociala delegationens be- slut. 02-06-13 besökte N.S. äldste sonen i familjehemmet tillsammans med handläggaren. 02-06-27 besökte N.S. och alla fyra barnen tillsammans med kontaktpersonen. 02-07-19 träffade N.S. den äldste sonen och 02-08-06 träffade han en av döttrarna. Ombudet anger i sin skrivelse till JO att N.S. delgivits sociala delega- tionens beslut men att han som ombud ej fått del av beslutet. Nämnden beklagar att gällande rutiner angående delgivning ej följts i detta fall. nyttjar sig av beslutsmallar som juridiska avdelning tillhandahåller. I för besluts- formulering gällande begränsning av umgänge framkommer inte att av- slag ska lämnas på framställt umgänge innan nytt beslut fattas om be- gränsning av umgänget. Det kan också nämnas att det varit svårt att genomföra upp- ställd besöksplan i detta ärende beroende på att det är många inblandade intressenter i ärendet. Familjehemmen har inte varit helt klara över sina uppdrag och det har ibland krävts stora insatser i form av motivations- samtal och förberedelser för att få till stånd ett umgänge enligt besöks- planen. Sociala delegationen uttalade vid sitt sammanträde 02-04-23 att det är angeläget att utöka N.S:s umgänge med barnen vilket krä- ver att relationerna till familjehemmen förbättras så att konflikterna mel- lan N.S. och familjehemmen inte går ut över barnen. Handläggningen av detta ärende har, förutom på grund av de svårighe- ter som beskrivits ovan försvårats även av vakanser och sjukfrånvaro bland socialsekreterare som delvis inneburit att enheten inte kunnat erbjuda kontinuerlig kontakt med samma handläggare till N.S. Sammantaget kan nämnas att orsakerna till den tidsförskjutning som C.E. klagar på, från framställan 02-0l-28 till stadsdelsnämndens beslut 02-04-23, berott på sådana omständigheter som ovan beskrivits men att det funnits många planeringskontakter mellan stadsdelsförvaltning samt N.S. I en skrivelse, som inkom till JO efter det att stadsdelsnämnden hade lämnat sitt remissvar, framförde C.E. att han inte hade fått något svar på framställningen . Mot bakgrund av vad han anförde inhämta- des ett förnyat yttrande från stadsdelsnämnden. I ett remissvar anförde nämn- den i huvudsak följande. stadsdelsnämnds uppfattning är att stadsdelsnämnden har i det ytt- rande som var daterat besvarat frågeställningarna till JO. Med detta menas att beslut om umgänge fattades av stadsdels- nämnd om umgänge med barnen som sträckte sig (bilaga på beslutet medföljde yttrandet). 2 004 /0 5:JO1 I ovanstående yttrande redogjordes även för det umgänge N.S. hade enligt nedan: 02-04-16 träffade N.S. 02-05-02 ägde umgänge rum med tre av barnen, enligt sociala delegationens beslut. 02-06-13 besökte N.S. äldste sonen i familjehemmet tillsammans med handläggaren. 02-06-27 besökte N.S. och alla fyra barnen tillsammans med kontakt- personen. 02-07-19 träffade N.S. den äldste sonen och 02-08-06 träffade han en av döttrarna. Förklaringen till varför det varit svårt att följa uppställd besöksplan moti- verade stadsdelsnämnden i ovanstående yttrande enligt nedan: Det kan också nämnas att det varit svårt att genomföra uppställd besöksplan i detta ärende beroende på att det är många inblandade intres- senter i ärendet. Familjehemmen har inte varit helt klara över sina uppdrag och det har ibland krävts stora insatser i form av motivationssamtal och förberedelser för att få till stånd ett umgänge enligt besöksplanen. Därefter beskrev stadsdelsnämnden dagens situation och det utökade umgänge som fastställts för perioden oktoberdecember 2002, daterat och godkänt av N.S. Dagens situation i ärendet Upparbetad kontakt finns med familjehemmen med utredning och plane- ring gällande barnens individuella situation i de tre olika familjehemmen. Dialog förs med fadern . och kontaktpersonen gällande umgänget in- för uppställande av umgängesplan . Gällande umgängesplan verkställs enligt de tider som uppgetts i um- gängesplanen. fick del av nämndens båda remissvar och yttrade sig över vad nämnden hade anfört i dessa. Han framförde därvid bl.a. att nämnden inte hade besvarat en framställning angående utökat umgänge. JO lånade från förvaltningen in vissa handlingar rörande barnen. till JO in ett antal handlingar som rörde hans um- gänge med barnen. Av handlingarna framgick att det även vid fanns ett ärende som rörde nämndens handläggning av N.S:s umgänge med barnen. I ett beslut anförde JO följande. har enligt 14 § första stycket LVU ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt möjligt tillgo- doses. Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården enligt LVU får socialnämnden enligt 14 § andra stycket LVU bl.a. besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavare och med föräldrar, som har umgänges- rätt reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal, skall ut- övas. skall minst en gång överväga om ett sådant beslut fortfarande behövs (14 § tredje stycket LVU). 2 004 /0 5:JO1 Ett beslut att reglera umgänget kan överklagas till länsrätten (41 § första stycket 3 LVU). I en skrivelse till nämnden anförde C.E. inte var nöjd med det umgänge som han hade med barnen. Han uppgav att N.S. önskade umgänge med barnen enligt följande. 1.Umgänge med samtliga barn . Umgänget utövas till 18.00 och med kontaktperson vid de två första tillfällena. Därefter är kontaktpersonen med i början av um- gänget och i slutet av umgänget . 2.Efter att umgänget ägt rum enligt punkt 1 övergår umgänget med samtliga barn till vartannat veckoslut till . Hämtning och lämning av barnen sker genom kontaktperson. beslutade att med stöd av 14 § LVU reglera N.S:s umgänge med barnen. Enligt beslutet beviljades N.S. umgänge kl. 10.0015.00, kl. 10.0015.00 och kl. 10.0015.00. Enligt beslu- tet skulle en kontaktperson vara närvarande vid umgängestillfällena. överklagade beslutet till Länsrätten i som höll munt- lig förhandling . bestred ändring av beslutet eftersom det beslutade umgänget enligt nämndens mening var det mest lämpliga i avvaktan på att barnens relation med fadern kunde stärkas och bli tryggare. I första hand yrkade dock nämnden att länsrätten skulle avvisa överklagandet eftersom ändamålet med talan hade förfallit. Länsrätten fann i sin dom, som meddelades , att yrkandet om utvidgat umgänge kunde tas upp till prövning såvitt avsåg den period som nämndens beslut omfattade. I sakfrågan fann länsrätten att det varit nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården att begränsa umgänget under ifrågavarande period på sätt som skett. Länsrätten ogillade därför N.S:s överklagande. har i sin anmälan till JO gjort gällande att nämnden genom sitt beslut har begått ett fel vid handläggningen av umgängesfrågan eftersom länsrätten inte kunnat pröva mer än nämnden beslutat. Han anför- de därvid bl.a. följande. Nämnden beslutade oaktat yrkandet endast om tre umgängestillfällen. Enligt denna sidas mening skulle nämnden ha prövat yrkandet i sin helhet och om så ansetts skäl föreligga avslagit N.S:s begäran utöver de tre till- fällen som nämnden beslutat om. På sidan tre i domen (avsnittet har återgetts ovan; JO:s anmärkning) framgår att länsrätten inte kunde pröva mer än vad som nämnden beslutat. har därav inte kunnat få prövning av sitt yrkande. Länsrätten fann att N.S:s yrkande om utökat umgänge kunde tas upp till prövning såvitt avsåg den period som stadsdelsnämndens beslut omfattade. Uttalandet i domen i denna del bör läsas mot bakgrund av att när länsrätten prövade N.S:s överklagande hade det sista umgängestillfället enligt nämndens beslut om umgänge redan ägt rum. Man skulle därför, vilket nämnden också 2 004 /0 5:JO1 gjorde, ha kunnat hävda att länsrätten inte kunde pröva saken eftersom den hade förfallit. I praxis har dock i liknande situationer förvaltningsdomstolarna uttalat att sakprövning av det överklagade beslutet bör ske när klaganden får anses ha ett befogat intresse av att kunna få prövat om det funnits laga eller tillräckliga skäl för den beslutade åtgärden. Det finns inte skäl för mig att närmare gå in på den frågan här utan jag nöjer mig med att hänvisa till Wen- nergren, Förvaltningsprocesslagen, 4 uppl., s. 282 f., och Lavin, Förvalt- ningsdomens art och funktion, Förvaltningsrättslig tidskrift 1995 s. 72 f. Mot bakgrund av det anförda anser jag mig kunna konstatera att det aktuella utta- landet i domen inte kan tas till intäkt för att länsrätten ansåg att nämnden hade gjort något fel vid handläggningen av framställningen om umgänge. gav in sin skrivelse angående N.S:s umgänge till nämnden före- låg det inte något beslut enligt 14 § LVU om en reglering av umgänget. Med anledning av C.E:s skrivelse har det ankommit på de ansvariga handläggarna vid förvaltningen att ta ställning till om N.S. skulle få det umgänge som han önskade. De har utifrån en bedömning av vad som var bäst för barnen kunnat föra en diskussion med N.S. för att kunna få till stånd en överenskommelse med honom angående bl.a. omfattningen av umgänget. Om han inte hade velat delta i sådana samtal utan vidhållit sitt krav på umgänge har handläg- garna haft att hos nämnden aktualisera frågan om en reglering av umgänget enligt 14 § LVU för det fall att de ansett att N.S:s önskemål inte borde tillgo- doses. Nämnden har därvid inte haft att uttala sig angående de olika önskemål som N.S. hade rörande umgänget, utan den har haft att självständigt avgöra om nämnden med stöd av 14 § LVU skulle fatta ett beslut om att umgänget skulle regleras på ett eller annat sätt. Detta har nämnden också gjort i föreva- rande fall. Jag har därför i princip inte någon invändning mot hur beslutet utformades. Däremot finns det en oklarhet om för vilken tid nämndens beslut skulle gälla. När en nämnd fattar ett beslut om att reglera umgänget har nämnden att överväga om beslutet skall gälla tills vidare eller avse en begränsad tidsperi- od. Det beslut som nämnden fattade avsåg rätt för N.S. att träffa barnen . Vad som skulle gälla för umgänget efter det sista tillfället framgår inte av beslutet. Såsom beslutet har utformats kan man fråga sig det var tänkt att gälla. Det ligger emellertid nära till hands att anta att det var avsett att gälla fram till det sista umgängestillfäl- let . Detta synes även vara den tolkning som länsrätten gjorde. Att det inte av beslutet tydligt framgår det skulle gälla utgör en brist i utformningen av beslutet. Den omständigheten att social- nämnden enligt 14 § tredje stycket LVU minst en gång skall överväga om ett beslut om en reglering av umgänget fortfarande behövs änd- rar inte den bedömningen. Efter det sista umgängestillfället enligt nämndens beslut fattades inte något beslut om en fortsatt reglering av umgänget 2 004 /0 5:JO1 Däremot synes N.S:s umgänge med barnen som tidigare i praktiken ha begränsats till en gång . I en skrivelse, daterad , till nämnden förklarade . var missnöjd med att han hade umgänge endast en gång . ansåg inte heller att det behövdes någon tredje person närvarande vid umgängestillfällena. hemställde därför att N.S. skulle få ha umgänge med barnen , lördag eller söndag mellan och 18.00. Han anförde vidare bl.a.: Om Ni inte delar denna uppfattning så utred och åter- kom i ett beslut. Sänd detta beslut till mig. I ett brev från förvaltningen till C.E. förklarade handläg- garna vid stadsdelsförvaltningen att de inte ansåg att det är möj- ligt att utöka umgänget utan föreslår att detta genomförs i samma omfattning som dvs. en gång med omprövning . beslutade , med stöd av 14 § LVU, att N.S. skulle ha rätt till umgänge med barnen , , och . var uppenbarligen inte nöjd med omfattningen av det umgänge som han hade med barnen, och nämndens handläggare ansåg inte att umgänget borde utökas. Det dröjde innan nämnden fattade ett beslut om reglering av umgänget. Den tiden framstår som alltför . Med tanke på den kännedom som nämnden hade beträffande N.S:s och barnens förhål- landen och då umgänget hade varit begränsat borde ett beslut angående umgänget ha kunnat fattas avsevärt snabbare. Det skall i sammanhanget påpekas att det fram till nämndens beslut inte synes ha funnits något formellt beslut enligt 14 § LVU rörande regleringen av umgänget. Nämnden har därför under den tiden inte haft någon rättslig grund för att neka N.S. att träffa barnen i den omfatt- ning han själv ville. Eventuellt borde nämnden ha fattat ett tillfälligt beslut om umgänget i avvaktan på att nämndens utredning i frågan skulle bli klar och nämnden med utgångspunkt från den hade kunnat fatta ett slutligt beslut i ärendet. När det gäller det beslut som nämnden meddelade finner jag skäl att, liksom när det gäller beslutet , påpeka att det av beslutet inte framgår som det var avsett att gälla. Nämndens beslut sändes till N.S. Såvitt framgår av ut- redningen sändes inte någon kopia av beslutet till C.E. Eftersom han var om- bud för N.S. borde nämnden ha underrättat även honom om beslutet. Nämn- den har medgett att ett fel har begåtts i denna del, och jag finner inte skäl att ytterligare uppehålla mig vid saken. begärde för N.S:s räkning i en skrivelse till nämnden att N.S. skulle erhålla umgänge med barnen varje veckoslut, lördag eller söndag, och 19.00. Framställningen föranledde inte något formellt beslut från nämndens sida. 2 004 /0 5:JO1 Nämnden hade fattat ett beslut angående N.S:s umgänge . Avsikten med det beslutet synes ha varit att reglera umgänget . Enligt nämndens mening, som den kommer till uttryck i det kompletterande remissyttrandet, ansåg nämnden att den inte hade anledning att vidta någon särskild åtgärd med anledning av framställningen . Skrivelsen innehöll en begäran om ett umgänge som var mer omfattande än det som nämnden hade beviljat N.S. i sitt beslut . Nämnden skulle därför ha tagit ställning till den nya framställ- ningen genom ett formellt beslut som N.S. har haft rätt att överklaga till för- valtningsdomstol. Med tanke på att det hade rått en be- gränsning av N.S:s umgänge med barnen och då nämnden så sent som hade fattat ett beslut om reglering av umgänget borde ett beslut i saken ha kunnat fattas förhållandevis snabbt. Genom att underlåta att fatta något beslut med anledning av N.S:s fram- ställning har nämnden allvarligt åsidosatt sina åligganden. Genom bristen i nämndens handläggning har N.S. inte getts möjlighet att få en domstolspröv- ning av sin framställning om utökat umgänge. När det gäller beslutet kan noteras att beslutet gällde i vart fall fram till det sista umgängestillfället, dvs. Efter- som beslutet byggde på att umgänge skulle äga rum en gång kan det antas att det enligt förvaltningens uppfattning skulle avse tiden fram augusti/. Ett beslut om en reglering av umgäng- et skall övervägas av nämnden minst en gång . Huruvida så skedde i det förevarande fallet framgår inte av utredningen i ärendet. Omstän- digheterna är inte sådana att jag har funnit skäl att bringa klarhet i den frågan. Jag vill dock fästa nämndens uppmärksamhet på bestämmelsen om skyl- digheten att löpande, och minst en gång , överväga om ett beslut enligt 14 § LVU skall bestå. har i sitt yttrande över nämndens remissvar anfört att nämnden inte be- svarat en framställning angående utökat umgänge som han gav in till nämn- den . Enligt den framställningen begärde N.S. bl.a. umgänge med barnen . De handlingar som jag har inhämtat från stadsdelsförvaltningen ger inte vid handen att det fattades något beslut rörande umgänget med anledning av C.E:s framställning . De frågor som klagomålen i den- na del aktualiserar är i princip desamma som de som jag har behandlat ovan. Jag har därför inte funnit skäl att närmare utreda hur nämnden handlade fram- ställningen utan nöjer mig med att hänvisa till de tidigare gjorda uttalandena. Nämnden måste behandla frågor angående en reglering av umgänge med stöd av 14 § LVU skyndsamt. Det får således inte dröja innan 2 004 /0 5:JO1 nämnden tar ställning till en fråga om att eventuellt reglera en förälders um- gänge med ett barn som vårdas enligt LVU. När nämnden har fattat ett beslut om reglering av umgänget är nämnden skyldig att fatta ett nytt beslut för det fall att vårdnadshavaren begär ett umgänge som är mer omfattande än det som nämnden har beslutat om. Ett beslut om en reglering av umgänget med stöd av 14 § LVU skall vara tydligt. Av beslutet skall framgå bl.a. om beslutet gäller tills vidare eller är tidsbegränsat. De remissvar som nämnden har lämnat ger vid handen att det finns brister i nämndens rutiner om hur framställningar angående umgänge med barn som vårdas enligt LVU skall handläggas. Detta är självfallet inte tillfredsställande. Jag sänder därför en kopia av detta beslut till i . Enligt yttrandet har nämnden använt sig av en s.k. mall som utarbetats centralt i för hur beslut enligt 14 § LVU skall utformas. Mot bakgrund av de uttalanden jag har gjort ovan när det gäller utformningen av nämndens beslut sänder jag därför en kopia av mitt beslut för kännedom även till socialtjänstförvaltningen i . En advokat hade utsetts till offentligt biträde för ett barn i ett mål angående vård enligt LVU; fråga om biträdets rätt att vara närvarande vid ett möte mellan socialförvaltningen, barnet och barnets far (Dnr 185-2002) utsågs till offentligt biträde för R.K., som var . I en dom förordnade länsrätten att R.K. skulle beredas vård enligt 2 § LVU på grund av missförhållanden i pojkens hem. I en anmälan till JO klagade . på socialförvaltningen i och då i första hand områdeschefen . uppgav att R.K. hade kontaktat honom varvid de kom överens om att A.E. skulle vara med på ett möte med företrädare för soci- alförvaltningen, R.K. och dennes far. Han anförde vidare bl.a. följande. När undertecknad anmälde sig i socialförvaltningens reception inför sammanträffandet mottogs beskedet att undertecknad inte skulle vara med. Med anledning härav framställdes begäran om ett kort sammanträf- fande med R.K, vilken uppgavs finnas i socialförvaltningens lokaler, in- nan socialförvaltningens sammanträde skulle påbörjas. Begäran avslogs av områdeschefen . Efter remiss yttrade sig i , genom sitt arbetsut- skott, över anmälan. I yttrandet anfördes följande. förordnades av länsrätten som R.K:s offentliga biträde. Ef- tersom pojken är var advokaten enligt 36 § LVU också ställ- företrädare för honom. Vid kontakt med socialsekreterare i väntrum uppgav advokat . 2 004 /0 5:JO1 att hans förordnande hade upphört, men att han ändå ville ställa upp för pojken. Mötet 2002 01 07 mellan R.K. Det speciella sammanträffande som advokat . refererar till var inte något sammanträde som del i handläggning av ett ärende utan ett samtal med R.K. och hans far som ett av återkommande behandlingssamtal. Syftet med samtalet var att möjliggöra kontakt mellan R.K. och fa- dern. Vid planeringen av mötet hade överenskommits med pojken och fadern vilka som skulle delta. R.K:s socialsekreterare och hans kontakt- person på HVB-hemmet skulle vara med som stöd för honom. Områ- deschef skulle närvara som samtalsledare och för att beak- ta faderns behov av stöd. kom till omtalades detta för R.K. Det klargjordes att de deltagande i själva mötet skulle begränsas till vad som hade överenskommits i förväg. tillfrågades om han ville träffa ad- vokat A.E. före mötet, men han tyckte att det inte behövdes. Sammanträffandet med R.K. och fadern 2002-0l-07 var en del i det fort- gående behandlingsarbetet med både R.K. Det rörde sig inte om något ärende som skulle avgöras och var därmed inte att anse som myndighetsutövning. Socialsekreteraren och områdeschefen uppfattade att R.K. verkligen menade att han inte hade behov av att träffa advokat . före det plane- rade mötet. Han föreföll vara trygg och nöjd med att mötet skulle genom- föras utan andra närvarande än vad som hade överenskommits i förväg. sade när advokat . ringde honom dagen efter mötet är inte känt. Advokat uppgifter om detta kan därför inte bemötas. anför att områdeschef avslog hans begä- ran om sammanträffande med R.K. och att han inte fick något skriftligt beslut om detta. Det var R.K. som avstod från möjligheten att få träffa advokaten före mötet . Att inte låta advokaten närvara vid själva mötet mel- lan R.K. och fadern var ett ställningstagande som åtgärd i det faktiska handlandet, men inte något beslut enligt viss paragraf. Advokatens fram- var en fråga som inte kunde avgöras på ett mer formellt sätt än som skedde. Anmälan har föranlett ingående diskussioner om barns och vårdnads- havares rättigheter samt offentligt biträdes befogenheter. Det kan konsta- teras att många samtal mellan barn och deras vårdnadshavare som be- handling skulle vara svåra att genomföra i närvaro av advokat. Beträffan- de advokat kontakt med R.K. vidhålles att pojken inte nekades att få träffa advokaten före mötet med fadern. Däremot ställdes han inför faktum att mötet skulle genomföras utan advokatens närvaro. Här upp- kommer den hypotetiska frågan om R.K. skulle haft rätt till sitt biträde i sådan behandlingssituation om han hade krävt det. Självklart har både barn och vårdnadshavare rätt till biträde i samband med varje åtgärd som gäller myndighetsutövning. Däremot är frågan om enskilds rätt till biträde i pågående behandlingsarbete oklar. Det är också frågan om ett offentligt biträde, som också är ställföreträdare för ett barn som inte har fyllt , har befogenhet att delta i behandlingsarbete utan direkt samband med myndighetsutövning. Klargörande från JO i dessa frågor skulle vara av stort värde. yttrade sig över remissvaret. 2 004 /0 5:JO1 I ett beslut anförde JO följande. I mål eller ärenden angående bl.a. beredande av vård enligt 2 LVU skall of- fentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser samt för dennes vård- nadshavare, om det inte måste antas att behov av biträde saknas (39 § första stycket LVU). Behövs offentligt biträde både för den unge och för dennes vårdnadshavare, förordnas gemensamt biträde, om det inte finns motstridiga intressen mellan dem (39 § andra stycket LVU). Om frågan rörande vård enligt LVU har föranletts av att vårdnadshavaren har brustit i omsorgen om den unge får det regelmässigt anses föreligga motstridiga intressen mellan föräldern och den unge (prop. 1979/80:1 del C s. 89). Regler om offentligt biträde fanns tidigare i rättshjälpslagen (1972:429). Bestämmelserna om offentligt biträde fördes fr.o.m. in i den materiella lagstiftningen, bl.a. LVU (se prop. 1996/97:9). De bestämmel- ser som var gemensamma för de olika mål där offentligt biträde kan förordnas fördes samman i en särskild lag, lagen (1996:1620) om offentligt biträde. Den som är förordnad som offentligt biträde för någon som är , utan att vara biträde för vårdnadshavaren, är enligt 36 § andra stycket LVU utan särskilt förordnande den unges ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Enligt 6 § lagen om offentligt biträde får ett biträde besluta om utredning som är skäligen påkallad för att tillvarata huvudmannens rätt, om utredningen inte kan erhållas genom den domstol eller myndighet som handlägger målet eller ärendet. Utöver dessa paragrafer finns det inte i lagen om offentligt biträde eller LVU några bestämmelser om vilka uppgifter och befogenheter som biträdet har. Bestämmelsen om att den som är förordnad till offentligt biträde för den som är också utan särskilt förordnande är den unges ställföreträ- dare i det mål eller ärende som förordnandet avser trädde i kraft . I propositionen anfördes beträffande det offentliga biträdets och ställfö- reträdarens uppgifter bl.a. följande (prop. 1994/95:224 s. 57). Ställföreträdaren skall tillvarata barnets intresse. Han bör alltså framföra de synpunkter och de önskemål som barnet har.