frsrdg · GT04RS3 · 2005-12-14 00:00:00 — Normalt får statsministern det sista inlägget i ett replikskifte men talmannen kan när han finner det befogat ge frågeställaren ordet för ett avslutande inlägg om . Övriga ledamöter som önskar få ordet kan förhandsanmäla sig till kammarkansliet eller under pågående debatt hos kammarsekreteraren. De kan normalt bara räkna med att få ordet en gång. Försöket med statsministerns frågestund har följts upp och redovisats för talmannen och gruppledarna. Försöket har ansetts falla väl ut även om diskussioner uppkommit på vissa punkter. Det har rört den be- gränsade möjligheten för en partiföreträdare att få sista ordet i replikskiftet med statsministern. Det har också rört det förhållandet att partiledarna inte alltid kunnat närvara och att anmälningarna av vilka partiföreträdare som skall delta gjorts sent. Kommittén har i samband med uppföljningen av statsministerns frågestund även följt hur den vanliga frågestunden påverkats av försöket. Ett något mins- kat intresse för de vanliga frågestunderna har kunnat konstateras. Ett försök att göra dessa frågestunder mer intressanta genom att göra en tematisk indelning gjordes . Några positiva effekter av en sådan modell kunde dock inte noteras. anser att försöket med en statsministerns frågestund har varit lyckat och funnit en form som fungerar väl. Frågestunden är etablerad och skall därför inte längre betraktas som någon försöksverksamhet. Kommittén vill dock betona vikten av att partiledarna är närvarande vid frå- gestunden och att anmälningar om partiföreträdare görs i önskad tid. Kommittén förutsätter att statsministerns frågestund och den vanliga fråge- stunden följs upp löpande av talmannen och gruppledarna. Idén att anordna regelbundna allmänna debattstunder i kammaren väcktes i . Därefter har formerna för en sådan debatt diskuterats i gruppledarkretsen. Talmannen och gruppledarna ansåg att innan något beslut togs i frågan borde viss försöksverksamhet bedrivas och att reg- lerna för debattimmen borde medge möjlighet till olika upplägg under för- söksperioden. Talmannen förutsattes att i samråd med gruppledarna följa upp debattimmen och bestämma inriktningen på kommande försök. 2005/06:RS3 6 ARBETET I KAMMARE har fyra allmänna debattimmar anordnats och tre. Debattimmen har lagts in kl. 9 företrädesvis efter en votering. gjordes vissa ändringar i debattreglerna. Något beslut om fortsättning av försöket har inte tagits. Syftet med försöket har varit att skapa ett forum där ledamöter kan tala i aktuella frågor eller rikta uppmärksamhet på viss fråga. Det skulle också kunna vara ett tillfälle för ledamöterna att återrapportera från olika utskottsre- sor, delegationsresor och andra internationella kontakter. Upplägget av varje debattimme har utgått från de föranmälningar till de- battimmen som kommit in från ledamöterna. En ledamot kan anmäla sig tidigast före debattimmen med angivande av vilket ämne han/hon vill ta upp. Anmälningarna publiceras löpande på intranätet i syfte att upp- märksamma andra ledamöter på vilka frågor som kan tänkas komma upp. Anmälningstiden utgår (tidigare ) dagen före debattimmen, däref- ter upprättas en preliminär talarordning som publiceras på talarlistan. Försö- ket har utgått från att sittande talman har stor frihet vid upprättande av den preliminära talarlistan och att styra debatten. Talmannen har förutsatts att därvid både beakta frågans natur och se till att ordet fördelas mellan ledamö- terna så rättvist som möjligt. Fri replikrätt råder. Varken föranmälda eller efteranmälda talare eller den som begär replik har kunnat räkna med att få ordet. Tiden för ett anförande var till en början men ändrades till 3 . Tanken från början var att man skulle kunna avhandla 23 olika frågor (när flera anmält sig till samma ämne) under vardera (inklusive repliker) men även att enstaka frågor skulle kunna tas upp. bestämdes dock att talmannen skulle tillämpa något annor- lunda principer för talarordningen än tidigare i syfte att undvika vissa pro- blem som påtalats av gruppledarna, t.ex. att flera talare från samma parti har fått ordet i en fråga eller att ledamöter som anmält sig tidigt och till debattimmen trots detta inte har fått ordet. Den allmänna debattimmen har fått ett blandat mottagande bland ledamö- ter, gruppledare och talmän. Av detta skäl ändrades reglerna i samband med att talmannen och gruppledarna kom överens om att försöket skulle fortsätta. Det är enligt kommitténs mening för tidigt att nu ta ställning till om den all- männa debattimmen skall bli ett mer permanent inslag i kammarens arbete. Kommittén förutsätter att det pågående försöket utvärderas av talmannen och gruppledarna inför nästa mandatperiod. 6.3.6 EU-debatter i kammaren I kapitel 3.5 i detta betänkande betonar att det finns ett stort värde av debatter om EU-frågor i kammaren, både om arbetsprogram 6 ARBETET I KAMMARE 2005/06:RS3 och om andra frågor. När det gäller kommitténs överväganden om en årlig debatt om kommissionens arbetsprogram och andra kammardebatter i EU- frågor hänvisas till nämnda avsnitt. 6.3.7 Vissa andra debattformer har också fört diskussioner om att införa en form av s.k. utmanardebatter och frågan om interpellationsdebatternas inplacering. När det gäller utmanardebatter har kommittén diskuterat ett förslag väckt inom kommittén att införa en möjlighet för en ledamot att ställa en fråga riktad till en partiledare eller annan företrädare för partigrupp som inte är i regeringsställning och på så sätt få till stånd en form av utmanardebatt i kammaren. Kommittén har dock stannat för att nu inte aktualisera en sådan debattform. Frågan om interpellationsdebatternas inplacering har diskuterats i kommit- tén med anledning av att den ordning som tillämpats för schemaläggning av interpellationsdebatterna har visat sig ha vissa nackdelar för ledamöterna. Ordningen tillkom i syfte att reducera andelen försenade svar på interpellationer. Den innebar att en interpellant var tvungen att vara beredd att ta interpellationsdebatten vid vilket som helst av de tillfällen för sådana debatter som var schemalagda efter det att interpellationen ingavs. I de fall ledamöterna fått tvingande förhinder har de fått dra tillbaka sina interpellationer för att eventuellt ställa dem på nytt eller omforma dem till skriftliga frågor. Hanteringen har av ledamöterna betraktats som byråkratisk. Den har dock haft den fördelen gentemot att förseningar i besvarandet av interpellationerna inte i något fall har kunnat hävdas bero på interpellanten utan ansvaret för försenade svar har kunnat läggas på ministrarna. Andelen försenade svar minskade också avse- värt med denna hantering. vill erinra om att interpellationsinstitutet är en del av grundlagsenliga kontrollmakt. Inlämnandet av en interpellation innebär ett utnyttjande av ett kontrollmedel och interpellationens fortsatta hantering är av intresse inte enbart för interpellanten och ministern. Samtliga ledamöter har rätt att delta i interpellationsdebatterna. Regeln att en interpel- lation skall besvaras har tillkommit inte bara, eller ens främst, för att tillgodose interpellantens intressen, utan för att det ansetts vara ett allmänt samhällsintresse att interpellationerna kan besvaras och debatteras när frågeställningarna är aktuella. Inte sällan händer det att en och samma händelse ger upphov till ett flertal interpellationer som av statsrådet bedöms böra besvaras i ett sammanhang. Det är då olyckligt om besvarandet av samtliga fördröjs till följd av att en av interpellanterna inte kan frigöra sig vid något av de debattillfällen som ligger inom tvåveckorsperioden. 2005/06:RS3 6 ARBETET I KAMMARE anser det angeläget att det finns en mekanism som bi- drar till att reducera andelen försenade svar och som gör det möjligt att snabbt kunna ange när en interpellation kommer att besvaras. Kommittén har dock ansett att den ordning som tillämpats varit till sådan nackdel för interpellanterna att en annan ordning borde tillämpas. Den hantering som kommittén ställt sig bakom och som tillämpats fr.o.m. /05 innebär att statsrådet som meddelar när inom tvåveckorsperioden interpellationen kan besvaras. Kammarkansliet tillser att interpellanten ome- delbart underrättas om förslaget till debattdag. Om inte interpellanten inom en kort frist (en eller ) gjort invändningar mot förslaget fastställs tid- punkten för debatten. Skulle talmannen finna att interpellantens invändningar är av det slaget att en annan tidpunkt bör sökas får kammarkansliet i uppgift att finna en alternativ debattdag. I annat fall beslutar talmannen att debatten, trots invändningarna, skall äga rum vid det tillfälle som föreslagits av minis- tern. Denna ordning följer av tilläggsbestämmelsen 6.1.2 RO att talmannen efter samråd med statsrådet och interpellanten bestämmer vid vilket samman- träde svaret skall lämnas. Kommittén vill i sammanhanget erinra om möjlig- heten för talmannen att vid förhinder för interpellanten medge att annan le- damot tar svaret. Möjligheten bör dock tillämpas restriktivt. förutsätter att den nya ordningen löpande följs upp av talmannen och gruppledarna. 6.4 Voteringar och övriga frågor har i samband med övriga frågor som rör kammardebat- ter också diskuterat voteringarna i kammaren. gällde att kammaren fattade beslut i varje ärende sedan det slut- debatterats. infördes en ordning med samlade voteringar som innebar att voteringen skedde först efter det att debatten avslutats i ett antal på för- hand angivna ärenden. inleddes det försök med fasta voteringsti- der som har blivit etablerad praxis. Votering äger normalt rum samt och 17.00. Eventuella återstående ärenden som slutdebatterats avgörs normalt , ofta vid plenums början kl. 9.00. Inför uppehåll i kammarens arbete brukar votering efter debattens slut tillämpas liksom i vissa ärenden av särskild vikt. Bestämmelser om formerna för ärendenas avgörande finns i 5 kap. RO. Ett ärende avgörs med acklamation eller, om en ledamot yrkar det, genom om- röstning (votering). Om det för beslut krävs annat än enkel majoritet finns särskilda bestämmelser. Under debatten om ett utskottsbetänkande får en ledamot yrka bifall till och avslag på de förslag till beslut som behandlas i betänkandet (5 kap. 3 § RO). Det vanliga är yrkanden om bifall till utskottets förslag och yrkanden 6 ARBETET I KAMMARE 2005/06:RS3 om bifall till reservationer. Även yrkanden om bifall till motioner som be- handlas i betänkandet liksom yrkanden om avslag på den proposition som behandlas i ärendet kan göras. Förutom utskottets förslag till riksdagsbeslut är det de under debatten framställda yrkandena som styr vilka frågor som skall tas upp till avgörande. Det innebär exempelvis att en reservation, som det inte yrkats bifall till under debatten, inte blir föremål för direkt ställningstagande av kammaren. För att undvika att voteringen blir alltför omfattande har partierna genom gruppledarna träffat överenskommelse om att begränsa anta- let yrkanden. Om företrädare för ett parti har flera reservationer i ett betän- kande bör man, enligt överenskommelsen, yrka bifall till endast en eller ett par av dessa. Ett sådant ställningstagande åtföljs ofta av en deklaration under anförandet att man ändå står bakom partiets övriga reservationer. Yrkanden på motioner bör enligt överenskommelsen i princip endast förekomma då partiet inte varit närvarande vid slutjusteringen av utskottsbetänkandet. När ett ärende avgörs med acklamation, ställer talmannen proposition på varje yrkande som lagts fram under debatten och tillkännager därefter hur beslutet blivit enligt hans eller hennes uppfattning, om inte votering begärs av någon ledamot. Om votering begärts underställs kammaren en voteringspro- position för godkännande. Voteringspropositionen föredras av kammarsekre- teraren. Voteringen sker i första hand genom uppresning. Om talmannen efter uppresningen tvekar om resultatet eller en ledamot begär rösträkning sker en ny omröstning med omröstningsapparat (eller namnupprop om den inte kan användas). Vid omröstning med omröstningsapparat liksom vid namnupprop registreras hur varje ledamot har röstat. Utredningstjänsten och kammarkansliet har för kommitténs räkning tagit fram statistik över voteringar i och hämtat in uppgifter om voteringar i i andra länder. Antalet voteringar med rösträkning har som framgår av tabell 6.3 nedan varierat mellan drygt 500 och 1 600 , de två senaste valperioderna mellan 800 och drygt 1 200. Den tid kammaren ägnar åt votering visar, enligt tabell 6.4, att tiden minskat kraftigt . Sedan /90 har tiden minskat till . En särskild undersökning för /03 visar att antalet jämna voteringar uppgick till . Av 695 huvudvoteringar var det 17 omröstningar där en reservation vann eller där det skiljde högst 5 röster mel- lan ja- och nejrösterna. /86 har av alla reservationer, , varit föremål för votering med undantag för mandatperioden /921993/94 då andelen var betydligt högre. 2005/06:RS3 6 ARBETET I KAMMARE Antal voteringar med rösträkning Källa: Utredningstjänsten i siffror, Kammarkansliet Riks- dagsarbetet statistiska uppgifter . 6 ARBETET I KAMMARE 2005/06:RS3 Årlig plenitid för voteringar Källa: Kammarkansliet. Antal reservationer och voteringar Källa: Kammarkansliet. 2005/06:RS3 6 ARBETET I KAMMARE Voteringar i andra länder På grundval av de uppgifter som kunnat tas fram om voteringar i andra par- lament kan några direkta jämförelser inte göras. Några exempel från andra länder kan dock nämnas. I uppgick det sammanlagda antalet voter- ingar under föregående 4-åriga mandatperiod till 1 209 (varierade mellan 252 och 433 ) varav 831 rörde statsbudgeten. Man uppskattar att plenitiden för voteringar uppgår till i snitt . I hade man 2002/03 697 voteringar. Tidsåtgången uppskattas till endast . I (senaten) har antalet elektroniska rösträkningar uppgått till mellan 560 och 1 330 . Tidsåtgången uppskattas till mellan 4 och . I (deputeradekammaren) är antalet elektroniska voteringar högt, 2002 och 5 2003. Av visst intresse kan vara att notera formerna för votering i (As- semblée Nationale) och i . Normalt sker votering i genom handuppräckning (vid tveksamhet följt av uppresning och vid fortsatt tvek- samhet beslutar talmannen om elektronisk rösträkning). Elektronisk omröst- ning används bara efter beslut av talmannen eller på begäran av regeringen, utskott eller gruppledare eller efter beslut av talmanskonferensen inför om- röstningar på viktiga förslag. Endast en partivis fördelning av rösterna redovi- sas. Endast i undantagsfall (när kvalificerad majoritet krävs eller vid en för- troendeomröstning) registreras ledamotens namn. Som exempel kan nämnas att man 1999/2000 hade 80 elektroniska omröstningar, varav 1 med namnre- gistrering och 2002/03 302 elektroniska omröstningar, varav 4 med namnre- gistrering. I voterar man i regel . Voter- ingarna tar uppskattningsvis . Omröstning om detaljerna görs på utskottsnivå. Voteringarna i kammaren har flera viktiga funktioner. Den grundläggande är givetvis att säkerställa att beslut fattas i överensstämmelse med de formella krav på majoritet som föreligger. Andra funktioner kan vara att visa på parti- skiljande frågor eller på åsiktsskillnader inom partier eller på enskilda leda- möters agerande. Enligt kommitténs mening bör man inte heller bortse från det symbolvärde voteringarna har för det parlamentariska beslutsfattandet. I dagens politiska läge är det mycket få beslut som i praktiken skulle behöva avgöras genom rösträkning. Voteringarna har naturligtvis ett samband med den politiska sammansättningen i , varför behovet kan skifta över tiden. Med detta sagt kan man dock enligt kommittén ifrågasätta dagens ordning i vissa avseenden. Den överenskommelse som finns om att begränsa antalet voteringar följs . Den synes heller inte vara allmänt känd hos leda- möterna. Något klart mönster för när votering begärs finns inte heller efter- som både partier och enskilda ledamöter tillämpar olika kriterier. Informa- tionsvärdet av voteringarna är begränsat både av detta skäl och av att votering endast sker på ett urval frågor. Partiernas ställningstaganden framgår av ut- 6 ARBETET I KAMMARE 2005/06:RS3 skottens betänkanden och av anförandena i kammaren. Det försök som pågått med ett inledningsanförande i kammaren som presenterar utskottets förslag och på vilka punkter utskottet inte är enigt syftar till att underlätta för den som följer debatten eller läser protokollet. kan konstatera att den tid kammaren ägnar åt voter- ingar har minskat kraftigt det senaste . Den minskade tidsåtgången beror dels på att antalet voteringar har minskat, dels på tekniska förbättringar av voterings- systemet. Kommittén anser inte att tidsåtgången på denna nivå utgör något större problem i riksdagsarbetet som motiverar en förändring av voteringssy- stemet eller i gällande regler i riksdagsordningen. Det finns också en överens- kommelse mellan partierna om att nedbringa antalet voteringar Kommittén vill i sammanhanget peka på möjligheten att avgöra ett ärende, även där yr- kande framställts i kammaren, genom acklamation och på så sätt undvika både uppresning och rösträkning. Det gäller även beslut för att fastställa kont- raproposition i förberedande votering som kan leda till lottdragning, trots att utfallet inte har något med huvudvoteringen att göra. Ett sådant förhållnings- sätt ligger helt och hållet inom ramen för nuvarande regler. Kommittén anser att systemet med fasta voteringstider fungerar väl och att det därför inte finns någon anledning till förändringar av hittillsvarande praxis. Kommittén lägger inte något förslag i frågan. Det ankommer på de särskilda företrädarna för partigrupperna i (gruppledarna) att träffa överenskommelse om rekommendationer till partigrupperna och ledamöterna om begränsningar av voteringarna. Enligt 2.15.2 RO får en ledamot under överläggningen i en fråga, oberoende av talarordningen, instämma med föregående talare utan att ange skäl. Sådana instämmanden noteras i protokollet med angivande av ledamotens namn. Det gäller även när instämmanden görs av ett stort antal ledamöter eller av hel partigrupp (massinstämmanden). I samband med att nytt system för tekniken i kammaren togs i anspråk under föregående mandatperiod installerades en möjlighet att registrera instämmandena direkt i kammarsystemet. Syftet var att underlätta för protokollet att få med alla namn men även för talmannen att identifiera ledamöterna. Kommittén har uppmärksammats på att instämmanden i form av att en hel partigrupp instämmer med en egen talare synes ha blivit något vanligare . Förutsatt att den nya tekniken fungerar utgör massinstämmanden inte något praktiskt problem. Det är här i stället en fråga om massinstämmanden inte snarare har karaktär av applåder än av att enskilda ledamöter instämmer för att t.ex. göra en särskild markering i frågan eller avstå från att göra ett eget 2005/06:RS3 6 ARBETET I KAMMARE uttalande, vilket enligt kommitténs mening bör vara syftet med ett instäm- mande. Kommittén vill i sammanhanget erinra om att även applåder noteras i protokollet, dock utan angivande av namn. Något behov finns inte av att ändra lagstiftningen om instämmanden utan det ankommer på partigrupperna i att genom frivilliga överenskommelser begränsa förekomsten av massinstämmanden. 6.4.3 Utskottssammanträde under plenum Enligt 4.12.2 RO får ett utskott sammanträda med kammaren endast om överläggningen i kammaren avser annat än ett ärendes avgörande eller ett val och utskottet i förväg har medgett det genom ett enhälligt beslut. Kommittén har uppmärksammats på att det blivit svårare för utskotten att hitta tid för utfrågningar under tid då kammaren inte sammanträder eftersom mer kammartid, även och , numera tas i anspråk för inter- pellationsdebatter och särskilda debatter. Antalet utskottsutfrågningar tende- rar också att öka. anser att kravet på ett i förväg fattat enhälligt beslut för att ha utskottssammanträde under interpellationsdebatter och särskilt anord- nade debatter bör tas bort. Det får anses ankomma på utskotten själva att i sin planering av sammanträden ta vederbörlig hänsyn till kammarens arbete och utskottsledamöternas deltagande i kammardebatter. 7 arbete för en jämställd riksdag framställs ofta i ett internationellt perspektiv som ett föregångsland i fråga om jämställdheten. Det gäller även . har riksda- gen tillhört världens mest jämställda parlament sett till fördelningen av man- dat mellan kvinnor och män. Efter valet är av ledamöterna kvin- nor. Jämställdheten i har dock kommit att ifrågasättas ur andra aspekter än den rena mandatfördelningen. har därför i olika sammanhang tagit upp frågan om arbetsformer utifrån ett jämställdhetsperspektiv. Kommittén har också tagit vissa initiativ för att driva på arbetet för en jämställd riksdag och nära följt det arbete som initierats i andra sammanhang. Andelen kvinnor i har ökat , då det första riksdagsvalet med allmän och lika rösträtt för män och kvinnor hölls och fem kvinnor rös- tades in. Någon stor ökning ägde inte rum fram till enkammarriksdagens införande. Hur andelen kvinnor har ökat framgår av figur 7.1. Figur 7.1 Andelen kvinnor i 19702002 (procent) 1970 1973 1976 1979 1982 1985 1988 1991 1994 1998 2002 Källa: informationsenhet. Kvinnorepresentationen i har förändrats mindre än . ökade andelen kvinnor i från till och mellan valen 1979 och 1988 med ytterliga- 2005/06:RS3 7 ARBETE FÖR EN JÄMSTÄLLD RIKSDAG Ökningen uppgår däremot till . var det dessutom fråga om en oavbruten ökning från val till val. Vid val skedde en tillbakagång. Antalet kvinnor i har därefter åter stigit efter valen 1994, 1998 och 2002. Efter valet uppgick andelen kvinnor till . Också när det gäller ordinarie platser i utskotten och ordförandeposter har kvinnliga riksdagsledamöter uppnått en numerär representation som bättre återspeglar riksdagsmandaten. förelåg däremot en tydlig under- representation av kvinnor bland de ordinarie utskottsledamöterna. till andelen kvinnliga ledamöter i utskottens presidier var det 1973 en- bart justitieutskottet som hade kvinnor i sitt presidium. Både ordförande och vice ordförande var kvinnor. hade fyra utskott kvinnor i presidiet. finns kvinnor i presidierna i 13 av 16 utskott, 3 av dem har helt kvinnliga presidier. I internationella sammanhang utmärker sig, enligt Interparlamentariska unionen (IPU), de nordiska länderna med en hög kvinnorepresentation. Ge- nomsnittet för de nordiska länderna är kvinnor. Andelen kvinnor är betydligt lägre i andra delar av världen. Genomsnittet för är t.ex. strax . I världen som helhet rapporteras, enligt IPU, kvin- norepresentationen uppgå till 16 %.33 7.2 Arbetet för en jämställd riksdag Efter en skrivelse från Socialdemokraterna i till riksdagsstyrelsen tillsattes en arbetsgrupp med tjänstemän från riksdagsför- valtningen och partikanslierna med uppdrag att bereda skrivelsen. Arbets- gruppen presenterade rapporten 15 förslag för en jämställd riks- dag (Utredningar från riksdagsförvaltningen 2004/05:URF1). Riksdagsstyrel- sen beslutade att lägga rapporten till grund för det fortsatta jämställdhetsarbetet. Förslagen i rapporten går ut på att skall arbeta planmässigt för ökad jämställdhet. Bland de 15 konkreta förslagen ingår att öka synliggöran- det och kunskaperna på området. Det föreslås regelbundna seminarier för utskottspresidierna och återkommande intervjuer med ledamöterna. Riksda- gens hemsida bör utvecklas i fråga om könsuppdelade statistiska uppgifter. Det skall finnas en professionell stödfunktion för ledamöter som anser sig utsatta för negativ behandling. Introduktionen för nya ledamöter utvecklas, och utskotten uppmuntras att ta in bemötandefrågor i sina arbetsordningar. utredningar bör redovisa eventuella konsekvenser för jämställd- heten och en jämn könsfördelning bör eftersträvas såväl bland ledamöter som i sekretariat. Vid utskottens arbetsplanering bör hänsyn tas till ledamöternas möjligheter att förena riksdagsuppdraget med föräldraskap.