frsrdg · GT04RS3d2 · 2005-12-14 00:00:00 — Denna struktur var emellertid svag eftersom den var möjlig att påverka och förändra, förutsatt att kvinnor tillämpade realistiska och verkningsfulla strategier, strategier som syftade till att stärka kvinnor, att introducera en alternativ politikerstil och nya frågor jämsides med männen samt att erövra positioner, formella eller informella expertroller. Mansdominansen var även diskursiv menar , i så måtto att det var en medveten uppfattning som kunde formuleras eller återges. Kvinnorna tillämpade olika strategier för att övervinna diskrimineringen, bland annat ett kollektivt, indirekt stöd där kvinnor stöttade varandra, eller ett socialt, individuellt stöd. Däremot fanns inga öppna, direkta och kollektiva strategier. tolkar det som att kvinnor var medvetna om riskerna med att utmana alltför mycket. föreslår en förändrad sammanträdeskultur. Atmosfär och former är i hög grad beroende av vilka personer som är ledande, föredragande tjänstemän eller ordförande i . Samma nämnd kan skifta totalt beroende på om ordförande eller vice ordförande leder mötet. 301 Härskartekniker är ett begrepp som använts för att operationalisera de mekanismer som bidrar till att vidmakthålla mäns makt över kvinnor. Härskartekniker definieras som de sociale ordninger og prosesser som hindrer kvinner i og forstå og realisera sina interesser, evner och behov (1996:64). Dessa tekniker för kontroll av vissa sociala grupper är inte specifika för relationerna mellan kvinnor och män utan kan också existera i andra dominansunderordnade relationer. (1982) talar om de fem härskarteknikerna: att göra osynlig, förlöjligande, undanhållande av information, dubbelbestraffning samt ge skuld och skam. Se (1982), Kvinnor tillsammans. i frigörelse, : Gidlunds, samt (1978), Hersketeknikker. Nr 3. sid. 1721. Se även (1992), De fem härskarteknikerna (videoupptagning): en teori om maktens språk, : kommuns jämställdhetskommitté. 2005/06:RS3 UR ETT GENUSPERSPEKTIV I samma studie har även undersökt vilka intressen de kvinnliga politikerna företrädde och vilka möjligheter och hinder som fanns för dem att agera för att artikulera kvinnors intressen. I studien framkom ett mönster av individuella val, där de kvinnliga politikerna definierade omsorgsfrågor som centrala. menar att kvinnors intresse och koncentration i dessa områden var nära förknippade med deras yrkesmässiga kompetens. Studien visar också att kvinnors engagemang i omsorgsfrågor var villkorligt och att mäns tolkningsföreträde avgjorde när och om denna kompetens kom till sin rätt. Särskilt problematiskt blev det att föra in kvinnospecifika erfarenheter i sammanhang där de inte ansågs höra hemma. menar även att de kvinnliga ledamöterna presenterade ihärdigt och ofta med viss framgång sina intresseområden i det politiska beslutsfattandet men att de inte kunde politisera själva könsförhållandet i vare sig politikens eller hemmets sfärer. Ett uppenbart kvinnoförtryck kunde brytas så länge kvinnorna höll sig till spelreglerna, nämligen att könsrelationer betraktades som privata och individuella. Att göra dessa personliga erfarenheter och relationer synliga och kollektiva var emellertid inte möjligt. studie av kvinnors villkor och intressen i kommunalpolitiken har delvis följts upp av , som i en jämförande studie av kommunfullmäktigeledamöter i och undersökt betydelsen av kön i kommunalpolitiken ur ett generationsperspektiv.302 I denna studie kopierades flera av de frågor som ställts i undersökning och applicerades på ett yngre empiriskt material. Studien visar att villkoren i kommunalpolitiken är förhållandevis gynnsamma för både kvinnor och män. När det gällde politiska intresseområden det vill säga vilka politikområden som politikerna var mest intresserade av visade undersökningen att yngre och äldre kvinnor samt yngre män var mest intresserade av sociala välfärdsfrågor.303 Äldre män avvek något, genom att intressera sig för delvis andra politikområden än de övriga grupperna. På frågan om vilket intresseområde politikerna var minst intresserade utav, angav gruppen äldre män jämställdhet som ett politikområde bland tre. När det gällde närvaro vid möten, möjligheter till förberedelser samt förutsättningar att förvalta sitt kommunala uppdrag, fanns inga större skillnader mellan könen eller generationerna. Villkoren för politiskt deltagande var förhållandevis gynnsamma. Både unga kvinnor och män hade dock svårt att närvara vid sammanträden, beroende på bland annat svårigheter att kombinera politiskt arbete med förvärvsarbete. Därutöver skilde sig anledningarna emellertid åt. Medan unga män angav konflikt med andra möten, angav unga kvinnor problem med barnpassning och konflikt med barnens aktiviteter. 302Freidenvall (1999), Betydelsen av kön i kommunalpolitiken ur ett generationsperspektiv. Se även Freidenvall (2000), As Time Goes By the meaning of gender for two gen(d)erations of women in local politics i Re- port: Democracy, Modernity and Political Identities, Aalborg: GEP. 303Yngre politiker definierades som . UR ETT GENUSPERSPEKTIV 2005/06:RS3 privata livets organisering fick således effekter för möjligheten till politiskt deltagande, i synnerhet för kvinnor. Studien visar även att en stor andel av de kvinnliga ledamöterna, både äldre och yngre, hade varit utsatta för någon form av diskriminering beroende på kön. av de äldre kvinnorna och av de yngre svarade att de själva känt sig nedvärderade, åsidosatta eller diskriminerade i politiken på grund av kön. av de äldre och av de yngre hade kännedom om en annan kvinna som blivit utsatt för diskriminerande handling på grund av kön. av de äldre och av de yngre kvinnorna ansåg att det togs mer hänsyn till mäns argument i politiken än kvinnors. av äldre män och av yngre män ansåg att det togs mer hänsyn till män i politiken. Jämfört med empiri hade en betydligt högre andel kvinnor själva upplevt diskriminering på grund av kön eller kände till någon annan kvinna som upplevt en liknande behandling. En betydligt högre andel män ansåg dessutom att det togs mer hänsyn till mäns argument i politiken. I studien tolkas dessa resultat dels som en effekt av en större medvetenhet, dels som en effekt av kvinnors numerär, vilket ökar förutsättningarna för förändringar, i detta fall förutsättningarna att uttrycka ett missnöje. Freidenvall drar slutsatsen att villkoren i kommunalpolitiken är förhållandevis gynnsamma, men det faktum att en stor andel kvinnor känt sig könsdiskriminerade visar på en diskrepans mellan ideal och realitet. I studien poängteras därmed en viss försiktighet med att se jämställdhet som en generationsfråga. Därutöver betonas att förändringar inte kommer automatiskt utan att partierna har ett ansvar för att förbättra villkoren för politiskt deltagande och representation. Att generationseffekten inte var större finner även stöd i norsk forskning om inställningen till jämställdhet. I och bidrag till den norska Makt- och demokratiutredningen304 framkommer att medan yngre kvinnor i har jämställdhet som en ryggmärgsreflex, är unga män mer ambivalenta i frågan.305 Särskilt unga män (under ) menar att diskriminering av kvinnor sällan är ett problem i det norska samhället. av männen i den åldersgruppen tror att diskriminering är något som ofta sker. Andelen bland kvinnor i samma åldersgrupp är . Avståndet mellan kvinnors och mäns uppfattningar om diskriminering och diskrimineringskulturer är därmed stor. I och studie av jämställdhetsarbetet i analyseras bland annat attityder till jämställdhetspolitik. Studien visar att det finns både uttalade och outtalade normer och regler för vem som får säga och göra vad i svensk lokalpolitik.306 Det kan ses som en 304Den norska demokrati- och maktutredningens elitundersökning omfattade 1 725 personer på toppositioner i olika samhällssektorer i . Regeringen blev intervjuad om huvudteman i elitundersökningen. En enkät genomfördes även bland ett representativt urval av befolkningen vid sidan om en medborgarundersökning. 305Skjeie och Teigen (2003), Menn imellom. Mannsdominans og likestillingspolitikk, 306Eduards och Thomsson (1999), Jämställdhet en angelägenhet? ekonomi och politik, vol 3 nr 4, sid. 7796. 2005/06:RS3 UR ETT GENUSPERSPEKTIV kamp om tolkningsföreträde på flera olika nivåer: om politikens räckvidd, hur samhälleliga problem skall göras till politik samt hur kvinnor i politiken bör uppträda. och menar att jämställdhetsarbetet i har präglats av oenighet, tröghet och undanmanövrar. En invändning i utvecklandet av ett kommunalt jämställdhetsprogram var till exempel att programmet var meningslöst. En annan invändning var att programmet innebar en onödig byråkratisering. Sammantaget utmejslades fem olika invändningar mot ett aktivt jämställdhetsarbete: det går inte, det går ändå, det är bra som det är, det blir för dyrt samt låt andra ta initiativ. och menar även att det finns en dold dagordning om hur kvinnor i politiken bör agera. Den bästa strategin är att uppträda på ett traditionellt kvinnligt sätt och att inte skapa konflikter. De menar, tillspetsat, att en kvinnlig politiker som kämpar för jämställdhet har att välja mellan att vara kvinnlig, och därmed inte märkas, och att vara okvinnlig, och därmed tappa i legitimitet.307 Att ledningen har ett stort ansvar för jämställdhet belyser , som har studerat jämställdhetsfrågans plats och utveckling på nivå genom en studie av jämställdhetsarbetares villkor för att bedriva jämställdhetsarbete i organisationer. Undersökningen understryker betydelsen av stöd i jämställdhetsarbetet och visar bland annat att jämställdhetsarbetet tog stora kliv framåt när en man i kommunens högsta ledning aktivt engagerade sig i och stödde frågan. Ett passivt stöd från chefer och politiker på lägre nivåer var också betydelsefullt även om det inte hade samma förändringseffekt. På motsvarande sätt var mäns aktiva motståndsstrategier (som att argumentera mot jämställdhetsreformer, att urholka jämställdhetsåtgärders förändringspotential samt ett personinriktat motstånd mot jämställdhetsarbetares legitimitet och auktoritet) och passiva motståndsstrategier (som tystnad och skenhandlingar) ett hinder när det gäller att utveckla jämställdhetsarbetet. Undersökningen visar att det öppna och aktiva motståndet mot jämställdhetsåtgärder endast utövades av ett fåtal män. Detsamma kunde även konstateras när det gällde det aktiva stödet.308 I har en liknande studie gjorts. har studerat arbetsvillkoren hos de fylkeskommunala kvinnekonsulenterna, s.k. fylkesfemokraterna.309 Kvinnekonsulenterna ingick i en fylkeskommunal kvinnosats- 308Pincus (2002), The Politics of Gender Equality Policy, doktorsavhandling, , . Se även (1997), Män som hindrar och män som främjar jämställdhetsarbete i red., SOU 1997:114 Styrsystem och jämställdhet, : , och (1999), Vilje eller evne? Staten, kommunene og likestillingspolitikken sid.192213 i , red. (1999), Likestilte demokratier? Kjønn og politikk i , : Universitetsforlaget, samt m.fl. red. (1998), i praktiken på hans eller hennes villkor? 309van (1996a), Femokrat, hva slags fugl er nå det? (1996), Hun og han kjønn i forskning og politikk, : . Se även (1996b), Den staten, den staten i red. (1996), Hun og han kjønn i forskning og politikk, : , samt och (1999), Vilje eller evne? Staten, kommunene og likestillingspolitikken sid. 192 UR ETT GENUSPERSPEKTIV 2005/06:RS3 ning i de norska distrikten för att råda bot på skevheten mellan könen i befolkningssammansättningen. Deras primära uppgift var att utveckla metoder för att göra distrikten mer attraktiva för kvinnor, bland annat när det gäller arbete och bostad, för att förhindra kvinnors flykt från landsbygden. menar att dessa administratörer blev utsatta för tre former av marginalisering. För det första fanns en politisk marginalisering genom att den fylkeskommunala kvinnosatsningen var en underordnad del av distriktspolitiken. För det andra fanns en administrativ marginalisering dels genom att konsulenternas anställning var tidsbegränsad, dels genom att de var centralt anställda men arbetade på distriktsnivå i en organisation samt att det faktiska arbetssättet stod i motsättning till det stipulerade. För det tredje fanns en könsmässig marginalisering genom att konsulenterna var kvinnor i en organisation ledd av män. I samhällsdebatten framhålls ibland att kvinnor hoppar av politiken i större utsträckning än män. studie visar emellertid att det inte är en större andel avhoppare bland kvinnor än bland män. av de kvinnliga fullmäktigeledamöterna och exakt samma andel av de manliga valde att sluta frivilligt. Studierna visar även att kvinnor och män drar sig tillbaka från politiken i samma takt. Kvinnor drar sig inte tillbaka snabbare än män och deras omvalsfrekvenser var därmed lika höga som mäns. Däremot kan motiven till att avböja omval skilja sig åt. Flera män väljer att inte ställa upp för omval med hänvisning till ålder eller att de suttit . Fler kvinnor än män slutar för att de finner arbetsvillkoren otillfredsställande. Det finns således en tendens till att kvinnor upplever representantskapet som mindre tillfredsställande. Relaterat till villkoren i kan man diskutera huruvida riksdagsledamöter hoppar av politiken och hur detta kan relateras till kön. har studerat varför unga riksdagsledamöter hoppar av politiken. menar att det fanns en diskussion att unga kvinnor hoppade av sina riksdagsuppdrag på grund av dåliga villkor i politiken.310 Hennes undersökning av riksdagspolitiker som valdes in i 1994 och som inte ställde upp för omval 1998 visar att det var ett fåtal unga kvinnor som hoppade av. Deras skäl till att inte ställa upp för omval kunde relateras till familjeomständigheter och utbildning. Däremot när andra riksdagsledamöter tillfrågades om varför dessa unga personer hoppade av, var svaret att dessa unga inte togs på allvar, att de kände sig motarbetade, etc. menar att kvinnor i politiken tvingas balansera motstridiga budskap. Å ena sidan används åsiktsskillnader som ett argument för ökad kvinnorepresentation, för att få in kvinnliga erfarenheter i politiken. Väl invalda, förväntas kvinnor dock både behålla sina speciella uppfattningar och underordna sig allmänintresset. Kvinnor tvingas således gå en balansgång 213 i red. (1999), Likestilte demokratier? Kjønn og politikk i : Universitetsforlaget. 310 (2000), members of parliament: changing the world? i 8 (2000):2, sid. 93106. 2005/06:RS3 UR ETT GENUSPERSPEKTIV mellan förväntningar om att både vara lik och olik. De flesta kvinnor väljer mer eller mindre medvetet att anpassa sig till rådande normer, för att inte uppfattas som obekväma.311 Avslutningsvis bör det understrykas att , och i ett pågående forskningsprojekt undersöker politikerrollens förändring i . Undersökningen avser bland annat svara på frågan om kvinnor och män har olika skäl till att lämna sitt uppdrag i riksdagen.312 Med hjälp av intervjuer och enkäter undersöker de trivseln i men också frågor om politikerideal. Resultaten tyder på att den kritik som framkommer snarare är riktad mot partierna än mot som institution. Resultaten tyder också på att det förekommer något starkare kritik bland kvinnliga än bland manliga ledamöter. Undersökningen är gjord bland såväl tidigare som nuvarande riksdagsledamöter. Projektet skall redovisa sina resultat . Ett sjätte tema som utkristalliserats i den befintliga forskningen om ur ett genusperspektiv är jämställdhet som politikområde. Jämställdhet kan visserligen implicit anses ingå i samtliga teman. Nedan redogörs emellertid för studier och forskningsprojekt som har ett explicit syfte att undersöka jämställdhet som politikområde i eller på en mer övergripande, diskursiv nivå. Flera av dessa forskningsrapporter, inte alla, ingår i statliga maktutredningar. har i sin avhandling studerat frågan om vilka förutsättningar som finns att i olika typer av välfärdsstater initiera och etablera det policyområde som har kvinnors och mäns levnadsvillkor som fokus, det vill säga genuspolitiken. I avhandlingen beskrivs det genuspolitiska områdets uppkomst och utvecklingsförlopp i och . I en kartläggning och analys av den svenska (och australiska) policyutvecklingen när det gäller jämställdhet med explicit fokus på de fyra politikområdena barnomsorg, arbetsmarknadsutbildning, våld mot kvinnor samt könsdiskriminering förklaras hur institutionaliserade normer påverkar olika policyområden.313 Studien visar att den svenska jämställdhetspolitiken i högre grad än den australiska hade anknytning till en s.k. omfördelningspolitik. etablerades en svensk genuslogik, som hade ett omfångsmässigt 311Eduards (2002a), Förbjuden handling. Se även (2002b), Agerar män och kvinnor olika i politiken? i Jämställdhet en modesak? Talmannens nätverk åren 19952002, : riksdag. 312Jfr (2000), members of parliament: changing the world? i 8 (2000):2, sid. 93106. 313Lindvert (2002), Feminism som politik. och 19601990, : . Se även och (2000), Något som liknar en oblodig revolution. Jämställdhetens politisering (omarbetad och översatt version), : vid , samt (1999), Hvad er det vi studerer? sid. 151155, samt Ligestillingsinstitutionerna sid. 156175 i red. (1999), Likestilte demokratier? Kjønn og politikk i , : Universitetsforlaget. UR ETT GENUSPERSPEKTIV 2005/06:RS3 fokus på att integrera jämställdhetspolitiken med social- och arbetsmarknadspolitik samt ett inflytandemässigt fokus på centrala politiska aktörer. Förekomsten av en politisk enighet kring begreppet jämställdhet framstod som en central drivkraft. Resultaten pekar även på att den svenska jämställdhetspolitikens förankring i arbetsmarknadspolitiken varit avgörande för dess förmånliga position i svensk politik. har i sin forskning visat att kvinnliga politiker är de som är mest angelägna om att satsa på mer jämställdhet.314 Från sin undersökning konstaterar att jämställdhet är ett förhållandevis litet policyomoråde och att det är ett område där de kvinnliga politikerna i stort sett har monopol. Vissa partivisa skillnader förekommer emellertid: I samband med valrörelsen drev framför allt kvinnliga ledamöter inom , och frågor om jämställdhet, och inom partigrupperna var det framför allt kvinnliga ledamöter inom , och som drev jämställdhetsfrågor. Studien visar även att av männen i aldrig samarbetat i jämställdhetsfrågor, till skillnad från av kvinnorna. Omvänt innebär detta, menar , att hälften av samtliga kvinnliga ledamöter samarbetat åtminstone och att motsvarande gäller för en femtedel av de manliga ledamöterna. Slutsatsen dras att även om det var en liten grupp som aktivt drev jämställdhetsfrågor, bestod gruppen nästan uteslutande av kvinnor. Menn imellom av och kan ses som en slutrapport för den norska Makt- och demokratiutredningens analyser av könsmakt och jämställdhetspolitik.315 I boken problematiseras jämställdhetens självklarhet som en nationell elitkonsensus, och konkreta utmaningar för norsk jämställdhetspolitik diskuteras. I många sammanhang är folkstyre en eufemism för mansdominerande beslutsstrukturer och beslutskulturer, menar författarna. En elitundersökning av mer än 1 700 ledare i politik, förvaltning, näringsliv, kulturliv, forskning och medier visar att den genomsnittliga mansdominansen ligger på , med en variation från eller mer i till exempel näringslivet och rättsväsendet, till i delar av partipolitiken. Även partipolitiken visar på stora interna variationer, till exempel en fördelning mellan könen på 5050 i stortingsgrupp och 9010 i Fremskrittspartiets. Många norska kommunfullmäktigegrupper har en skev könsfördelning, och på ordförandenivån är mansdominansen . Enbart delar av partipolitiken samt organisations- och kulturlivet visar på ett undantag från regeln att maktens positioner är mäns positioner, menar och . Mycket av samhällets organisering och styrning formas med andra ord av menn imellom. Genomsnittligt sett har den representativa demokratin inte blivit mer könsrepresentativ än den var i mitten 314Wängnerud (1998). 315Den norska maktutredningen har resulterat i närmare 40 titlar och en rapportserie om mer än 70 titlar. För vidare läsning, se till exempel (2003) och NOU 2003:19 Slutrapport fra Maktog demokratiutredningen, saeruttalelse: Demokrati, makt og menneskerettigheter. 2005/06:RS3 UR ETT GENUSPERSPEKTIV På stortingsnivån blir den begränsade inklusionen ännu tydligare avseende nomineringarnas reflektion av flerkulturella representationskrav. I studien presenteras en analys av inställningen till jämställdhet i det norska samhället. När det gäller jämställdhet menar och att jämställdhet har vikeplikt (väjningsplikt). Med det menas att jämställdhet ständigt konkurrerar med det som rutinmässigt uppfattas som mer prekära hänsyn. Jämställdhet måste till exempel ge förkörsrätt till förhandlingsfriheten och organisationsfriheten. Jämställdhetsprinciper är dessutom något som ständigt måste förhandlas och kompromissas om, bland annat med hänsyn till föreställningen att jämställdheten är på vei. Enligt denna föreställning anses målet finnas inom räckhåll, varvid inga särskilda insatser behöver vidtas. Jämställdhet är också något som alla är för, menar och . Det innebär att frågor om makt, över- och underordning och diskriminering sällan diskuteras. Jämställdhet handlar i stället snarare om grader av entusiasm än om ett uttryckt motstånd. Mansdominansen bland eliten tecknar emellertid en skarp kontrast till den norska officiella retoriken om det norska jämställdhetsparadiset, menar författarna. Den norska elitundersökningen visar också att kvinnor och män prioriterar jämställdhet och jämställdhetspolitik i olika utsträckning. Analysen visar till exempel att män i institutionella ledarpositioner har problem med att se diskriminering som ett relevant jämställdhetsproblem, särskilt inom den egna verksamheten. När det gäller vilka argument för jämställdhet som får störst uppslutning delar sig den intervjuade eliten i två delar: Den ena ser jämställdhet som en rättighetsfråga och den andra att en jämn könsfördelning ger det samhällsmässigt bästa utnyttjandet av människors kompetenser och resurser. Skjeie och Teigen är kritiska till sådana argument, med hänvisning till att en nytto- och lönsamhetsretorik placerar jämställdhet på defensiven, som ett fält som måste försvaras med mer än sitt egenvärde. Vad händer om jämställdhet inte lönar sig, frågar och . Författarna understryker i stället jämställdhetens normativa fundament som en frihetsprincip: det vill säga rätt till lika deltagande och frihet från diskriminering. medborgarundersökning visar också att en större andel kvinnor än män inte är nöjda med jämställdheten i det norska samhället. Bland norska kvinnor var inte nöjda, som en större andel av norska män är nöjda. Elitundersökningen visade på en liknande skillnad mellan kvinnor och män i synen på jämställdhet. Könsmagt under förändring är den danska maktutredningens analys av könsmakt i Danmark.316 I boken ger forskare sin syn på förändringar i kön och makt och vilka faktorer och aktörer som varit avgörande inom olika områden i det danska samhället. Drude Dahlerup menar att både i och i är ligestilling eller jämställdhet en allmänt accepterad målsättning 316 Borchorst red. (1992), Kønsmagt under forandring, , : Hans Reitzels Forlag. För vidare läsning om den danska maktutredningen, se till exempel , och (2001), Den danske elite, : Hans Reitzels Forlag. Se även www. ps.au.dk/magtudredningen. UR ETT GENUSPERSPEKTIV 2005/06:RS3 och regeringspolitik.317 Trots det skiljer sig debatterna om jämställdhet åt i de två grannländerna. Medan flera svenska partier talar om könsmaktssystem diskriminering och kvinnoförtryck har denna terminologi blivit alltmer ovanlig i . I den svenska politiken har jämställdhet blivit politiserad, bland annat genom att alltfler partier konkurrerar om att framstå som feministiska, något som för stunden är otänkbart i . Dahlerups text handlar inte om hur man uppnår jämställdhet, utan hur jämställdhet uppfattas och diskuteras.