frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — I samband med en konflikt med familjehemmet, som ledde till att familjehemmet vägrade att låta N.N. komma hem, beslöts om omhändertagande av N.N. enligt 6 § LVU. Han har diagnos ADHD och är känslig för förändringar. Hans destruktiva agerande i samband med omplacering från familjehemmet till jourhem innebar att socialjouren i kommun inte kunde placera N.N. i jourhem enligt SoL utan han placerades enligt 6 § LVU vid Eknäs ungdomshem. kommundelskontor, handikappomsorgen i och familjehemmet hade tillsammans med N.N. och hans vårdnadshavare fört diskussion om N.N:s behov av annat boende. Handikappomsorgen hade föreslagit Färingeskolan, men något beslut var inte taget. inom kommundel saknade socialsekreterare och gruppledare inom barn- och ungdomsgruppen. När den aktuella situationen uppstod saknades det handläggare för N.N. och kommundelskontoret fick då anlita en handläggare från bemanningsföretag att utreda och genomföra LVU-placeringen. Denne handläggare hade inte kunskap om bakgrund och tidigare planering, vilket kunde ha underlättat en snabbare placering vid . När beslöt om att inte ansöka om fortsatt vård enligt LVU fanns ingen bra lösning av var N.N. bedömning var att N.N. skulle ha svårt att acceptera och klara en tillfällig placering i jourhem i avvaktan på en långsiktig planering. Möjligheten att återvända till familjehemmet fanns inte. Planeringen blev då att ta beslut om placering vid och i avvaktan på placering där finna ett tillfälligt boende hos någon som N.N. hade en relation till. i kommundel är omorganiserad och tillhör i kommun. gavs tillfälle att yttra sig över nämndens remissvar. I ett beslut anförde JO följande. Insatser från sida beträffande barn och ungdomar bygger på frivillighet från de berörda enskildas sida. Under vissa förutsättningar kan barn och ungdomar dock beredas vård utan samtycke. Bestämmelser om sådan vård finns i LVU. Vård enligt LVU skall beredas den som är om det på grund av misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (2 § LVU). Vård enligt LVU skall också beslutas om den som är utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende (3 § LVU). får enligt 6 § LVU besluta att den som är skall omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande (6 § andra stycket LVU). beslutat om omhändertagande, skall beslutet underställas länsrätten inom från den dag då beslutet fattades. Om länsrätten fastställer ett beslut om omhändertagande, skall socialnämnden från den dag då omhändertagandet verkställdes ansöka hos länsrätten om att den unge skall beredas vård med stöd av LVU. Ett omhändertagande upphör bl.a. om ansökan om vård inte har gjorts inom den föreskrivna tiden och inte heller förlängning av tiden har begärts. Om det inte längre finns skäl för ett omhändertagande, skall socialnämnden besluta att detta genast skall upphöra. Ett sådant beslut får meddelas också av den rätt som prövar en fråga om vård med stöd av lagen. Jag vill inledningsvis påpeka att länsrätten inte hade fattat något beslut om att det omedelbara omhändertagandet skulle upphöra. Såvitt framgår av utredningen hade inte heller nämnden fattat något sådant beslut, låt vara att länsrätten i sitt beslut synes ha utgått från att så var fallet. Den fråga som har väckt om att nämnden eller länsrätten åsidosatt ett åliggande att underrätta ungdomshemmet om att vården av N.N. med stöd av LVU upphört aktualiseras således inte i det förevarande ärendet. Eftersom den rättsliga grunden för placeringen av N.N. vid hemmet påverkade förutsättningarna för hans vistelse där, kan det dock ifrågasättas om inte nämnden borde ha lämnat tydligare information till hemmet om att nämnden inte skulle ansöka om vård enligt LVU. Jag övergår till att behandla den frågan. Nämnden hade fått till stånd en överenskommelse med N.N. och dennes vårdnadshavare om att N.N. skulle beredas erforderlig vård under frivilliga former på Färingeskolan. Det var därför inte aktuellt för nämnden att hos länsrätten ansöka om att N.N. skulle beredas vård enligt LVU. Detta innebar emellertid inte att beslutet om omhändertagande upphävdes automatiskt. Förhållandena kan ha varit sådana att det förelegat skäl för nämnden att med stöd av LVU låta N.N. vara placerad på ungdomshemmet till dess att han kunde tas emot vid skolan. Det har således funnits ett utrymme för nämnden att låta beslutet om omhändertagande bestå i avvaktan på att den frivillliga vården kunde påbörjas. Däremot har det funnits en gräns för som beslutet om omhändertagande har kunnat gälla. Om inte en ansökan om vård eller hemställan om förlängd tid för att göra en sådan ansökan hade inkommit till länsrätten skulle beslutet upphöra (se 8 § LVU). stod det klart för nämnden att N.N. skulle kunna beredas vård under frivilliga former. Enligt remissvaret var planeringen att N.N. skulle flytta till Färingeskolan . Flyttningen dit sköts upp till . Att flyttningen drog ut är inte något som nämnden kan lastas för. Ungdomshemmet fick av en händelse ta del av länsrättens beslut om att skriva av målet. Enligt beslutet hade nämnden upphävt omhändertagandebeslutet. Utifrån hemmets ansvar för N.N. föranledde länsrättens beslut givetvis flera frågor. Eftersom den rättsliga grunden för N.N:s placering vid hemmet hade betydelse för förutsättningarna för hans vistelse där, var det givetvis av vikt att hemmet hölls underrättat om saken. Av SiS:s akt framgår att en tjänsteman vid socialförvaltningen per telefon underrättade ungdomshemmet om att nämnden troligen inte skulle komma att ansöka om vård enligt LVU. förefaller dock inte ha lämnat något besked till ungdomshemmet om var N.N. skulle vistas efter det att beslutet om omhändertagande upphörde fram till dess att N.N. skulle flytta till Färingeskolan. Den frågan blev föremål för överväganden först då ungdomshemmet kontaktade socialförvaltningen med anledning av att hemmet hade tagit del av länsrättens beslut att skriva av målet. När det bestämdes att vården av N.N. skulle ske med N.N:s och hans vårdnadshavares samtycke borde nämnden tillsammans med N.N., vårdnadshavaren och ungdomshemmet har diskuterat var N.N. skulle vistas fram till att N.N. kunde flytta till Färingeskolan. Nämnden borde också ha tagit ställning till huruvida det omedelbara omhändertagandet skulle bestå. Handläggningen av ärendet förefaller ha fortsatt utan att dessa frågor ägnades någon närmare tanke från nämndens sida. Detta är förvånande inte minst som omhändertagandebeslutet skulle upphöra . Jag vill härvid påpeka att det inte har förelegat något formellt hinder mot att låta N.N. vara kvar på Eknäs på frivillig grund. En sådan ordning har i och för sig inneburit att hemmets befogenheter beträffande N.N. skulle ha varit begränsade (se bl.a. 18 § LVU). Det har ytterst ankommit på ungdomshemmet att ta ställning till om N.N. hade kunnat vårdas vid hemmet på frivillig grund. Nämnden har i sitt yttrande pekat på flera omständigheter som bidrog till att det blev en form av glapp i handläggningen av ärendet inför N.N:s flyttning till Färingeskolan. Nämnden är enligt remissvaret väl medveten om bristerna i handläggningen och jag finner därför inte skäl att ytterligare uppehålla mig vid saken. När det gäller länsrättens handläggning vill jag anföra följande. I den skrivelse som socialförvaltningen skickade till länsrätten uppgav handläggaren att nämnden inte skulle ansöka om vård enligt LVU på grund av att frivilliga insatser hade inletts. Det framgår dock inte klart av skrivelsen att nämnden hade fattat ett beslut om att omhändertagandet skulle upphöra. Som tidigare nämnts har länsrätten dock utgått från att nämnden hade fattat ett sådant beslut. Såsom skrivelsen var utformad kan jag hysa viss förståelse för hur länsrätten uppfattade saken. Jag har inte funnit skäl att närmare gå in på länsrättens handläggning. I denna del har jag samrått med JO som har tillsyn över bl.a. förvaltningsdomstolarna. Fråga om en socialnämnds skyldighet att upprätthålla kontakten med vårdnadshavaren till ett barn som vårdas med stöd av LVU, när barnet inte vill ha någon kontakt med föräldern (Dnr 2508-2002) A., född , är son till A.C. Efter att föräldrarna hade skilt sig lämnade fadern, , och bosatte sig i där han träffade en ny kvinna. kom A. till tillsammans med sin mor. A. stannade hos sin far och dennes nya familj medan modern åkte tillbaka till . beslutade ordföranden i i att med stöd av 6 § LVU omhänderta A. Grunden för beslutet var misstanke om att A. utsattes för psykisk och fysisk misshandel i faderns och styvmoderns hem. Länsrätten i beslutade genom dom att A. skulle beredas vård med stöd av 1 § andra stycket och 2 § LVU. Domen fastställdes av Kammarrätten i och beslutade Regeringsrätten att inte meddela A.C. A. placerades inledningsvis på barnhemmet i . erhöll han placering i ett familjehem i . Familjehemmet meddelade att det inte hade tillräcklig kapacitet att ta hand om A., som lades in på Barn- och ungdomspsykiatriska kliniken i för utredning inför en omplacering. placerades A. åter på Notavillan i . placerades A. i ett familjehem i i . beslutade nämnden med stöd av 14 § LVU att totalt inskränka umgänget mellan A. och hans familj samt med personer i familjens bekantskapskrets. Grunden för beslutet var att det bedömdes föreligga risk för att A., med anledning av den polisanmälan om misshandel som hade gjorts, skulle utsättas för direkta eller indirekta påtryckningar från fadern eller styvmodern. fattades ett nytt beslut i umgängesfrågan. Fadern fick då rätt till umgänge med A. en gång , . Den begränsningen gällde sedan under ungefär , med ett successivt något ökande umgänge. beslutade nämnden att umgänget mellan A. och fadern skulle vara begränsat till att äga rum i familjehemmet varannan lördag eller söndag kl. 10.0018.00. Länsrätten lämnade faderns överklagande avseende beslutet utan bifall. I samband med att A. lades in på barn- och ungdomspsykiatrisk klinik beslutade nämnden om total begränsning av umgänget mellan A. och hans familj. Efter att fadern hade ansökt om att få ha umgänge med sonen samt telefonkontakt fick han avslag, och beslutades att totalt inskränka umgänge samt kommunikation via telefon, brev eller dylikt mellan A. och hans familj samt personer i familjens umgängeskrets. I beslutet angavs att undantag från umgängesinskränkningen kunde göras endast efter tillstånd från handläggarna. Beslutet fastställdes av länsrätten . I dom gjorde kammarrätten endast den ändringen att föreskriven inskränkning i brevkontakterna mellan A. och hans far upphävdes. A. vistades i familjehemmet i till då han placerades på Högelids akut- och utredningsenhet i . dömdes A. av för två fall av olaga hot till överlämnande till vård inom samt böter. Brotten hade begåtts mot utredningsassistenter vid Högelids akut- och utredningsenhet. Efter genomförd utredning placerades A. på Baggershus i . Genom beslut avslog nämnden en ansökan från A. och fadern om att LVU-vården skulle upphöra. Genom dom biföll länsrätten A:s och faderns överklaganden och förordnade att LVU-vården avseende A. skulle upphöra. I domen anfördes bl.a. följande. Beslutet att bereda A. LVU-vård var huvudsakligen en skyddsåtgärd mot bakgrund av det för svensk barnuppfostran främmande sätt som han behandlades på i hemmet hos fadern och dennes nya familj. Som redovisats ovan har A. han varit föremål för LVU-vård fyra gånger placerats på institution och två gånger i familjehem. Placering har skett på ett relativt stort avstånd från faderns bostadsort, vilket i och för sig förutom andra faktorer begränsat möjligheten att bygga upp en fungerande relation mellan far och son. Någon uppföljning av A.C:s förhållanden har inte gjorts och någon insats för att hjälpa och stödja honom i syfte att göra honom till en efter svenska förhållanden bättre fostrare har inte gjorts. Anmärkningsvärt är att barn- och utbildningsnämndens representanter vid den muntliga förhandlingen uppgivit, dock utan att med säkerhet kunna hävda att det varit så, att anledningen till den uteblivna kontakten med A.C. varit att man inte haft kännedom om dennes adress. De problem utredningen (utredningen från Högelids akut- och utredningsenhet; JO:s anm.) beskriver kan inte relateras till de förhållanden som rådde i A.C:s hem under den begränsade tid han vistades där och utgjorde inte skäl för vårdbeslutet. De problem som beskrivs är av sådan natur att de bör kunna mötas med insatser från skola, socialtjänst och psykiatrin på frivillig väg och kan inte motivera fortsatt tvångsvård enligt LVU. Erbjudande om sådant stöd och hjälp har A.C. förklarat sig villig att ta emot. A.C:s förhållanden är annorlunda än de var då A. omhändertogs. Hans dåvarande hustru hade enligt den utredning som låg till grund för vårdbeslutet del i den behandling A. utsattes för. har uppgivit uppgifter som inte bestritts eller motsagts av barn- och utbildningsnämnden att han tränar barn, ungdomar och vuxna i lagidrotter som fotboll och handboll, att han även har uppdrag som fotbollsdomare samt att han aldrig blivit beskylld för att hantera barn hårdhänt. På grund av vad sålunda anförts gör länsrätten den bedömningen att fortsatt vård av A. enligt LVU inte längre behövs. Överklagandena skall därför bifallas och LVU-vården upphöra. I en anmälan till JO framförde advokaten , i egenskap av offentligt biträde för A., klagomål mot i . Hon ifrågasatte huruvida vården av A. hade skett i enlighet med gällande lagstiftning och med beaktande av A:s bästa. Hon ifrågasatte också huruvida nämnden hade varit berättigad att avvakta till med att till Länsrätten i vidarebefordra två överklagandeskrivelser som hade inkommit till nämnden respektive . Överklagandena avsåg nämndens beslut att avslå ansökan från A. och fadern om att LVU-vården skulle upphöra. anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i M.F:s anmälan till JO. Nämnden (individ- och familjeomsorgsutskottet) beslutade att som sitt remissvar lämna ett av IFO-chefen upprättat yttrande. I yttrandet anfördes bl.a. följande. 980611 uppger A. att han absolut inte vill träffa pappa och inte heller sin styvmor. A. är och hänsyn ska tas till hans egen vilja angående umgänge. Beslut tas om umgängesbegränsning av nämndens ordförande. Familjehemmet har kontakt med pappa och även mamma i . Mamman beskriver att A. blivit slagen av sin pappa även i . Fram till dess att beslut tas om umgängesbegränsning har det gjorts ansträngningar för att få igång ett fungerande umgänge mellan A. och hans pappa. A. blir familjehemsplacerad i 980908, och är placerad där till , i ca . Pappa är informerad om placeringen. Vid placeringen i har det i första hand tagits hänsyn till A:s vårdbehov, vilket även är lagstiftningens intention. Det ska även vägas in närheten till biologiska föräldrar men i första hand är det vårdbehovet som styr. I A:s fall var placeringen i det alternativ som framstod som det bästa för A:s del. Nämnden bistår med kostnader för biologiska föräldrar att utöva umgänge om det behövs. Nämnden är även medveten om den skyldighet som föreligger att upprätthålla kontakten med biologiska familjen men i första hand är det vårdbehovet som styr. I detta ärende har det varit av väsentlig betydelse för vårdinnehållet att ta hänsyn till A:s mående och behov av att träffa sin pappa. Under de nästan som A. var i familjehemmet i har utvecklingen gått mycket bra. A. var vid placeringen . I början var han orolig och hade stora utbrott samt var även hotfull mot familjen. Den var jobbig för både familjen och A. Sakta men säkert fann sig A. dock till rätta och situationen blir mer stabil fr.o.m. . Fram till dess hade A. testat familjen mycket och uppföljningarna från IFO har varit täta. Det har de varit . Det har varit uppföljningar ca och däremellan telefonkontakter. Det har även varit samma handläggare som varit ansvarig varför kontinuitet i ärendet har varit möjlig. Familjehemmet var mer kvalificerat än vanliga och tillhör ett familjecenter. Genom familjehemscentret har familjen haft tillgång till handledning och stöd. Även socialsekreteraren har funnits med som stöd för familjehemmet. Med skolan har familjehemmet och socialsekreterare haft ett bra samarbete. Familjehemmet har stöttat A. i att ha kontakt med sin mamma i , vilket han också haft . när situationen i familjen blir bättre fungerar det också bättre i skolan och med kamrater. Även fritiden fungerar bättre. A. pratar ej om pappa och säger att han inte vill träffa honom. Att i detta läge börja planera för umgänge med pappa, när A. inte vill och det börjar fungera i familjen, bedöms ej som bra vård för A. Det är A:s behov som får styra. När A. är mogen för umgänge och det är till gagn för honom ska umgänge planeras. Att ha kontakt med mamma är något som A. efterfrågar och han har aldrig sagt att han inte vill ha kontakt med mamma. Umgängesbegränsning för pappa råder 980611010207. Begränsningen överklagas inledningsvis av pappa till Länsrätten och även Kammarrätten. får IFO information om att pappa bor i . Ett antal brev som skickats till pappa har returnerats till IFO med adress okänd. Pappa har ej meddelat ny adress till . har pappa inte på något sätt varit aktiv för att få igång något umgänge. Han har inte hört av sig alls till IFO, vilket gör att intresset för att ha en bra kontakt kan ifrågasättas. Det måste finnas ett ansvar även för pappa att arbeta för ett bra umgänge. avviker A. från familjehemmet. Han kontaktar och säger att han inte vill bo kvar i familjehemmet. Över huvud taget är det mycket turbulent kring A. och det är svårt att bedöma vad A. vill. Han uttrycker dock i samtal 011221 att han inte vill träffa pappa. När A. är avviken från familjehemmet har han efterlysts. Pappa kontaktar IFO 011227 . Eftersom familjehemmet inte längre klarar av situationen blir A. tillfälligt placerad på Högelids akut- och utredningsenhet 020108. Målsättningen med placeringen på Högelid var att bryta den kaotiska situationen som rådde och att A. skulle kunna flytta hem till familjehemmet igen. Tyvärr lyckades inte detta utan familjehemsplaceringen fick avslutas. Detta var mycket olyckligt utifrån A:s behov, det hade varit önskvärt att familjehemmet orkat finnas kvar för A. Detta var dock ej möjligt och det var helt och hållet familjehemmets eget beslut. I efterhand kan vi nu fundera kring om IFO skulle ha haft mer ingående kontakt med pappa. Då det var mycket kaotiskt och det var mycket svårt att veta vad A. verkligen ville och skulle bli bäst hjälpt av, valde vi att avstå umgänge med pappa till dess att situationen lugnat ner sig. har erfarenheterna varit att A. mått mycket dåligt av kontakterna med pappa och han har konsekvent nekat till att vilja träffa honom. A:s bästa har varit det som funnits med vid bedömningarna. Tillsammans med remissvaret ingav nämnden handlingarna i det aktuella ärendet. gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. De övergripande reglerna om socialnämndens vårdansvar i LVU-ärenden finns i socialtjänstlagen (2001:453). I 6 kap. 1 § socialtjänstlagen stadgas att vården bör utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön. Av 6 kap. 7 § socialtjänstlagen följer bl.a. att socialnämnden skall lämna vårdnadshavarna till barn som vistas i familjehem och dem som vårdar sådana barn råd, stöd och annan hjälp de behöver. Nämnden bör härvid hålla en fortlöpande kontakt med både barnets föräldrar och det hem där barnet får sin fostran. Här kan tilläggas att socialtjänstlagen (2001:453) trädde i kraft . Socialtjänstlagen (1980:620) innehöll stadganden som motsvarade de nämnda bestämmelserna i den nu gällande socialtjänstlagen. Enligt 11 § första stycket LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge skall ordnas och var denne skall vistas . har enligt 14 § första stycket LVU ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar eller andra som har vårdnaden om honom så långt möjligt tillgodoses. skall noga följa den vård som ges barn och ungdomar utanför det egna hemmet. När den unge, som i förevarande fall, har beretts vård med stöd av 2 § LVU skall socialnämnden, enligt 13 § andra stycket LVU, minst en gång var sjätte månad överväga om vården fortfarande behövs. Syftet är att vården inte skall bestå längre än nödvändigt. Övervägandet innebär ingen formell prövning av beslutet utan det är först när nämnden finner anledning att ifrågasätta behovet av vården som en omprövning i nämnden skall ske. Omprövning skall vidare alltid ske när vårdnadshavaren eller den unge, om denne har fyllt , begär det. skall även på eget initiativ, när det finns skäl till det, pröva om vården kan upphöra. Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med LVU-vården får nämnden, enligt 14 § andra stycket LVU, inskränka umgänget mellan barnet och dess föräldrar eller vårdnadshavare. Beslut om umgängesbegränsning får överklagas (41 § första stycket 3 LVU). På motsvarande sätt som beskrivits ovan beträffande vården skall socialnämnden minst en gång överväga om ett beslut om umgängesbegränsning fortfarande behövs (14 § tredje stycket LVU). Om den som berörs av beslutet begär det skall en omprövning, dvs. en formell prövning, av den beslutade inskränkningen ske. Enligt 21 § LVU skall socialnämnden, när vård med stöd av LVU inte längre behövs, besluta att vården skall upphöra. Nämnden skall noga förbereda den unges återförening med den eller dem som har vårdnaden om honom. Enligt 20 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän bör JO inte utreda förhållanden som ligger om det inte föreligger särskilda skäl för det. handläggning av det här aktuella LVU-ärendet ligger delvis bortom denna tidsgräns. Nämndens handläggning måste dock bedömas utifrån hur ärendet hanterades under hela den tid som A. vårdades enligt LVU. Jag kommer därför att beröra frågor som ligger förhållandevis långt tillbaka i tiden. När A. kom till var han . Fram till dess hade han levt i , först med båda sina föräldrar och med sin mor. Efter att ha bott hos sin far och dennes nya familj i endast drygt blev A. tvångsomhändertagen på grund av förhållandena i faderns och styvmoderns hem. A. vårdades med stöd av LVU . Under den tiden var han fyra gånger placerad på institution och två gånger i familjehem. Merparten av tiden, , vistades han i ett familjehem i . förordnade länsrätten att LVU-vården skulle upphöra. A:s behov bedömdes kunna tillgodoses av fadern som hade förklarat sig villig att ta emot stöd och hjälp från bl.a. . som A. vårdades med stöd av LVU var kontakten mellan A. och fadern mycket begränsad. Under senare delen av vårdtiden synes vidare förvaltningen i princip inte ha haft någon kontakt med fadern. Förhållandena leder till flera frågor rörande hur nämnden har bedrivit vården rörande A. Man kan bl.a. fråga sig om nämnden har utformat vården så att A:s samhörighet med fadern har främjats. En utgångspunkt för nämndens arbete med barn som placeras utanför det egna hemmet är att barnet skall återförenas med sina föräldrar. För att detta skall vara möjligt fordras att det har funnits en nära och god kontakt mellan barnet och föräldrarna. En sådan kontakt är som regel också viktig för att barnet skall kunna utvecklas i familjehemmet.