frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — I 12 kap. 4 § sekretesslagen anges bl.a. att sekretess för uppgift i mål upphör att gälla i målet om uppgiften tas in i domen i målet, såvida domstolen inte har förordnat att sekretessen skall bestå. I målet var två personer åtalade för våldtäkt. Åklagaren hade i stämningsansökningen sekretessbelagt målsägandens identitet samt delar av gärningsbeskrivningen. Tingsrätten höll, med hänvisning till 5 kap. 1 § RB och 9 kap. 16§ sekretesslagen, huvudförhandling i målet inom stängda dörrar. I en dom ogillades åtalet. I domen förordnades att sekretess enligt 9kap. 16 § sekretesslagen skulle bestå för alla uppgifter i målet utom domslutet och stämningsansökningen. Domen kom således att bestå av en offentlig del och en sekretessbelagd bilaga. Den offentliga delen av domen innehöll, förutom domslutet, delar av gärningsbeskrivningen, målsägandens skadeståndsanspråk, uppgifter om de tidsperioder under vilka de tilltalade varit berövade friheten och deras inställning till yrkandena samt delar av en namngiven nämndemans skiljaktiga mening. I avsnittet under vilket de tilltalades inställning redovisades nämndes även målsäganden vid namn. En dom i vilken ett åtal om våldtäkt prövas kan innehålla sådana uppgifter som det kan finnas skäl att sekretessbelägga med stöd av 9 kap. 16 § sekretesslagen. Det ankommer på domstolen att avgöra huruvida offentlighets- eller sekretessintresset har störst tyngd i det enskilda fallet. Generellt gäller emellertid att domstolen bör iaktta restriktivitet vid sekretessbeläggning av domar. Det är av rättssäkerhetsskäl angeläget att allmänheten ges insyn i, och möjlighet att kritiskt granska, den rättskipning som sker i domstol. Det krävs, enligt min uppfattning, särskilt starka skäl för att sekretessbelägga åklagarens gärningsbeskrivning, den tilltalades inställning till åtalet eller domstolens s.k. egentliga domskäl, dvs. den del av domen i vilken domstolen redovisar sin värdering av bevisningen och sin prövning av hur det som ansetts vara bevisat i målet skall bedömas i rättsligt hänseende. Som tingsrätten har anfört i sitt yttrande medför en s.k. avidentifiering av målsägandens personuppgifter i ett mål av nu aktuellt slag vanligen att behovet av sekretess i övriga delar av domen minskar väsentligt. En sådan åtgärd utesluter emellertid inte att andra uppgifter i domen kan behöva beläggas med sekretess. Det kan vara fråga om sådana uppgifter som leder till att målsäganden kan identifieras eller uppgifter som är särskilt känsliga och motiverar att målsäganden, genom sekretessbeläggning, får skydd även gentemot personer som redan känner till målsägandens identitet. I den sekretessbelagda bilagan till domen angavs inledningsvis målsägandens namn. Därefter återgavs den del av gärningsbeskrivningen som åklagaren sekretessbelagt. Under rubriken domskäl framgick sedan vilken bevisning, såväl skriftlig som muntlig, som åberopats i målet. Därpå följde referat av samtliga hörda personers berättelser samt ett längre avsnitt med rubriken tingsrättens bedömning där domstolens slutsatser, de egentliga domskälen, redovisades. Slutligen återgavs den skiljaktiga meningen. Jag har självfallet inget att erinra mot att uppgiften om målsägandens identitet var sekretessbelagd. När det gäller sekretessen beträffande uppgifter i delar av gärningsbeskrivningen konstaterar jag följande. Stämningsansökningen omfattade tre sidor och var utformad så att det i gärningsbeskrivningen på sidan 1 hänvisades till en bilaga (sidan 3) som, utan angivande av målsägandens identitet, innehöll en beskrivning av olika gärningsmoment. Tingsrätten förordnade i domslutet att sekretessen för alla uppgifter i målet, utom domslutet och stämningsansökningen, skulle bestå. Något särskilt förordnande rörande den del av stämningsansökningen som fanns på sidan 3 gavs inte. Detta medförde enligt min uppfattning att hela stämningsansökningen blev offentlig och att gärningsbeskrivningen därmed i sin helhet hade bort redovisas i den offentliga delen av domen. Det är emellertid uppenbart att det inte var tingrättens avsikt att genom förordnandet i domslutet låta hela stämningsansökningen bli offentlig. Även om man bortser från utformningen av sekretessförordnandet och den följd som detta fått anser jag, i likhet med , att det knappast kan anses ha funnits tillräckliga skäl att i domen sekretessbelägga delar av gärningsbeskrivningen i målet. Tingsrätten sekretessbelade också domskälen, utom såvitt avsåg redovisningen av de tilltalades inställning till åtalet. Under rubriken domskäl redovisades först bevisningen i målet. Den av åklagaren åberopade bevisningen fanns emellertid angiven redan i den del av stämningsansökningen som inte omfattades av sekretessförordnandet i domslutet. Det fanns därför inte skäl att i domen, förutom beträffande målsägandens namn, sekretessbelägga uppgiften om vilken bevisning åklagaren åberopade. Tingsrättens åtgärd att sekretessbelägga referaten av de berättelser som parter och vittnen lämnade har jag däremot inga synpunkter på. Min uppfattning är, som redan framgått, att det endast undantagsvis kan vara acceptabelt att sekretessbelägga de egentliga domskälen. Genom avidentifiering av bl.a. målsägandens personuppgifter anser jag att det i domen borde ha varit möjligt att, med bibehållet skydd för målsägandens integritet, redovisa de egentliga domskälen, i vart fall i huvudsak, i en offentlig del av domen. Samma resonemang gäller givetvis beträffande den skiljaktiga meningen. Jag är således kritisk till att domskälen kom att i det närmaste helt sekretessbeläggas. I domslutet förordnade tingsrätten att sekretess enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen skulle bestå för alla uppgifter i målet utom domslutet och stämningsansökningen. har upplyst att detta förordnande, på grund av den ansträngda arbetssituationen, inte formulerades med tillräcklig precision. Sekretessförordnandet är, som tingsrätten har anfört i sitt yttrande, felaktigt redan genom att det omfattar även annat skriftligt material än det som föredragits inom stängda dörrar. Även i övrigt förefaller det uppenbart att en så omfattande sekretess som den som tingsrätten förordnat om inte har haft stöd i sekretesslagen. Jag har ovan redogjort för min bedömning när det gäller sekretessförordnandets betydelse beträffande gärningsbeskrivningen. Vid formuleringen av ett sekretessförordnande är det naturligtvis viktigt att domstolen omsorgsfullt överväger vilka uppgifter som bör omfattas av sekretess samt utformar förordnandet så att det tydligt framgår vilka uppgifter som avses. Så har uppenbarligen inte skett i det här fallet. Enligt min mening är det lämpligt att i ett sekretessförordnande, genom angivande av t.ex. aktbilagenummer, ange vilka handlingar, eller vilka avsnitt i dessa, som skall omfattas av sekretess. För att det i efterhand skall vara möjligt att kontrollera vilka uppgifter som har förebringats inom stängda dörrar och således kan omfattas av ett sekretessförordnande är det självfallet av betydelse att detta antecknas i ett protokoll över sammanträdet, i domen eller på annan plats i akten (jfr prop. 1979/80:2 s. 305). I den offentliga delen av domen nämndes målsäganden vid namn. Det råder ingen tvekan om att tingsrättens avsikt var att uppgift om målsägandens namn skulle ha varit sekretessbelagd och att namnet angavs av misstag. har beklagat det inträffade. Jag konstaterar att det naturligtvis är oacceptabelt att en uppgift som borde vara skyddad av sekretess röjs. Sammanfattningsvis konstaterar jag att handläggningen av sekretessfrågorna i målet i flera avseenden har varit felaktig och inte stått i överensstämmelse med sekretesslagen och praxis inom området. förtjänar allvarlig kritik för sin handläggning. Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Dröjsmål med att utfärda stämning i ett tvistemål (Dnr 4498-2003) I ett beslut anförde chefsJO följande. Under en inspektion den 29 september1 vid granskades bl.a. tingsrättens tio äldsta tvistemål. Då uppmärksammades att tingsrätten i ett mål, i vilket stämningsansökan kom in till rätten , inte hade tagit ställning till om stämning skulle utfärdas i målet. Målet gällde av beslut på en bostadsrättsförenings årsstämma. Dåvarande chefsjustitieombudsmannen beslutade att ta upp handläggningen av målet till utredning i ett särskilt ärende. Dagboksbladen i tingsrättens mål T 1126-01 och T 1302-01 samt handlingarna i mål T 1126-01 infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. gavs en ansökan om stämning mot en bostadsrättsförening in till tingsrätten (mål T 1126-01). Tingsrätten förelade den 3 och käranden, A.T.Z., att komplettera sin talan genom att ange bl.a. ett tydligt formulerat yrkande, tydliga skäl för yrkandet samt uppgift om den bevisning som åberopades till stöd för talan. I det senare föreläggandet angavs att rätten hade uppfattat talan som av beslut på en bostadsrättsförenings årsstämma. Vidare angavs där att stämningsansökan kunde komma att avvisas om talan inte kompletterades . begärde och erhöll anstånd att komma in med kompletteringarna först till och därefter till . begärde A.T.Z., med hänvisning till andra pågående mål vid tingsrätten, anstånd till . I en skrivelse till käranden meddelade rådmannen att rätten avsåg att först pröva ett mål mot käranden angående avhysning (mål T 1302-01) samt att han därefter skulle återkomma angående den fortsatta handläggningen av målet. Skrivelsen innehöll även en upplysning om att huvudförhandling i avhysningsmålet preliminärt var bestämd till . Därefter fanns inte antecknat att någon ytterligare åtgärd vidtagits i målet. Av dagboksbladet i mål T 1302-01 i vilket bostadsrättsföreningen hade väckt talan om avhysning av A.T.Z. framgår att dom i det målet meddelades men att domen överklagades till hovrätten. Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över handläggningen av målet. Tingsrätten skulle särskilt ange skälet till att beslut huruvida stämning skall utfärdas ännu inte hade fattats. Tingsrätten (lagmannen ) kom in med ett yttrande i vilket han, efter att ha förhört sig med som handlagt målet, anförde bl.a. följande. Målet gällde av beslut av bostadsrättsföreningsstämma. Stämningsansökningen var ofullständig och föranledde ett ganska omfattande kompletteringsföreläggande. Käranden Z. var, då föreläggandet utfärdades, involverad i följande mål vid tingsrätten ett avhysningsmål avseende avhysning av honom själv från en lägenhet i den ovan nämnda bostadsrättsföreningen och två brottmål, båda gällande handlingar, med upphov i Z:s konflikt med bostadsrättsföreningen, varav Z., käranden, var tilltalad i det ena och målsägande i det andra. Z. hemställde skriftligen om ett längre anstånd med att efterkomma kompletteringsföreläggandet och åberopade därvid ovan nämnda avhysnings- och brottmål. Med hänsyn till Z:s belägenhet och till att frågan om klandertalan med all sannolikhet skulle komma i ett annat läge, om Z. avhystes och därmed förlorade medlemskapet i bostadsrättsföreningen, underrättades Z. i brev om att handläggningen av målet skulle återupptas, när avhysningsmålet var avgjort, något som var ganska nära förestående i tingsrätten. Avhysningsmålet avgjordes i tingsrätten . Z. överklagade till Hovrätten för Nedre . Hovrätten har ännu inte avgjort målet. Tingsrätten har efter utfärdat ett nytt föreläggande för Z., i huvudsak identiskt med det tidigare. Z. har återkallat sin talan och tingsrätten har avskrivit målet. Tingsrätten är givetvis medveten om krav på att stämning skall utfärdas så snart förutsättningarna för det föreligger och att rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande. I detta mål krävdes omfattande kompletteringar innan stämning skulle kunna utfärdas. Även om det är oklart vad Z:s talan egentligen gäller, finns det goda skäl för antagandet att prövningen i målet varit starkt beroende av utgången i avhysningsmålet. Förutsättningarna för att vilandeförklara målet med stöd av 32 kap. 5 § synes ha förelegat. Eftersom avgörandet av avhysningsmålet var nära förestående, valde tingsrätten att avvakta i stället för att vilandeförklara. Med tanke på tidsutdräkten i hovrätten hade det måhända varit lämpligare med en formell vilandeförklaring. Sedan tingsrätten efter utfärdat ett nytt kompletteringsföreläggande har Z. återkallat sin talan, varefter tingsrätten avskrivit målet. Käranden verkar inte vara särskilt intresserad av att få sin talan vad den nu gäller prövad av domstol. Det är uppenbart att det inte varit till någon nackdel för svaranden att stämning inte utfärdats. Tingsrättens handläggning synes således närmast ha varit till fördel för båda parter. Av utredningen framgår att tingsrätten förelade käranden att i flera avseenden komplettera stämningsansökan i samband med att denna gavs in. Käranden fick anstånd med att komma in med de efterfrågade kompletteringarna. Då käranden för tredje gången begärde anstånd angav tingsrätten inte någon ny tid inom vilken kompletteringen skulle ges in utan förklarade i stället att handläggningen av målet skulle anstå till dess att ett avhysningsmål i vilket käranden var part hade avgjorts. Först efter förelades käranden på nytt, , att komplettera stämningsansökan varefter talan återkallades och målet skrevs av. I 42 kap. (RB) finns bestämmelser om stämning och förberedelse i tvistemål. I 42 kap. 2 § RB anges vad en ansökan om stämning skall innehålla och av 42 kap. 3 § RB följer att om en stämningsansökan inte uppfyller föreskrifterna i 2 § eller i övrigt är ofullständig skall rätten förelägga käranden att avhjälpa bristen. Följer käranden inte ett sådant förläggande skall rätten enligt 42 kap. 4 § RB avvisa ansökningen, om den är så ofullständig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en rättegång. Om ansökningen inte avvisas skall rätten enligt 42 kap. 5 § RB utfärda stämning på svaranden att svara på käromålet. Det har inte föreskrivits någon tidsfrist för de ovan angivna åtgärderna. Emellertid bör gälla att stämning skall utfärdas utan dröjsmål (jfr JO 1982/83 s. 24). Så snart en stämningsansökan har kommit in bör således rätten ta ställning till om den behöver kompletteras eller om stämning kan utfärdas. Givetvis kan i vissa fall fordras för överväganden av rättslig art innan beslut kan fattas. I de fall där ställningstagandet innebär att ansökan behöver kompletteras bör ett föreläggande utfärdas. Att ställningstagandet skall ske skyndsamt har betydelse bl.a. ur den synpunkten att en svarande inte bör hållas ovetande om att talan har väckts mot honom. I det aktuella fallet har tingsrätten under avstått från att följa upp det givna föreläggandet och att ta ställning till om stämning skulle utfärdas. Tingsrätten har förklarat detta med att ansökan var så bristfällig att den krävde omfattande kompletteringar och att prövningen i målet i hög grad var beroende av utgången i avhysningsmålet varför det fanns skäl att avvakta avgörandet i det målet. Det är enligt min mening oacceptabelt att en domstol underlåter att fatta beslut i en fråga om stämning skall utfärdas eller inte. Det gäller även om den sak som ansökan avser har ett sakligt samband med en fråga som är föremål för prövning i ett redan anhängiggjort mål mellan samma parter. Det kan på goda grunder hävdas att det i en sådan situation t.o.m. är särskilt angeläget att frågan om huruvida stämning skall utfärdas prövas skyndsamt, eftersom part i den redan pågående rättegången kan om stämning utfärdas vilja föra processen med hänsyn tagen till den ytterligare talan som väckts. I ett mål av förevarande slag gäller dessutom, enligt 9 kap. 14 § bostadsrättslagen (1991:614) jämförd med 7 kap. 17 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, att en klandertalan av ett beslut av föreningsstämma enligt huvudregeln skall väckas för beslutet. Tingsrätten har vidare anfört att det måhända hade varit lämpligare att vilandeförklara målet med tanke på den långa tid det tog innan målet gällande avhysning avgjordes i hovrätten. Med anledning härav vill jag framhålla att vilandeförklaring, bl.a. av hänsyn till det som sagts ovan att en svarande inte skall hållas ovetande om att talan väckts, inte bör komma i fråga innan tingsrätten har beslutat att utfärda stämning i målet (jfr B. , Civilprocessen, 2:a uppl., s. 408). Sammanfattningsvis anser jag att det finns anledning att kritisera tingsrätten för dess underlåtenhet att inom rimlig tid fatta beslut i frågan om stämning skulle utfärdas eller inte. Att käranden enligt tingsrättens uppfattning inte verkade vara särskilt intresserad av att få sin sak prövad och att handläggningen inte varit till någon nackdel för svaranden med hänsyn till att målet kommit att återkallas ändrar inte den bedömningen. Kritik mot en tingsrätt för dess handläggning av en fråga om häktning på rättens eget initiativ (Dnr 4595-2004) I ett beslut anförde chefsJO följande. I en artikel i fanns en uppgift om att en person utan att själv vara närvarande hade häktats i ett mål vid . Eftersom innehållet i artikeln tydde på att frågan om häktning inte hade tagits upp vid en förhandling beslutade jag att inleda en utredning i saken. i tingsrättens mål B 3844-02, protokoll från sammanträde för huvudförhandling i målet samt ansökan om stämning infordrades. Av handlingarna framgick följande. I en ansökan om stämning åtalades B.Z. vid för brott mot jordabalken. Tingsrätten kallade till huvudförhandling som skulle hållas . Huvudförhandlingen ställdes emellertid in på grund av att B.Z. inte hade delgivits kallelse till förhandlingen. Därefter ställdes ytterligare tre huvudförhandlingar i målet in, två på grund av att B.Z. anmält att hon var sjuk och en på grund av att B.Z. inte hade delgivits kallelse. Parterna kallades på nytt till en huvudförhandling att hållas . Av protokollet från förhandlingen kunde följande utläsas. hade delgivits kallelse till förhandlingen men inställde sig inte till denna. Däremot var hennes offentlige försvarare, advokaten , närvarande. Tingsrätten beslutade, i parternas närvaro, att ställa in förhandlingen eftersom B.Z:s utevaro utgjorde hinder för huvudförhandling. Därefter hemställde kammaråklagaren . skulle hämtas till rätten vid nästa rättegångstillfälle varefter var noterat att B.N. överlämnade frågan till rättens prövning. Parterna underrättades om att rätten skulle fatta beslut angående målets fortsatta handläggning. Tingsrätten rådmannen med nämndemän meddelade sedan i parternas utevaro följande beslut: B.Z. är på sannolika skäl misstänkt för brott mot jordabalken. Det är uppenbart att B.Z. undandrar sig lagföring i målet. På grund härav förklarar tingsrätten B.Z. häktad i hennes utevaro. Muntliga upplysningar inhämtades från B.L. som uppgav att hon inte hade någon minnesbild av att rätten tog upp frågan om häktning under förhandlingen. Därefter infordrades B.Z:s överklagande av häktningsbeslutet och beslut att upphäva tingsrättens beslut. Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över vilka överväganden som föranledde beslutet att häkta B.Z. utan att parterna hade beretts tillfälle att yttra sig i frågan vid en förhandling. Tingsrätten (lagmannen ) gav in ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från chefsrådmannen och . Omständigheterna i sak och viss bedömning I mål mellan allmän åklagare och B.Z. inställde sig ej B.Z. var delgiven kallelse till förhandlingen. Remissen avser ej frågan om hur B.Z. Vid huvudförhandlingen anförde kammaråklagaren . att målet skulle kunna avgöras i B.Z:s utevaro. B.Z:s försvarare advokaten . anförde att B.Z:s utevaro utgjorde hinder mot huvudförhandlingen. Rätten beslöt efter enskild överläggning att inställa den utsatta huvudförhandlingen. Beslutet att inställa huvudförhandlingen avkunnades i de tillstädeskomnas närvaro. Enligt min minnesbild tillfrågade jag därefter åklagaren och B.N. om synpunkter på målets fortsatta handläggning. Intentionen med frågan var bl a att få åklagarens och B.N:s synpunkter på förordnande av någon åtgärd enligt 46 kap. 15 § . Vitet torde kunna utdömas utan att åklagaren och B.N. yttrat sig särskilt däröver. Enligt min vidare minnesbild svarade kammaråklagaren . att hon yrkade hämtning av B.Z. till nästa rättegångstillfälle, varefter B.N. svarade att han överlämnade åt rätten att besluta. Som jag anfört var det min mening att parterna skulle yttra sig över samtliga alternativ enligt RB 46:15, alltså även häktning. spontant (i vart fall enligt min minnesbild) sade sig yrka hämtning (och ej häktning) är det möjligt att B.N. kom att uppfatta saken så att han ej skulle yttra sig över annat än den av åklagaren väckta frågan om hämtning och ej över den möjlighet som enligt RB 46:15 stod rätten till buds att ex officio häkta B.Z. Det måste anses ligga i sakens natur och stå i överensstämmelse med 24 kap. 17 § andra stycket tredje meningen att ett beslut om häktning skulle kunna meddelas även om B.Z. ej hörts personligen; hon hade ej hörsammat den kallelse hon var att anse som delgiven, hade ej ens påstått sig ha förfall för utevaron, varför man har fog för att påstå att hon höll sig undan. och åklagaren uppfattat saken så att rätten skulle komma att begränsa sin prövning till frågan om hämtning beklagar jag detta. Missförståndet är helt hänförligt till min fråga som inte bort formulerats som begäran om synpunkter på den fortsatta handläggningen utan borde explicit ha ställts i avseende å åtgärd enligt RB 45:15. Hade jag formulerat frågan på detta mera stringenta sätt torde risken för missförstånd ha varit liten. För undvikande av missförstånd är det alltså lämpligast att i liknande situationer fortsättningsvis be åklagaren och försvararen att yttra sig över åtgärd enligt RB 46:15 i stället för över målets fortsatta handläggning. Frågan om min formulering vållat skada eller olägenhet Som ovan anförts har jag förklarat att en formulering från mig vållat ett missförstånd och att min intention med frågan ej nått försvararen. I frågan om detta vållat någon skada vill jag anföra följande. Sedan åtal väckts har rätten enligt 24 kap. 17 § första stycket andra meningen in fine möjlighet att självmant upptaga frågan om häktning. Enligt ovannämnda stadgande i RB 46:15 kan häktning tillgripas mot tilltalad som utan laga förfall uteblivit från huvudförhandlingen. förklarade vid förhandlingens början att han ej fått kontakt med B.Z. trots att han sökt henne per telefon och att han vid tidigare rättegångstillfällen talat in meddelanden på B.Z:s telefonsvarare men att denna ej nu var aktiverad. Av innehållet i föregående stycke framgår att B.N. ej kände till något om varför B.Z. uteblivit från huvudförhandlingen eller var hon befann sig. Även om jag på det korrekta sättet enligt punkt 5 ovan hade utbett mig om yttrande över de i RB 46:15 angivna åtgärderna som vid den tilltalades utevaro står rätten till buds torde B.N. likväl ej ha kunnat annat än helt allmänt bestrida häktning av B.Z. men, enär han ej haft kontakt med B.Z, ej ha kunnat lämna några uppgifter av beskaffenhet att påverka rätten i bedömningen av frågan om B.Z. höll sig undan lagföringen. Rätten torde alltså även om jag på ett korrekt sätt berett åklagaren och B.N. att yttra sig över häktning ex officio ej ha fått mera material för ett ställningstagande till frågan om B.Z. höll sig undan lagföringen. Jag beklagar att jag inte valde en mera stringent formulering och beklagar att åklagaren och B.N. kom att missuppfatta mitt uttryck. Emellertid kan jag ej se att detta vållat någon olägenhet enär B.Z:s försvarare vid en korrekt ställd anmodan att yttra sig över åtgärderna i RB 46:15 ej torde ha kunnat lämna upplysningar som lett till att rätten fattat annat beslut. Jag skall tillse att jag fortsättningsvis på ett mera klarläggande sätt anmodar parterna att yttra sig över åtgärder rätten kan komma att i visst fall vidtaga. uppgav att han inte hade något att anföra utöver vad yttrat. anförde i huvudsak följande.