frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — I. framförde i en anmälan till JO klagomål mot budgetrådgivaren vid budgetrådgivningen i kommun, som organisatoriskt hör till kommunens socialförvaltning. I anmälan, som kom in till JO , uppgav hon bl.a. följande. För var hon hos angående skuldsanering. Han har ännu inte gjort färdigt ärendet. Han bara svarar att hon har rätt till skuldsanering och att han håller på. Hon har varit i kontakt med kronofogdemyndigheten, som utmäter en del av hennes pension. De har svarat att de inget kan göra men att det inte får ta så . En tjänsteman vid JO:s expedition inhämtade uppgifter per telefon från . Därefter remitterades anmälan till i kommun för utredning och yttrande. anförde i ett yttrande i huvudsak följande. kommun erbjuder sina medborgare en hushållsekonomisk råd- givning. Budgetrådgivningens insatser är helt frivilliga och syftar till att genom råd och stöd ge brukaren en bättre möjlighet att själv hantera sin ekonomi. I. besökte budgetrådgivningen i . I. hade en mängd skulder och hon och budgetrådgivaren diskutera- de förutsättningarna för en skuldsanering. Vid utredningen framkom att hennes tandstatus var dålig och att det antagligen skulle krävas omfattan- de tandvårdsinsatser för att få hennes tänder i ett acceptabelt skick. För att få en uppfattning om hur stora och kostnadskrävande åtgärder som skulle behöva göras, bad budgetrådgivaren henne att begära ett kostnads- förslag från en tandläkare. Detta är en viktig uppgift, som behövs som underlag för att bedöma hur en skuldsaneringsplan skall läggas upp. I. inkom med ett kostnadsförslag från en tandläka- re. Det var daterat . Kostnadsberäkningen var på efter avdrag för tandvårdsersättning och skulle gälla en månad från nämnda datum. I. uppgav att hon skulle avbetala med för de planerade tandvårdsåtgärderna. 2 004 /0 5:JO1 alltså vara klar nästkommande sommar (2002) under förutsättning att hon skötte avbetalningsplanen. Budgetrådgivaren rekommenderade henne att se till att tänderna först åtgärdades innan de satte igång med skuldsaneringsprocessen. Åtgärdan- det av tänderna kan ses som en del av processen, eftersom en så omfat- tande åtgärd knappast blir möjlig under skuldsaneringens gång. Budget- rådgivaren uppfattade att han och A-M. I. var helt överens om detta med tandvården. I:s nästa kontakt med budgetrådgivaren var . Hon undrade då vad som hänt med skuldsaneringen. Hon påmindes då om överenskommelsen och tillfrågades om hur det gått med tand- vården. Det visade sig att hon inte fullföljt tandvårdsplanen och att beho- vet av tandvård kvarstod. Hon nämnde att hon haft kontakt med en annan tandläkare och att det kanske skulle bli tal om ännu högre kostnader, kan- ske upp emot . Hon uppmanades att kontrollera med tand- läkaren vad som skulle kunna anses som absolut nödvändiga kostnader för att uppnå en acceptabel tandstatus. inkom ett brev från A-M. I., daterat . Det var adresserat till budgetrådgivningen, . I brevet an- gav A-M. I. att hon varit i kontakt med en tandläkare och fått ett kost- nadsförslag på eller . Hon skrev även i brevet att hon låg på lasarettet och att hon skulle höra av sig när hon kom hem. Någon ny kontakt togs dock inte från A-M. En tandläkare kontaktade budgetrådgivaren och meddelade att totalkostnaden för vad som skulle behöva göras uppgick till ca , men att kostnaden för nödvändig tandvård kunde beräknas till . Budgetrådgivarens uppgift är att genom råd och stöd lotsa brukaren fram till en eventuellt möjlig skuldsanering. Av ovanstående framgår att brukaren har informerats på vilket sätt en skuldsanering kan möjliggöras och vilka initiativ som krävs från hennes sida. I. brevledes att hon skulle ta kontakt med budgetrådgi- varen efter sjukhusvistelsen. Budgetrådgivaren har därför avvaktat vidare besked från henne om hur hon tänkte lösa frågan med tandvård. I. yttrade sig över nämndens remissvar. I ett beslut den 16 januai 2004 anförde JO följande. Bestämmelser om skuldsanering finns i skuldsaneringslagen (1994:334). kan fastställa en överenskommelse om skuldsane- ring. Tvingande skuldsanering beslutas av domstol. Kommunen skall enligt 1 § skuldsaneringslagen inom ramen för eller på annat sätt lämna råd och anvisningar till skuldsatta personer. Kommunens roll i frågor om skuldsanering är således rent rådgivande och stödjande. Såvitt framgår av handlingarna har gjort vad som ankom- mit på honom för att lämna A-M. I. råd och stöd. Utredningen ger dock vid handen att A-M. I. inte har varit helt införstådd med att en- dast har haft en rådgivande funktion. Detta framstår som ett avgörande skäl till att så förflutit utan att någon egentlig utredning av förutsättning- arna för skuldsanering har skett. Det är naturligtvis olyckligt och visar på vikten av att budgetrådgivaren så långt som möjligt försäkrar sig om att den enskilde har förstått rådgivarens uppgift och rådgivningens syfte. Av vad som kommit fram finner jag emellertid inte skäl att vidta någon ytterligare åtgärd i anledning av A-M. 2 004 /0 5:JO1 Uttag av avgifter inom äldreomsorgen; fråga om socialnämndens beslut om en ändring i den kommunala taxan stod i strid med det s.k. retroaktivitetsförbudet i 2 kap. 3 § kommunallagen (1991:900). Även fråga om skyldighet att lämna en underrättelse om att ett beslut i ett enskilt avgiftsärende kunde överklagas (Dnr 88-2003) Kommunfullmäktige i kommun beslutade att fast- ställa ett nytt taxesystem inom äldre- och handikappomsorgen att tillämpas från . I underlaget, som bestod av ett tjänsteutlåtande av , angavs de nya nivåerna för avgifter inom äldre- och handikapp- omsorgen. Avgiften för mat i särskilda boendeformer höjdes från till för den som utnyttjade samtliga måltider. I utlåtandet gavs även anvisningar bl.a. i fråga om hur den enskildes inkomst skulle be- räknas samt i fråga om när jämkning av avgifter, däribland avgiften för mat, skulle ske. i kommun beslutade att den enskilde skulle tillförsäkras ett särskilt förbehållsbelopp för personliga behov utöver livsmedel med för boende i särskilda boendeformer och för personer i ordinärt boende med per må- nad. fattade socialnämnden ett nytt beslut som innebar att en enskild som förfogade över ett kapital överstigande ett basbeslopp () inte skulle tillförsäkras det särskilda förbehållsbeloppet och inte heller kunde få avgiften för mat jämkad. I en anmälan som kom in till JO framförde E.J. klago- mål mot i kommun. Han anförde i huvudsak föl- jande. Hans svärmor, som förfogade över kapital överstigande ett basbelopp, hade fått en höjning av avgifter . sände kommun ut fakturor för ålderdomshemsavgiften för månaderna juliseptember. I dessa var den höga matkostnaden debiterad och förbehållsbeloppet inte beaktat. ifrågasatte om kommunen hade rätt att debitera den högre avgiften redan från , trots att beslutet om att införa den kompletterande regeln om nekad jämkning av matavgiften m.m. fattades först . Han ifrågasatte också om det var rätt av kommun att först tillkännage för omsorgsta- garna vilka konsekvenser de fattade besluten skulle få, eftersom överklagan- detiden då hade gått ut. Inledningsvis inhämtades från kommun kopior av kommun- fullmäktiges och socialnämndens aktuella beslut i fråga om äldreomsorgsav- gifter samt beslutsunderlagen. Därvid framkom bl.a. följande. Kommunfullmäktiges i kommun beslut, § 40, I tjänsteutlåtandet av , till vilket kommunfullmäktige hänvi- sade i sitt beslut, redogjordes under rubriken för 2 004 /0 5:JO1 handläggningen av avgifter inom äldre- och handikappomsorgen bl.a. för vilka inkomster som skulle ligga till grund för avgiftsberäkningen. Det angavs därvid bl.a. att förmögenhet inte skulle påverka beräkningen av inkomst annat än som kapitalinkomst. Av anvisningarna framgick härutöver bl.a. följande. Om inkomsten var så låg att den enskilde inte uppnådde den i lagen fastställda miniminivån hade kommunen ingen skyldighet att betala ut medel till den enskilde för att kom- pensera detta. Kommunen hade däremot en skyldighet att informera om rätten att söka socialbidrag. Om kommunen fann att den enskilde inte hade det för- behållsbelopp han eller hon hade rätt till, skulle avgiften sättas ned. För den enskilde som köpte färdiglagad mat skulle det i förbehållsbeloppet ingående minimibeloppet höjas med ett belopp motsvarande skillnaden mel- lan och den faktiska kostnaden för den färdiglagade maten. I de fall den enskildes inkomst var så låg att beslut om avgiftsbefrielse hade fattats skulle den del av matkostnaden som medel saknades för jämkas. Med jämkning avsågs att den enskilde befriades från denna kostnad. i kommun beslut, § 175, i kommun beslutade vid sammanträde den 2 sep- tember 2002 att den enskilde skulle tillförsäkras ett särskilt förbehållsbelopp för personliga behov utöver livsmedel med för boende i särskilda boendeformer och för personer i ordinärt boende med . Detta särskilda förbehållsbelopp skulle utgå då den enskildes inkomst understeg förbehållsbelopp och faktisk boendekostnad. Förvaltningen skulle i övrigt hantera frågan på sätt som angavs i tjänsteutlåtande daterat . I tjänsteutlåtandet anfördes bl.a. följande. Under arbetet med att konstruera ett administrativt system för beräkning av de nya avgifterna hade frågan om utfallet för enskilda med de lägsta inkomsterna aktualiserats. De personer som hade en mycket låg inkomst och ofta även saknade BTP (kommunalt bostads- tillägg) riskerade att förlora även det förbehållsbelopp de tidigare hade garan- terats . I ett kompletterande meddelandeblad hade Soci- alstyrelsen uppmärksammat denna fråga (meddelandeblad 9/02, JO:s anmärkning). [...] Frågan som var aktuell var om ett särskilt förbehållsbelopp skulle tillförsäkras den enskilde med . Finansieringen av detta särskilda förbehållsbelopp skulle i så fall ske genom reducering av matkostnaden helt eller delvis, i enlighet med kom- munfullmäktiges beslut § 40/2002. De personer som trots hel reducering av matkostnaden ändå inte hade kvar av den egna inkomsten skulle tillförsäkras det särskilda förbehållsbeloppet i särskild ordning. Som krav för att tillförsäkras det särskilda förbehållsbeloppet måste den enskilde ha ansökt om BTP. beslut, § 196, Vid nytt sammanträde beslutade socialnämnden att när den enskilde förfogade över ett kapital som översteg ett basbelopp 2 004 /0 5:JO1 () jämkades inte matkostnaden. Inte heller tillförsäkrades den enskilde i detta fall det särskilda förbehållsbeloppet . Av det underliggande tjänsteutlåtandet framgick bl.a. följande. I kommun- fullmäktiges beslut § 40 om avgifter för äldre- och handikappomsorg ingick att den enskilde som enligt lagstiftningen befriades från att betala egenavgift på grund av för låg inkomst även kunde få matkostnaden jämkad. Detta gällde då den enskilde saknade medel för att betala maten på ett särskilt boende eller mat som distribuerats genom hemvården. Jämkningen kunde vara del av kostnaden eller hela kostnaden. [...]. Vid de beräkningar som hade genomförts hade en särskild fråga aktualiserats. Det gällde personer som har låga pensio- ner och relativt höga ränteinkomster. När avgiftsunderlaget räknats fram blev deras aktuella nettoinkomst så låg att de blev befriade från avgift. [...] När det gällde avgiftsberäkningen var lagen tydlig. Innehav av förmögenhet påverka- de inte avgiften. Däremot skulle ränteinkomsten räknas in i avgiftsunderlaget. I de lokala besluten om jämkning av matkostnad och ett särskilt förbehållsbe- lopp hade innehav av kapital inte särskilt beaktats. Det var inte förenligt med kommunallagens likställighetsprincip att en person med ränteinkomst av kapital skulle ha jämkning av matkostnad. Inte heller skulle den personen tillförsäkras det särskilda förbehållsbeloppet. Om sparande skulle liknas vid uppskjuten konsumtion kunde inte kommunala medel användas för att sub- ventionera fortsatt sparande. Remiss till i kommun E.J:s anmälan remitterades till i kommun för ut- redning och yttrande. skulle även yttra sig över sin behörighet att fatta besluten . anförde i remissvaret i huvudsak följande. har i ärende avseende bestämmande av avgift för T.A. inlämnat en anmälan till ombudsmän. I yttrandet som följer berörs endast hanteringen av ärendet i form av kommunens införande av nya avgifter samt i det enskilda ärendet. beslutade kommunfullmäktige i att införa ett nytt avgiftssystem inom äldre- och handikappomsorgen. Beslutet var en konsekvens av förändringar i bland annat socialtjänstlagen . Den stora förändringen var att man bestämde ett natio- nellt förbehållsbelopp och en maxavgift för vård och omsorg. Avgiften för vård och omsorg omfattar inte bostadskostnad och avgift för mat. I kommunfullmäktiges beslut från , som relaterar till tjäns- teutlåtande av , framgår bland annat att om in- komsten är så låg att den enskilde inte uppnår den i lagen fastställda mi- niminivån har kommunen ingen skyldighet att betala ut medel till den en- skilde för att kompensera detta. Om den enskilde inte har det förbehålls- belopp han eller hon har rätt till ska avgiften sättas ned. Enligt kommunens beräkning var T.A:s avgiftsutrymme negativt. Av- giften för vård och omsorg bestämdes av den anledningen till . Någon ytterligare reducering av avgiften för vård och omsorg var därför inte möjlig. Under arbetets gång med att beräkna vårdavgifter upptäcktes att ett flertal personer fick i likhet med T.A. ett negativt avgiftsutrymme. upplevde det inte rimligt att den förhållandevis stora gruppen 2 004 /0 5:JO1 med negativt avgiftsutrymme skulle tvingas att ansöka om ekonomiskt bistånd som nämnden har ansvar även för detta område. För- valtningen och nämnden fann det då rimligt att skapa ett instrument för att kunna reducera övriga avgifter som kommunen debiterar den enskil- de. Utformningen av ett sådant system beslutades av socialnämnden . Besluten ansågs vara ett förtydligande av den praktiska hanteringen av avgiftsberäkningen till följd av kommunfull- mäktiges beslut om införande av nya avgifter inom äldre- och handi- kappomsorgen. Av den anledningen underställdes inte ärendet kommun- fullmäktige för beslut. De kriterier nämnden ställde upp för jämkning av övriga avgifter följer i princip samma krav som skulle prövas vid ansö- kan om ekonomiskt bistånd. T.A:s förmögenhet överstiger ett basbelopp. Av den anledningen prö- vas inte eventuell jämkning av mat- och bostadskostnad. Mot den bakgrund som anförts anser socialnämnden i att T.A. debiterats rätt vård- och omsorgsavgift både från och senare datum. På grund av T.A:s förmögenhet kan hon inte komma i fråga om jämkning av övriga avgifter som debiteras av socialnämnden. beklagar däremot den långa tid som dröjde innan av- giftsbesluten meddelades och fick till följd att räkningar anhopades till ett betalningstillfälle. Orsaken till detta var den korta förberedelsetiden kommunen fick för att anpassa regelsystemet och datastöd till de nya förutsättningarna som beslutat om. Påståendet i anmälan att tillkännagivandet av avgiftsbesluten skulle ske så sent att det inte fanns möjlighet att överklaga dem tolkar vi som ett missförstånd. Den enskilde har på sig att överklaga beslutet från den dag han/hon tog del av beslutet. En brist i vår hantering har dock varit att vi inte bifogat någon besvärshänvisning tillsammans med beslu- ten i den första omgången avgiftsbeslut. har däremot löpande varit öppen för ytterligare information och omprövning av av- giftsbeslut om den enskilde så begärt detta. Det nya systemet är trots allt inte bara nytt för den enskilde utan även för kommunen. I ett beslut anförde JO följande. infördes nya bestämmelser i 8 kap. socialtjänstlagen (2001:453) om avgifter inom äldre- och handikappomsorgen. Bestämmelser- na innebär bl.a. att ett högkostnadsskydd gäller för avgifterna för hemtjänst, dagverksamhet och hälso- och sjukvård samt för bostad i sådant särskilt boende som inte omfattas av bestämmelserna i 12 kap. jordabalken om hyra (8 kap. 5 § socialtjänstlagen). Avgifter för mat omfattas inte av hög- kostnadsskyddet. Den enskilde skall tillförsäkras ett förbehållsbelopp, dvs. ett belopp som den enskilde har rätt att behålla av sina egna medel innan avgifter får tas ut för de insatser som omfattas av högkostnadsskyddet (8 kap. 6 § socialtjänstla- gen). Förbehållsbeloppet består dels av ett schabloniserat minimibelopp, innefat- tande vissa kostnadsposter, dels den faktiska boendekostnaden (8 kap. 7 § socialtjänstlagen). Kommunen skall alltid göra en individuell bedömning av den enskildes minimibelopp (jfr 8 kap. 8 § socialtjänstlagen) och i vissa fall 2 004 /0 5:JO1 höja eller sänka nivån på detta. Det schabloniserade minimibeloppet uppgick till för en ensamstående person, varav kostnads- posten för livsmedel beräknades uppgå till . Enligt den grundläggande uppgiftsfördelningen inom en kommun har fullmäktige beslutanderätten i allmänhet. Principen kommer till uttryck i 3 kap. 9 § kommunallagen (1991:900), KL. I paragrafen föreskrivs i första stycket att fullmäktige beslutar i ärenden av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt för kommunen. I lagtexten ges i punktform en exempli- fierande uppräkning av vilka slags ärenden som åsyftas i första stycket. I punkten 2 av uppräkningen anges att fullmäktige skall besluta om budget, skatt och andra viktiga ekonomiska frågor. Enligt 3 kap. 10 § KL får fullmäktige delegera viss beslutanderätt till en nämnd. De ärendegrupper som anges i 9 § första stycket faller dock utanför möjligheten att delegera. Enligt 2 kap. 3 § KL får kommuner och landsting inte fatta beslut med till- bakaverkande kraft som är till nackdel för medlemmarna, om det inte finns synnerliga skäl för det. Såvitt jag kan bedöma har socialnämnden genom att besluta om ett särskilt förbehållsbelopp anvisat en alternativ beräkningsmodell, i förhållande till kommunfullmäktiges beslut, för i vilka fall och med hur stort belopp jämk- ning av matavgiften i det enskilda fallet skulle ske. När den enskilde betalade matavgift skulle, enligt kommunfullmäktiges beslut, det schabloniserade minimibeloppet höjas. Om beräkningen ledde till underskott skulle matavgif- ten jämkas. Som socialnämndens beslut får förstås skulle minimibeloppet inte höjas, men om beräkningen ledde till underskott skulle den enskilde efter en ny beräkning tillförsäkras det särskilda förbehållsbeloppet genom jämkning av matavgiften. De båda modellerna synes ge samma slutresultat i det enskil- da fallet. beslut är då, liksom nämnden har anfört i sitt re- missvar, närmast att se som ett förtydligande av den praktiska hanteringen av avgiftsberäkningen till följd av kommunfullmäktiges beslut. uttalade härutöver att om den enskilde, trots hel reducering av matavgiften, ändå inte hade kvar medel motsvarande det särskilda förbe- hållsbeloppet skulle denne tillförsäkras beloppet i särskild ordning. Det är oklart om nämnden med detta menade att den enskilde i ett sådant fall skulle hänvisas till att söka försörjningsstöd enligt 4 kap. socialtjänstlagen eller att den enskilde, utan att behöva göra sådan ansökan, skulle ha rätt till ekono- miskt bidrag upp till i nivå med det särskilda förbehållsbeloppet. Jag har emellertid inte haft anledning att inom ramen för detta ärende gå närmare in på denna fråga. 2 004 /0 5:JO1 Underlaget till fullmäktiges beslut , i form av tjänsteutlåtan- det av , kom att omfattas av fullmäktigebeslutet genom en hänvisning i detta. Av beslutet framgår således att vid en beräkning av den enskildes inkomst skulle förmögenhet inte påverka beräkningen annat än som kapitalinkomst samt att i de fall den enskildes inkomst var så låg att beslut om avgiftsbefrielse hade fattats skulle den del av matkostnaden som medel sak- nades för jämkas. Med jämkning avsågs att den enskilde befriades från denna kostnad. beslut innebar att enskilda som förfogade över kapital överstigande ett basbelopp inte längre omfattades av den möjlighet till jämkning av matavgiften som de varit berättigade till enligt kommunfullmäktiges beslut. Beslutet innebar således i praktiken en höjning av avgiftsuttaget från denna grupp av enskilda. Redan det förhållandet att socialnämnden genom sitt beslut till viss del sy- nes ha gått emot kommunfullmäktiges beslut är skäl att ifrågasätta om beslu- tet innebär att nämnden har överskridit sin befogenhet. beslut är vidare, i vart fall indirekt, ett avgiftsbeslut. Av förarbetena till bestämmelserna om fullmäktiges uppgifter i 3 kap. 9 och 10 §§ KL framgår att avgiftsbeslut generellt sett innefattar sådana viktiga ekonomiska frågor som avses i 3 kap. 9 § första stycket 2 KL och således inte är möjliga att delegera från fullmäktige till en nämnd. Emellertid framgår att lagstiftarens intentioner inte har varit att fullmäktige måste avgöra avgifts- sättningen i varje enskilt fall. Om fullmäktige har antagit riktlinjer för av- giftsuttagen bör det vara möjligt att delegera till en nämnd att bestämma av- giften. Utanför gruppen viktiga ekonomiska frågor kan också falla avgifts- uttag som inte har någon direkt betydelse för kommunalekonomin i stort (jfr prop. 1990/91:117 s. 158 f). Regeringsrätten har i ett avgörande, RÅ 1994 ref. 72, funnit att en trafik- nämnd var behörig att fatta beslut angående en kollektivtrafiktaxa inom ra- men för riktlinjer som kommunfullmäktige tidigare hade fattat beslut om. Stöd för nämndens behörighet att fatta beslut angående taxan fanns även i reglementet för nämnden. I förevarande fall måste enligt min mening ifrågasättas om socialnämndens beslut kan anses hålla sig inom ramen för de riktlinjer som har beslutats av fullmäktige. Ytterligare en fråga, som uppkommer i anledning av socialnämndens be- slut, är om beslutet strider mot det s.k. retroaktivitetsförbudet i 2 kap. 3 § KL. Det har inte gjorts gällande annat än att beslutet gällde med verkan på av- giftsuttag m.m. . Av vad nämnden har anfört framgår att ingen enskild vid beslutstillfället hade fått räkningar för tjänster erhållna och framåt. Inte desto mindre innebar socialnämndens beslut att de enskilda som inte längre kunde få matavgiften jämkad kom i ett sämre läge jämfört med vad som hade gällt för dem när tjänsterna erhölls. Det är således möjligt att socialnämndens beslut stred mot retroaktivitetsförbudet. I förarbe- tena (prop. 1990/91:117 s. 150) anges om retroaktivitetsförbudet att principen 2 004 /0 5:JO1 som hade utbildats i praxis har aktualitet främst i fråga om taxebeslut och att möjligheten att göra undantag från förbudet skall tillämpas med mycket stor försiktighet. En viss retroaktivitet har dock godtagits i praxis av praktiska skäl, åtminstone om det rör sig om (jfr rättsfallen RÅ85 2:19 och RÅ 1987 ref. 41). Det förefaller mig sammanfattningsvis tveksamt om socialnämndens beslut ligger inom ramen för nämndens befogenhet. Det är också möjligt att beslutet strider mot retroaktivitetsförbudet. Dessa båda frå- gor har dock kunnat prövas av domstol i ett mål angående laglighetsprövning. JO är återhållsam med att uttala sig i frågor som kan eller har kunnat prövas av domstol. Mot denna bakgrund finner jag inte skäl att göra några ytterligare uttalanden i denna del. med de nya bestämmelserna i 8 kap. socialtjänstlagen infördes genom en ändring av 16 kap. 3 § samma lag en möjlighet att överklaga beslut om avgifter eller förbehållsbelopp enligt 8 kap. 49 §§ hos allmän förvalt- ningsdomstol. Av 21 § förvaltningslagen (1986:223), FL, framgår att den som erhåller ett beslut som går honom emot, i ett ärende som avser myndighetsutövning mot enskild, skall underrättas om hur han kan överklaga det. Av 23 § andra styck- et FL framgår att överklagandet skall ha kommit in till beslutsmyndigheten från den dag klaganden fick del av beslutet. Av vad socialnämnden har anfört framgår att någon överklagandehänvis- ning inte bifogades den första omgången avgiftsbeslut enligt den nya taxan, som enligt vad E.J. har uppgett utsändes . En förutsättning för att socialnämndens skyldighet att lämna överklagan- dehänvisning skall inträda är att beslutet har gått den enskilde emot.