frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Denna bedömning grundas på 1 kap. 5 § sekretesslagen där det stadgas: Sekretess utgör inte hinder mot att uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Efter mötet skrevs minnesanteckningar av handläggare. Anteckningarna från mötet dokumenterades sedan i K.S:s akt på . Minnesanteckningarna delgavs K.S. när han begärde att få se dem. Minnesanteckningarna ingick inte i underlaget för socialförsäkrings-nämndens beslut varför de inte heller kommunicerades honom inför social-försäkringsnämndens beslut. I sitt beslut anförde JO i bedömningsdelen följande. Av 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100), i den lydelse som är aktuell i ärendet, följer bl.a. att sekretess gäller hos allmän försäkringskassa i ärende enligt lagstiftningen om allmän försäkring, allmän ålderspension, arbetsskadeförsäkring eller handikappersättning och vårdbidrag eller om annan jämförbar ekonomisk förmån för enskild, eller om läkarvårdsersättning eller ersättning för sjukgymnastik, för uppgift om någons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjts. Uttrycket men har getts en mycket vid innebörd. I första hand åsyftas sådana effekter som att någon blir utsatt för annans missaktning om hans personliga förhållanden blir kända. Utgångspunkten för en bedömning av om men föreligger är den berörda personens egen upplevelse (se prop. 1979/80:2 del A s. 83 och 90). Enligt 1 kap. 5 § samma lag utgör sekretess inte hinder mot att uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Av förarbetena (prop. 1979/80:2 del A s. 465 och 494) framgår att denna bestämmelse skall tillämpas restriktivt. Sekretessen får efterges endast då ett utlämnande är en nödvändig förutsättning för att myndigheten skall kunna fullgöra ett visst åliggande. Utlämnande får däremot inte ske enbart i syfte att höja myndighetens effektivitet eller för att biträda andra myndigheter i deras arbete. Av 14 kap. 3 § sekretesslagen följer bl.a. att sekretessbelagd uppgift får lämnas till myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda. Av 14 kap. 4 § första stycket samma lag följer att den försäkrade helt eller delvis kan efterge sekretessen om inte annat följer av bestämmelse i sekretesslagen. Uppgiften som kassans handläggare lämnade vid mötet med rektorn vid den skola där K.S. arbetade och läkaren vid och som rörde att K.S. hade upplevts som påtagligt berusad, är sådan att den enligt min mening omfattades av sekretess enligt 7 kap. 7 § sekretesslagen. Därmed har det, enligt det synsätt som har kommit till uttryck i ett flertal tidigare beslut av JO (se t.ex. JO:s ämbetsberättelse 1996/97 s. 480), i första hand ålegat kassan att inhämta den försäkrades medgivande till utlämnandet av uppgiften. Endast om kassan inte skulle ha fått K.S:s medgivande till utlämnandet av uppgiften, hade kassan kunnat överväga ett utlämnande med stöd av 14 kap. 3 § eller 1 kap. 5 § sekretesslagen. Det kan enligt min mening dessutom starkt ifrågasättas om utlämnandet av en uppgift av i ärendet aktuellt slag, vilken för övrigt måste betecknas som synnerligen vag, med beaktande av ovan nämnda förarbetsuttalanden hade kunnat ske med stöd av 1 kap. 5 § sekretesslagen. Det står också helt klart att utlämnandet inte hade kunnat ske med stöd av 14 kap. 3 § samma lag, eftersom inte samtliga deltagare vid det möte där uppgiften lämnades var företrädare för någon myndighet. Jag anser sammanfattningsvis att i detta fall har brustit i sin tillämpning av sekretesslagen och att kassan inte kan undgå kritik för detta. Miljö- och hälsoskydd samt djurskydd Fråga om en länsstyrelse skulle ha meddelat ett nytt tillstånd till täktverksamhet då verksamheten överlåtits till en ny utövare (Dnr 732-2002) i meddelade (Sand) tillstånd enligt naturvårdslagen (1964:822) att intill bedriva bergtäkt på fastigheterna Gismestad 5:1 och Normstorp 4:1 i . Sand meddelades tillstånd enligt miljöskyddslagen (1969:387) till bergtäkten och krossningsverksamhet inom fastigheterna. beslut överklagades till , Miljödomstolen, som meddelade dom . Sedan , , beslutat att inte meddela prövningstillstånd vann tillståndet laga kraft. I en skrivelse som kom in till ansökte och (bolaget) om övertagande av tillstånden enligt naturvårdslagen respektive miljöskyddslagen, med det förbehållet att ansökan endast avsåg tillstånd enligt naturvårdslagen för det fall tillståndet enligt miljöskyddslagen riktade sig enbart mot verksamheten och inte mot innehavaren. Av en handling upprättad av framgick att uppfattade bolagets ansökan som ett meddelande om att täktverksamheten överlåtits på bolaget. erinrade i handlingen om att bolaget var bundet av de tillstånd som tidigare meddelats Sand samt förklarade att den av bolaget enligt 12 kap. 3 § ställda säkerheten godkändes. Vidare förordnade bl.a. att bolaget skulle betala in kvarvarande täktavgifter enligt en angiven betalningsplan. kom bolaget in med en komplettering av ansökan. Bolaget förklarade att man förutsatte att skulle fullfölja handläggningen av ansökningsärendet och emotsåg beslut i ärendet. Företrädare för sammanträffade med företrädare för bolaget och markägarna. I samband med mötet gav bolaget in en handling med yrkanden bl.a. att skulle fortsätta handläggningen på så sätt att styrelsen i ett överklagbart beslut antingen biföll eller avslog ansökningen. I beslut angav bl.a. att styrelsen genom beslutet slutligt avgjort ärendet om överlåtelsen av täktverksamheten samt att det beslutet innebar att registrerat att bolaget uppgetts som ny verksamhetsutövare och därmed ny innehavare av täkttillståndet. I en anmälan som kom in till JO klagade , geolog hos , på att inte avsåg att meddela något beslut om övertagande av täkttillstånd. Enligt anmälaren medförde detta att bolaget inte vågade påbörja verksamheten. Muntliga upplysningar inhämtades från . Under ärendets handläggning togs även del av olika beslut och andra handlingar. Anmälan remitterades till för utredning och yttrande angående styrelsens handläggning av bolagets ansökan om övertagande av täkttillstånd. I remissvaret anfördes bl.a. följande. har i tidigare ärenden där anmälan inkommit om övertagande av täktverksamhet i besluten angett att täkttillståndet överförts på den nye verksamhetsutövaren. Bolaget menar att även i detta fall skulle ha meddelat ett beslut med sådan utformning. Anledningen till den justerade utformningen av besluten framgår av besluten och , vilka meddelats bolaget. har gjort den prövning som föranleds av regleringen av verksamheten från offentligrättslig synpunkt, dvs. reglerna i samt naturvårds- och miljöskyddslagen. Genom sin anmälan har bolaget enligt mening fullgjort vad som åligger bolaget och från 2001-11-21 föreligger inte något hinder från sida för bolaget att bedriva täktverksamheten. Bolaget har inte överklagat något av båda beslut. I beslutet som hänvisat till i sitt remissvar anförs bl.a. följande. Den prövning som gjort med anledning av överlåtelsen är i sak densamma som gjorts i denna typ av ärenden. Beslutet är utformat på samma sätt som tidigare beslut i liknande ärenden. Dock har i dessa ärenden utformningen justerats så att i stället för texten beslutar att till Er överföra det täkttillstånd ... anges att erinrar bolaget om att det är bundet av det täkttillstånd som .... Justeringen är föranledd av att inte innehåller något krav på eller några regler om eller något förfarande för att formellt pröva och överföra tillstånd i annan form än den som gäller för meddelande av tillstånd. har därför inte ansett sig ha formell befogenhet att i enkel form överföra täkttillståndet. kan självfallet inte heller ingå i någon prövning av de civilrättsliga förhållandena bakom en överlåtelse, vilka vid tvist ankommer på allmän domstol att pröva. Däremot kan ett meddelat tillstånd enligt , eller tidigare naturvårdslag och miljöskyddslag efter erforderlig civilrättslig överlåtelse på gällande villkor utnyttjas av annan verksamhetsutövare än den som stått som sökande till tillståndet. har i beslutet gjort den prövning som föranleds av regleringen av verksamheten från offentligrättslig synpunkt, dvs. reglerna i samt naturvårds- och miljöskyddslagen. har registrerat bolaget som ny verksamhetsutövare samt har beslutat om säkerhet och täktavgift. kan i beslutet sägas ha konstaterat att tillståndet genom överlåtelsen från offentligrättslig synpunkt har överförts på bolaget. Någon ytterligare prövning eller ytterligare beslut är som ni tidigare meddelats enligt mening inte erforderligt och har heller inte krävts av . kommenterade remissvaret och gav också in kompletterande handlingar. Han anförde bl.a. att särbehandlade vissa företag. I beslut anförde JO följande. Före ikraftträdande prövades tillstånd till täktverksamhet enligt naturvårdslagen. Vissa större täkter krävde dessutom tillstånd enligt miljöskyddslagen. I har bl.a. naturvårdslagens och miljöskyddslagens bestämmelser samordnats, vilket innebär att en täkts samtliga effekter på omgivningen skall prövas vid ett och samma tillfälle. Bestämmelserna återfinns i 12 kap. 15 §§ . Dessutom är allmänna och i övrigt allmängiltiga bestämmelser, bl.a. reglerna i 16 kap. om prövningen, tillämpliga vid handläggningen av ansökningar om tillstånd till täktverksamhet. Enligt 12 kap. 1 § krävs det tillstånd för täkt. Någon särskild reglering av en möjlighet att överföra ett täkttillstånd förekommer inte i vare sig tidigare eller nu gällande lagstiftning och uttrycket synes inte vara ett vedertaget juridiskt begrepp. Att någon tar över ett tillstånd torde således inte innebära annat än att ett tidigare utfärdat tillstånd upphör att gälla och att tillstånd till att exploatera samma täkt lämnas till någon annan. När frågan om ny tillståndshavare för en redan befintlig täkt aktualiseras kan det av naturliga skäl vara så att det inte är nödvändigt med en fullständig prövning av förutsättningarna för att bedriva täktverksamhet på den berörda fastigheten. Att en individuell prövning alltid måste göras följer dock av möjligheterna att vägra tillstånd enligt 16 kap. 6 § . Ett ärende skall vidare alltid avslutas genom ett formligt beslut. Det ankommer på att avgöra hur dess beslut lämpligast bör utformas. Om prövningen leder till att godtar en ny tillståndshavare bör detta dock uttryckligen framgå av beslutet. Det är viktigt att understryka att det civilrättsliga förhållandet mellan den som tidigare meddelats tillstånd och den som vill bli ny tillståndshavare saknar betydelse för den prövning har att göra med anledning av en ansökan om tillstånd till täkt. Inte heller finns det något krav på civilrättslig överlåtelse av tillståndet även om det givetvis bör framgå att befintlig tillståndshavare inte vill behålla sitt tillstånd. Visserligen får det genom de beslut som har meddelat i ärendet anses klart att bolaget ägt bedriva täktverksamhet enligt vad man begärt. Av vad jag har sagt följer emellertid att enligt min mening tydligt borde ha lämnat bolaget det begärda tillståndet. Vad som i övrigt har anförts föranleder inget yttrande av mig. Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet. Ett beslut som har avkunnat har expedierats . Även kritik mot utformningen av beslutshandlingen (Dnr 4225-2003) kritiserade i en anmälan, som kom in till JO , bl.a. Statens jordbruksverks handläggning av ett ärende om isolering av hans hund. Han menade att på felaktiga grunder hade beslutat att isolera hunden samt att verket därefter hade beslutat om omedelbar avlivning av den trots att överprövningen av det första beslutet inte hade avslutats. Muntliga upplysningar hämtades in från , och handlingarna i ärendet togs in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. att fattat följande beslut. bekräftar härmed skriftligen det beslut som fattades muntligen per telefon om omedelbar avlivning av din schäferhund som suttit isolerad på SVA . Anmälan remitterades därefter till för utredning och yttrande. I remissen angavs att utformning m.m. av beslutet om avlivning särskilt skulle kommenteras. I sitt remissvar anförde , genom enhetschefen , bl.a. följande. i vidarebefordrade till en anmälan om illegal införsel av hund tillhörig . Anmälare var veterinär . (S-E) på . Enligt veterinär hade angivit vid besöket att hans hund var införd från . Den togs från mamman vid . konstaterade att hunden var för ung för att kunna uppfylla de krav för införsel från som anges i §§ 1015 samt 1719 föreskrifter (1996:52) om införsel av sällskapsdjur. fattades beslut om isolering och kontaktade veterinär och i . ringde till handläggaren för hundinförselfrågor på , . angav att tullen hämtat hans hund efter beslut av . Han undrade över grunden för omhändertagandet och angav att han köpt hunden av en okänd man i som angivit att hunden var från . Inga papper medföljde vid köpet. hade inte bakgrunden till fallet klar för sig, men uppmanade att ta fram säljarens namn och adress/telefonnummer och återkomma. ringde C.F. från analysenheten på tullen till och angav att hon fått ytterligare uppgifter från veterinären . uppfattade detta som att tullen hållit förhör med S-E. Enligt veterinär uppgifter till tullen sa vid sitt besök på att han själv fört in hunden från . Han hade tagit hand om den för att undvika att den skulle avlivas. kontaktade och berättade vad veterinären hade sagt till tullen. nekade och sa att han angivit att hunden var spansk, men inte att han fört in den. Han sa att veterinären ljugit. frågade varför hon skulle göra det. hade inget svar. till och angav att han var vän till och ville ställa frågor i ärendet å hans vägnar. Han undrade över grunderna till agerande. berättade att anmälan kommit från veterinär via . Veterinär hade också angivit till tullen att sagt att hunden var införd från . Oavsett vem som fört in hunden så fann skäl att besluta om isolering p.g.a. att hunden var för ung för att kunna uppfylla kraven för införsel från . berättade att nu i efterhand tagit tillbaka det han sagt vid besöket hos veterinären. hade känt sig pressad av samtalet som förts och därför sagt sådant han nu inte ville stå för. ställde sig tvivlande till detta påstående och undrade hur kunde känna sig så pressad av en diskussion om ett öga att han hittat på att han tagit in hunden. konstaterade att hade ändrat sin utsaga först nekade till att ha sagt att hunden var spansk, men medgav senare att han sagt det men att han då inte talat sanning. begärde att få de handlingar som har som grund för sitt agerande. kom ett fax från veterinär med utdrag ur besöksjournalen där det noteras att sagt att hans hund var från . Anmälan och besöksjournalen sändes i kopia till . ringde upp veterinär för att höra vad som sagts vid besök på kliniken. hade i samtal om hundens ovanliga ögoninflammation angivit att han tagit hand om hunden i då den var för att undvika att den avlivades, men hade nekat till att han skulle ha fört in hunden illegalt han angav att alla papper på vaccinationer etc. fanns, förutom det tillstånd från som krävs. Ytterligare en veterinär hade frågat honom om hunden var från , vilket hade medgivit. ringde och angav att han inte kunde karantänisera eller återutföra hunden, varför endast avlivning återstod. meddelade då muntligt ett beslut om avlivning. Han berättade vidare att han överklagat isoleringsbeslutet och undrade vad det innebär för hundens öde. angav att beslut i smittskyddsärenden genomdrivs i enlighet med 19 § förordningen om införsel av levande djur m.m. avvaktar inte rättens dom eftersom smittskyddsärenden inte medger detta. angav att dock kunde få ersättning motsvarande hundens värde om han överklagade avlivningsbeslutet och domstolen gav honom rätt. sände en skriftlig bekräftelse på det avlivningsbeslut som fattats muntligen . Även i denna bekräftelse fanns en hänvisning till möjlighet att överklaga och möjligheten att få ersättning. Av upplysningar från Länsrätten i framgår att överklagande av beslut om isolering avslogs i dom samt att domen har vunnit laga kraft. I beslut anförde JO följande. Om införsel av ett djur inte är tillåten på grund av meddelade förbud eller därför att villkoren för införseln inte är uppfyllda, skall enligt 11 § förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. bestämma vad som skall göras med djuret. Närmare regler om detta fanns tidigare i föreskrifter (SJVFS 1996:52) om införsel av sällskapsdjur, som i huvudsak är ersatta av SJVFS 2004:51. Beträffande beslut om avlivning framgår av utredningen bl.a. följande. I en tjänsteanteckning antecknade veterinärinspektören bl.a. att , vid ett telefonsamtal dem emellan, begärde att hunden skulle avlivas, då han inte hade möjlighet att återutföra eller karantänisera den, samt att han förklarade sig ha för avsikt att överklaga ett beslut om avlivning. Vidare antecknades att hade förklarat för att beslut som grundar sig på smittskyddshänseenden genomdrivs och att han kunde få ersättning för hundens värde om han överklagade och fick rätt i länsrätten. beslutade att skriftligen bekräfta det beslut om omedelbar avlivning som fattades muntligen per telefon . Verket angav i skälen för beslutet bl.a. att beslutet om avlivning meddelades muntligen per telefon. I beslutshandlingen från angavs hur beslutet kunde överklagas samt att enhetschefen hade beslutat i ärendet och att hade varit föredragande. Till en början noterar jag att det av tjänsteanteckningen inte tydligt framgår att något beslut meddelades vid telefonsamtalet. Även om det synes vara ostridigt att så skedde vill jag understryka vikten av att det som har förekommit i ett ärende tydligt framgår av den dokumentation som myndigheten är skyldig att utföra. En myndighet kan inte först meddela ett muntligt beslut och därefter i skriftlig form på nytt besluta i den fråga som har avgjorts genom det muntliga beslutet. Som också framgår utgjorde handlingen enligt endast en skriftlig bekräftelse på beslutet . Handlingen som expedierades till borde mot denna bakgrund inte ha varit utformad som ett beslut meddelat . Eftersom utredningen visar att det var som fattade och meddelade beslutet om avlivning synes också uppgiften om att skulle ha beslutat i ärendet vara missvisande. förfarande kan inte uppfattas på annat sätt än att beslutet avkunnades vid telefonsamtalet och senare tillhandahölls . Det finns i och för sig inte något som hindrar att tillämpar ett sådant förfarande för att tillkännage beslut. Enligt 7 § förordningen (2003:234) om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m. skall dock ett beslut som har avkunnats tillhandahållas senast efter dagen för avkunnandet. Om handlingen av särskilda skäl inte kan tillhandahållas inom nämnda tid följer av 8 § att det i stället skall ske och att mottagaren, om det behövs, skall underrättas om när handlingen kommer att tillhandahållas. I detta fall har beslutet tillhandahållits först genom bekräftelsen , dvs. Av det sagda framgår att handläggning i dessa delar inte har varit godtagbar. Det som i övrigt har förekommit i ärendet hos JO ger inte anledning till något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda. Kritik mot för felaktig handläggning av ett anställningsärende (Dnr 4836-2003) I en anmälan till JO framförde klagomål mot med anledning av handläggningen av ett anställningsärende. Hon uppgav i huvudsak följande. Verket utannonserade en tjänst som informatör, som hon sökte. fick hon beskedet att hon inte hade fått tjänsten. Hon överklagade verkets beslut i ärendet till regeringen. Efter skriftväxling beslutade regeringen att bifalla hennes överklagande. Hon blev därefter uppringd av personaldirektör, som meddelade att myndigheten hade uppmärksammat regeringens beslut men att eftersom verket hade överenskommit med den person som innehade tjänsten att sluta sin anställning hade myndigheten av budgetskäl dragit in tjänsten. Eventuella kvarvarande arbetsuppgifter hade överförts till en annan tjänsteman. Det fanns därför enligt personaldirektören inte någon tjänst för att tillträda. framförde som sin uppfattning, grundad på samtal med , att hon till följd av regeringens beslut var anställd vid . ifrågasatte i sin anmälan bl.a. om ett ursprungligt anställningsbeslut kunde undanröjas som ett överklagande av beslutet handlades. Efter remiss yttrade bl.a. följande. ledigförklarade ett arbete som informatör . Vi fick in ca 200 ansökningar och kallade 9 personer till intervju. beslutade att anställa G.E. Då rekryteringen avslutats meddelade vi alla sökande vårt beslut per brev. lämnade ett yttrande till regeringen, i ärendet. begärde via e-mail besked om handläggningen och handläggningsrutiner beträffande sitt överklagande (som uppgavs vara gjort ). fick svar per brev från med hänvisning till handläggare vid och . Ytterligare mailväxling skedde . begärde ett kompletterande yttrande av som expedierades . att han skulle sluta sin anställning på grund av personliga skäl. Han slutade sin anställning vid . I samband med att G.E. tillkännagjorde sin avsikt att sluta sin anställning fick vi reda på att en tidigare tjänstledig medarbetare hade för avsikt att komma tillbaka i tjänst. Vederbörande tog då på sig en del av de arbetsuppgifter G.E. haft och övriga arbetsuppgifter fördelades på enheten. Att omfördela arbetsuppgifter är något som ingår i den ordinarie verksamheten och försöker så långt det är möjligt undvika nyanställningar på grund av det kärva budgetläget. inkom regeringens beslut till med anledning av överklagande av tjänstetillsättningen. tolkning av beslutet, vilken också stöds av chefsjurist, är att regeringen i sin bedömning ansåg att var bäst meriterad vad gäller arbetslivserfarenhet och att hon därför borde ha fått anställningen. Regeringen upphäver beslut men har inte satt något annat beslut i det upphävda beslutets ställe. I samband med att fick regeringens beslut i ärendet kontaktade personaldirektören på telefon för att informera om situationen. informerades om att G.E. slutat sin anställning på och att hans tilltänkta arbetsuppgifter omfördelats. Hon informerades också om att beslut fattats om att inte återrekrytera den uppkomna vakansen med hänsyn till att behovet kunde lösas genom omfördelning av arbetsuppgifter. erhöll ett e-mail från angående verkställighet av regeringsbeslut. skickades ett brev till med samma information som hon tidigare fått per telefon. När det gäller tolkning av regeringens beslut har den grundat sig på följande: tolkning av beslutet, som stöds av chefsjurist, är att regeringen anser vara den bäst meriterade vad gäller arbetslivserfarenhet och att hon därför borde fått anställningen. Regeringen upphäver beslut men sätter inte något beslut i stället för det upphävda. Detta har vi tolkat som att vi är fria att göra en verksamhetsmässig prövning av om förutsättningarna för att anställa finns eller inte. förändrades förutsättningar både resursmässigt och ekonomiskt vilket ledde till att beslut fattades om att inte återbesätta den vakans som uppstod då G.E. slutade sin anställning. Som framgår av ovanstående utredning och yttrande har under hela handläggningen av ärendet informerats. När regeringen meddelade beslut i överklagningsärendet hade de verksamhetsmässiga förutsättningarna redan förändrats och bedömde inte att regeringens beslut i överklagningsärendet inkräktade på möjligheten att göra en förnyad bedömning av grunderna för nyanställning. Mot bakgrund av detta har vi svårt att se att hade bort handla annorlunda och anställa med anledning av regeringens beslut. I beslut anförde JO följande.