frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Även i de fall där en återförening ter sig omöjlig eller åtminstone avlägsen är det som regel av vikt att förvaltningen på lämpligt sätt verkar för att den unge och föräldern kan upprätthålla eller, åtminstone , kan erhålla en meningsfull kontakt med varandra. Under större delen av den tid som A. vårdades med stöd av LVU förklarade han att han inte ville träffa fadern. Med beaktande av A:s inställning beslutade nämnden med stöd av 14 § LVU att begränsa umgänget mellan A. och fadern till att avse visst helgumgänge. I samband med att A. lades in på barn- och ungdomspsykiatrisk klinik fattades beslut om totalt umgängesförbud. Totalt, eller näst intill totalt, umgängesförbud rådde sedan fram till , dvs. Bestämmelsen i 14 § LVU om nämndens möjlighet att besluta om umgängesbegränsningar skall tillämpas restriktivt. Det finns enligt min uppfattning skäl att ifrågasätta nödvändigheten av en så omfattande och långvarig umgängesbegränsning som här har varit fallet. Denna begränsning i kombination med att nämnden inte har arbetat aktivt för att förbättra kontakten mellan A. och fadern har medfört risk för att problemen skulle bli bestående. Det har givetvis inte gått att bortse från A:s egen inställning i umgängesfrågan. Det kan ändå med fog ifrågasättas om inte nämnden borde ha agerat med större kraft när det gällde att få till stånd en kontakt mellan A. och fadern. Den tveksamhet jag hyser i den delen föranleder mig att komma in på den övergripande frågan om nämndens kontakt med fadern som A. vårdades i familjehem. Utredningen ger vid handen att nämnden hade en regelbunden kontakt med fadern endast under den första delen av vårdtiden, . Under den resterande delen av den långa vårdtiden har nämnden haft kontakt med fadern i mycket liten utsträckning. Det är svårt att utifrån remissvaret få en bild av nämndens kontakter med fadern. Även efter en genomgång av aktmaterialet i ärendet kvarstår frågetecken kring kontakterna med fadern och hur nämnden har sett på sitt ansvar i denna del. Det kan naturligtvis finnas fall då förhållandet mellan vårdnadshavare och nämnden är sådant att det kan vara förenat med svårigheter att nå konstruktiva resultat i arbetet med att ge den unge god vård. I nämndens uppgifter enligt socialtjänstlagen och LVU ligger emellertid en skyldighet att låta vårdnadshavarna vara delaktiga i frågor rörande vården av den unge. Vägrar vårdnadshavarna att medverka i arbetet kring vården eller är i övrigt förhållandena mellan myndigheten och den unges vårdnadshavare ansträngt kan visserligen möjligheterna att samråda på ett fruktbart sätt vara begränsade. Enligt min mening bör dock nämndens handläggare aldrig underlåta t.ex. att informera vårdnadshavarna om uppkomna frågor kring vården. Vårdnadshavarna skall även beredas möjlighet att framföra sina synpunkter till nämnden. Nämnden måste således se till att handläggaren av ärendet vid nämndens förvaltning verkar för att någon form av kontakt med vårdnadshavarna upprätthålls. Nämnden synes hävda att den uteblivna kontakten har i vart fall under en stor del av vårdtiden berott på att den inte har känt till faderns nya adress. Emellertid har nämnden inte kunnat slå sig till ro med att den saknat kännedom om adressen. I en sådan situation måste det anses ankomma på nämnden att försöka ta reda på uppgiften. Såvitt framkommit har några sådana ansträngningar inte gjorts. Att, som här har varit fallet, under mycket långa perioder underlåta att ta direktkontakt med fadern anser jag vara ett felaktigt sätt att arbeta på och det torde strida mot den lagstiftning som redogjorts för ovan. Jag vill i sammanhanget understryka att den information som nämnden kan få genom en egen kontakt med vårdnadshavaren kan vara av betydelse vid bedömning av om LVU-vården skall bestå. I likhet med vad länsrätten har anfört i domen , genom vilken förordnades att LVU-vården skulle upphöra, måste jag konstatera att nämnden inte har gjort någon uppföljning av faderns förhållanden samt att nämnden inte heller har bistått med insatser för att hjälpa och stödja fadern i syfte att göra honom till en bättre fostrare. Sammanfattningsvis anser jag, även med beaktande av ärendets komplexa natur, att nämnden allvarligt har åsidosatt sina åligganden när det gäller att upprätthålla kontakten med fadern. Detta kan ha bidragit till att det inte har skapats förutsättningar för en tillfredsställande relation mellan A. och fadern som A. vårdades enligt LVU. Vidare kan det med hänsyn till den bristfälliga kontakten med fadern ifrågasättas om nämnden, när den har övervägt vården, har haft ett tillräckligt underlag för att bedöma om det har funnits förutsättningar för fortsatt vård enligt LVU. I anmälan har även tagits upp frågor rörande nämndens hantering av två överklagandeskrivelser. Vad som har kommit fram i den delen ger mig anledning att anföra följande. I förvaltningslagen finns inte någon bestämmelse om den tid inom vilken beslutsmyndigheten skall överlämna handlingarna i ett överklagat ärende till den myndighet som skall pröva överklagandet. Det ligger i sakens natur att överlämnandet när sådant skall ske skall ske utan dröjsmål. JO har uttalat att tiden i normalfallet inte bör överstiga (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 314). De aktuella överklagandena inkom till förvaltningen respektive . Överklagandena vidarebefordrades till länsrätten , dvs. efter cirka fem respektive . Denna handläggningstid har varit för lång. Nämnden förtjänar således kritik även i detta avseende. En ordförande i en socialnämnd bistod som privatperson en 17-årig flicka som var i konflikt med sina föräldrar. Fråga om ordföranden därigenom på grund av jäv varit förhindrad att handlägga en anmälan till nämnden som rörde flickans förhållanden i hemmet (Dnr 3078-2002) I en anmälan till JO riktade R.T. kritik mot , ordförande i i , för att hon hade överskridit sina befogenheter enligt socialtjänstlagen. Klagomålen avsåg handläggningen av ett ärende rörande deras dotter ., född . anförde i huvudsak följande. körde , trots förbud från handläggaren av N:s ärende och utan föräldrarnas vetskap, N. till hennes pojkvän. N. vistades där i . uppgav att hon inte visste var N. befann sig. Vid ett annat tillfälle, , lovade att hon skulle köra N. till psyk i dagen därpå. Hon uppfyllde inte det löftet. meddelade att hon hade ordnat så att N. skulle bo hos en familj i tills vidare. Föräldrarna fick dock inget närmare besked om var N. vistades. fick de av ungdomssekreteraren vid socialförvaltningen, , reda på att N. hade bott i sommarstuga i , detta trots att de hade förklarat för att de inte ville ha med henne att göra. Inledningsvis inhämtades journalanteckningar ur N:s personakt hos socialförvaltningen i beträffande de händelser som anmälan avsåg. Jag tog också del av ett e-meddelande av från till ungdomssekreteraren vid socialförvaltningen, . Därefter remitterades anmälan till i . Nämnden överlämnade följande yttrande upprättat av som sitt remissvar till JO. har varit aktuella inom socialförvaltningen i . Handläggare i ärendet har varit ungdomssekreterarna . Då stora konflikter uppstått i familjen efter kontorstid, har familjen kontaktat socialnämndens ordförande , som var den i kommunen som för tillfället hade jouransvar för individ- och familjeomsorgen. har en dotter som är jämngammal med N., dotter till S.B. och R.T., och som även är kompis med N. och har inte förbjudit att köra N. till pojkvännen. Däremot har N. med socialnämndens vetskap bott hos sin pojkvän vilket föranleddes av att fadern, , misshandlat N. Det var ingen placering från socialförvaltningen utan ett tillfälligt boende till dess socialförvaltningen utrett N:s hemförhållanden och kommit fram till vad för eventuella insatser från socialförvaltningen som bäst skulle gynna N. Då man från polisens sida såg mycket allvarligt på händelsen, rådde man att till en början hemlighetshålla N:s vistelseadress för att skydda N. När och träffar familjen . i deras hem , är det ingen hemlighet att N. tillfälligt bor hos sin pojkvän. Det förbud och meddelat innebar att boendet hos pojkvännen inte fick fortgå eftersom pojkvännens hem inte var ett utrett familjehem, och eftersom N:s föräldrar inte ställde sig positiva till att N. bodde hos pojkvännen. Datumet 020615 stämmer inte överens med Ekmans journalanteckningar. Däremot träffade familjen akut kvällen 020605 eftersom det uppstått stora konflikter i hemmet. Familjens vän hade hört N. uttrycka att hon ville ta sitt liv. var N. mycket upprörd och efter telefonsamtal till barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen (BUP) beslutades det att skulle köra N. till BUP. telefonsamtalet pågick mellan BUP och rymde N. hemifrån. När sedan hittade N. var och BUP tog inte längre emot om inte N. var suicidal. N. visade inga tecken på att vilja skada sig själv, utan gick frivilligt med på att sova hos . Det var föräldrarnas önskan att N. skulle sova hos och hennes familj. skickade en remiss till BUP och körde in N. till när hon fick tid hos läkare 020626. Enligt har hon aldrig lovat att köra N. till BUP. När u.t försökte reda ut vid vilket tillfälle enligt S.B.-R.T. skulle ha lovat köra N. till BUP, framkom det i telefonsamtal med S.B., att det var i samband med ett möte mellan , och familjen . som ska ha sagt att hon kunde köra N. till BUP. U.t som inte var med vid mötet har talat med som försäkrar att hon inte lovat köra N. till BUP. Vidare har u.t inte fått tag på som är föräldraledig, och därför inte kunnat tillfrågas. Det finns inga journalanteckningar som bekräftar att ska ha lovat att köra N. till BUP. lämnade dottern på polisstationen i eftersom de ansåg att de inte kunde ta hand om henne. N. hade inte kommit hem , och föräldrarna var oroliga för att N. skulle rymma om de tog hem henne. Polisen i sin tur lämnade N. på socialförvaltningen. Eftersom var på tjänsteärende i och var föräldraledig tog hand om ärendet. Till polisen hade S.B. sagt att de inte ville att N. skulle vara hos . Enligt föräldrarna fick de information om att N. befann sig i ett familjehem i . De fick inte veta var i N. befann sig, och de fick heller inget telefonnummer dit de kunde ringa för att tala med N. vilket de eftersökt. Familjen mötte på stan och bad om information om var N. tagit vägen. som precis återkommit från tjänsteärendet, bad att få återkomma till familjen för att informera om vad som skett. N. hade följt med man och dotter till deras sommarbostad i . Denna information fick familjen att i affekt berätta att de kommer anmäla . Enligt har hon aldrig sagt att N. befunnit sig i ett familjehem. Den enda information hon lämnat till familjen var att N. skulle befinna sig i . informerade övriga handläggare på socialförvaltningen om var N. befann sig. Däremot lämnade hon inte över ärendet till de handläggare inom barn- och familjeomsorgen som befann sig på socialförvaltningen. säger själv att hon till viss del handlade utifrån sin modersroll. Då N. är kompis med hennes dotter, och eftersom N:s föräldrar tidigare ansett att hem varit bra för N., fanns det enligt ingen anledning för henne att anta att N. inte fick följa med hennes man och dotter till . Uppgifterna om händelsen 020823 går isär. har de varit tydliga med att tala om för att N. inte får vara hos . Detta bland annat för att de ansåg att som var mitt uppe i valarbetet inte skulle ha tid för deras dotter. Ytterligare en anledning till att N. inte fick vara hos var att familjen känt sig svikna av med hänvisning till de övriga två händelserna i anmälan. har haft regelbunden kontakt med S.B. Innan de JO-anmälde ringde de och talade om vad de tänkte göra. var mycket besvikna på nämndens ordförande, och Ekmans intryck var att de kände sig lurade av . har sannolikt uppfattat händelserna som de beskriver dem i anmälan. som är ansvarig handläggare i ärendet tror att S.B. antingen missförstått eller feltolkat informationen från handläggarna och angående boendet hos pojkvännen och körningen till BUP i . har goda kunskaper i svenska och de har bott i . Trots detta skulle det kunna vara språkliga missförstånd mellan föräldrarna och socialförvaltningen. En viktig aspekt att ta hänsyn till är att föräldrarna fått den information de hänvisar till, när de varit upprörda och oroliga och haft det psykiskt arbetsamt på grund av konflikterna med dottern. Detta i sin tur skulle eventuellt kunna ha lett till ett språkligt missförstånd. Eftersom N. är vän till dotter och eftersom hem var det enda hem föräldrarna S.B.-R.T. till en början accepterade för N., finns det anledning att tro att handlade utifrån sin modersroll och inte utifrån sin roll som socialnämndsordförande, vid det tillfälle hon beslutade att N. skulle få åka med hennes man och dotter till 020823. valde att inte engagera nya handläggare i ärendet 020823, då hennes tanke var att det skulle försvåra arbetet. Ett stort ansvar med jour dygnet runt har legat på socialnämndens ordförande då individ- och familjeomsorgen stått utan chef . Nämndledamöterna förstår tanke med att låta N. följa med man och dotter till , men anser att det inte är att rekommendera att nämndens ordförande i framtida ärenden agerar på liknande sätt som gjorde 020823. gav till JO in en egen redogörelse för vad som hade förekommit och för de bedömningar hon hade gjort. Jag har emottagit den till JO inkomna anmälan från 17-åriga N:s föräldrar för yttrande och vill här redogöra för min syn på det hela. är en liten kommun som liksom många andra småkommuner endast har socialnämndsordförande som socialjour. Problemet med detta fall förstärks här av att anmälarnas 17-åriga dotter, som anmälan gäller, N. är klasskamrat till min 17-åriga dotter. N. har aldrig varit hemma hos oss på besök tidigare. Blev jag i egenskap av socialnämndsordförande uppringd av vakthavande polis i . N. hade då blivit misshandlad med en bandyklubba av sin pappa . utanför hemmet i . Anmälare och vittne är grannen i huset mittemot. Pappan häktades omgående. N:s märken efter slagen med bandyklubban finns dokumenterade med fotografi och rättegångsprocessen gällande detta fortskrider. N. skjutsades till en föräldrahem i . Besökte jag N. i och hade med mig kläder och pengar, som mamman . packat ner och ville skicka med till N. Jag satt och pratade med S.B. som var mycket ledsen och orolig. Jag sa att backar upp och tar hand om N. enligt gällande lagstiftningar och att mamman behöver inte oroa sig för flickans välbefinnande men att jag inte kan tala om var N. finns för henne. Polisen och jag hade mycket täta kontakter under de här dagarna. Vi var oklara över orsaken till misshandeln. N. hävdar själv att hon är strängare behandlad än tonårsflickor med svenska föräldrar och det fanns anledning att överväga LVU för att garantera flickans säkerhet. Eftersom vi haft fler fall gällande andra ungdomsfrågor i pingsthelgen och jag redan där haft hjälp av vår ungdomssekreterare valde jag att avvakta kontakt med socialsekreterare tills åter tjänstgjorde . Familjen som N. vistades tillfälligt hos i ville helst inte ha henne kvar där, oro fanns för att pappan . skulle leta efter flickan när han släpptes från häktet. N. själv var mycket ledsen och ville åka över till till pojkvännens familj. Jag ringde mamman där som lovade finnas till hands för att hjälpa och stötta N. efter misshandeln. Något förbud mot detta förelåg inte från varken föräldrar eller socialsekreterare. N. vistades senare i den familjen som utredning pågick inom . I samråd med polisen och av rädsla för N:s säkerhet beslutade jag att inte informera föräldrarna om var N. fanns så länge vi övervägde LVU. Jag har däremot aldrig sagt till familjen att jag inte vet var N. är så som anmälaren påstår. Jag befinner mig på Centerstämman i från 0206130617! Jag skulle aldrig någonsin skjutsa klienter till psyk i oavsett om jag känner dem eller ej. Där går för mig en mycket klar gräns mellan mitt ordförandeuppdrag och tjänstemannautövning. Det har förekommit samtal mellan föräldrarna och socialsekreteraren om besök på psyk då N. var mycket aggressiv hemma och rymde hemifrån. hittade N. och kontaktade psyk som hade stängt för dagen och endast tog emot N. akut om det fanns uppenbar suicidrisk, vilket inte var fallet. I samråd med föräldrarna skjutsade . hem till min familj . Sammanfattningsvis har jag inte lovat föräldrarna att jag skulle skjutsa N. till psyk. har N. varit familjehemsplacerad av . Föräldrarna och brodern har varit på semester hemma i , N. fick inte följa med. Ett försök till medlingssamtal mellan S.B., R.T. och N. gjordes på socialförvaltningen. Beskyllningarna haglade i luften och det var omöjligt att föra en dialog. Från deltog och jag. Föräldrarna hade en grannfru med sig. N. blev mycket ensam i samtalet eftersom vi från sida försökte vara opartiska. N. rusade storgråtande därifrån men kom sedan tillbaka. Samtalet avslutades med att S.B. krävde tillbaka nyckeln till hemmet av N. och att kommunen skulle ta hand om N. som inte var välkommen hem mer. Ett försök gjordes, när det lugnat sig , att N. skulle få flytta hem igen. ringde mig 020821 och berättade att N. återigen rymt. har vid ett flertal tillfällen de dagarna sökt min dotter för att höra om hon vet var N. kan vara. hämtade N. på skoltid från i 020823. Föräldrarna vill inte ha N. med sig hem på grund av rymningarna och skjutsar henne därför till polisstationen i som ringer mig. N. har bett polisen att få vara hemma i vår familj eftersom det familjehem haft N. placerad i större delen av sommaren är tillfälligt bortrest . Här kan tveksamhet råda i om jag hanterat frågan professionellt som socialnämndsordförande eller känslomässigt med omtanke om N. har tyvärr inga kontrakterade jourfamiljehem, vi är på gång att lösa detta. Att hitta ett nytt familjehem för en vilsen och ledsen 17-åring är inte så enkelt. N. var delvis på grund av konflikterna dessutom på väg att hoppa av för från sin gymnasieutbildning. Det fanns ingen anledning för mig att tro att mamman skulle anse mig och min familj som olämpligt sällskap för N. Föräldrarna har inte på något sätt uttryckt eller antytt detta tidigare. och jag har varit mycket goda arbetskamrater. känner jag inte alls . Jag sa i telefonen till S.B. att N. kan få följa med mig hem, men S.B. avböjde detta vänligt, vilket jag tolkade som omtanke om mig och min familj. Jag sa till S.B. att N. får vara i . Min familj skulle åka upp till jaktstugan i skogen och jag tyckte det var ett bra sätt för N. att komma bort och få det lite lugnare . Jag tänkte alltså mer på N. än på föräldrarna som jag så smått börjat tröttna på med anledning av de telefonsamtal, möten med mera som jag dragits in i alltsedan misshandeln. Jag sa till tjänstgörande socialsekreterare att flickan var hemma hos oss. Jag agerar här som privatperson och mamma till den flicka som N. alltmer börjat ringa till när hon är ledsen och mår dåligt. Den 17-åriga . som bara har kvar till sin myndighetsdag och som har hamnat i en bedrövlig hemsituation. 020826 ringer mig. har frågat var N. bor och fått veta att flickan är hemma hos oss och åkt tillsammans med min dotter till gymnasiet i . blev då mycket upprörd över att N. fanns i min familj och krävde omedelbar familjehemsplacering någon annanstans av kommunen. ringer mig, hon ordnar en familjehemsplacering fram till dess N:s tidigare familjehem återvänder hem. Jag skjutsar en besviken N. till det nya familjehemmet . ringt hem till min bostad mycket upprörd. När jag ringer till S.B. är hon fruktansvärt arg och skriker okvädingsord i telefonen på ett sätt som gör att jag vänligt men bestämt talar om att jag väljer att avsluta samtalet. Jag har agerat utifrån med N:s bästa för ögonen, såväl som socialnämndsordförande som privatperson. Jag har inte på något sätt eller ljugit för föräldrarna så som det påstås i anmälan vilket jag kan intyga under ed om så skulle behövas. Jag har så långt jag kunnat försökt undvika att blanda in min familj och mitt hem i detta, jag hoppas att inget av mina barn skall ha vänner som far illa och som berörs av så länge jag är socialnämndsordförande. bereddes tillfälle att kommentera yttrandena. I ett beslut anförde JO följande. inleddes en polisutredning med anledning av misstanke om att R.T. hade misshandlat N. Polisen underrättade i om misstankarna. Vid socialnämnden handlades saken inledningsvis av nämndens ordförande, , som svarade för kommunens sociala jour. N. vistades hos en familj. Därefter tog N. initiativet till att flytta hem till sin pojkväns familj där hon bodde . N. var . Med hänsyn härtill kan jag inte finna att socialförvaltningen har haft någon skyldighet att underrätta föräldrarna om var N. tillfälligt bodde. Såvitt framgår av utredningen har inte heller föräldrarna uttryckligen frågat eller socialförvaltningen om var N. vistades. Om de hade gjort det hade nämnden haft att ta ställning till om det på grund av sekretess förelåg hinder mot att lämna ut uppgiften om N:s boende till föräldrarna. Vad som har kommit fram i ärendet föranleder mig inte att närmare gå in på den frågan. Jag övergår till att behandla N:s vistelse i familj . hade N. varit familjehemsplacerad av socialförvaltningen. flyttade N. hem till föräldrarna. uppstod motsättningar mellan föräldrarna och N. Föräldrarna tog då med sig N. till polisen och förklarade att de inte kunde ta hand om henne längre. Polisen kontaktade socialförvaltningen. Den tjänsteman som handlade ärendet angående N. var på tjänsteresa och saken kom därför att handläggas av . Det fanns vid tillfället inte något jourhem i vilket N. kunde beredas plats. erbjöd då S.B. att N. skulle få följa med hem, vilket S.B. bestämde sig därefter för att N. fick följa med till familjen jaktstuga i . Hon informerade tjänstemän på socialförvaltningen om var N. befann sig. informerades dock endast om att N. var i . Att en socialnämnd tillhandahåller en underårig ett boende utanför det egna hemmet utgör en insats enligt socialtjänstlagen (2001:453) även om avsikten är att den unge skall vistas där endast . förslag att N. tillfälligt skulle vistas i hennes jaktstuga får därför i och för sig anses ha utgjort ett erbjudande om sådan hjälp som ryms inom de insatser som socialnämnden kan vara skyldig att erbjuda. har emellertid i sitt yttrande anfört att hon handlade som privatperson och inte som befattningshavare i nämnden när hon lät N. bo i jaktstugan. har, enligt vad som framgår av remissvaret, inte funnit anledning att utgå från något annat. En ordförande i en socialnämnd kan självfallet ha ett stort känslomässigt engagemang i ett ärende och aktivt verka för att hjälpa de som vänder sig till nämnden. Detta får dock inte medföra att grundläggande regler för nämndens verksamhet åsidosätts. Det är viktigt att som ledamot i nämnden hålla isär vad man gör privat och vilka åtgärder man vidtar som befattningshavare vid nämnden. Jag har förståelse för att det är en gränsdragning som i vissa särskilda situationer är svår att göra. När en fråga aktualiseras hos socialnämnden är dock utgångspunkten att den handläggs av en befattningshavare vid nämnden eller dess förvaltning i dennes egenskap av myndighetsperson. Det ligger i sakens natur att utrymmet är begränsat för att en befattningshavare inom i en sådan situation skall kunna bistå den enskilde som privatperson. har i sitt remissyttrande själv ifrågasatt om hon har hanterat saken professionellt. Jag delar uppfattningen att detta kan diskuteras. Jag har ändå stannat för att inte kritisera hennes agerande i denna del eftersom omständigheterna sammantagna får anses ha varit något speciella. Vad jag nu har anfört leder dock inte till att kan gå fri från kritik för brister i den formella handläggningen. När polisen kontaktade med anledning av att föräldrarna hade lämnat N. på polisstationen uppkom fråga om de uppgifter som polisen då lämnade skulle föranleda någon åtgärd från nämndens sida, t.ex. ett beslut om omhändertagande enligt 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga eller ett beslut om att inleda en ny utredning.