frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Genom handikappnämndens båda remissyttranden, samt de kompletterande upplysningar som har inhämtats, har i varje fall framgått att inte heller nämnden har haft klart för sig genom vilket beslut som avgifterna skulle ha fastställts. Som framgår av det ovan redovisade remissvaret har nämnden gjort en tolkning av hur fullmäktiges beslut skall uppfattas. Det är självfallet otillfredsställande att del inte har kunnat entydigt klargöra på vilken grund debitering av avgifterna har skett. Jag förutsätter att handikappnämnden framöver beaktar de synpunkter som jag här har framfört. Det kan avslutningsvis nämnas att jag vid min granskning av handlingarna har iakttagit att handikappnämnden vid sitt budgetsammanträde den 27augusti 2003 framlade en mängd andra förslag till fullmäktige. De frågor som här har behandlats rörande oklar beslutsgång synes kunna göras gällande även beträffande de förslagen. Fråga om utgångspunkt för beräkningen av den tidsfrist som gäller för chefsöverläkarens skyldighet enligt 16 § andra stycket sista meningen lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV) att göra anmälan till domstol (Dnr 1372-2003) I 16 § LRV stadgas följande. Beträffande den som genomgår rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § med särskild utskrivningsprövning skall vården upphöra när 1. det inte längre till följd av den psykiska störning som föranlett beslutet om särskild utskrivningsprövning finns risk för att patienten återfaller i brottslighet som är av allvarligt slag och 2. det inte heller annars med hänsyn till patientens psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med frihetsberövande och annat tvång. En fråga enligt första stycket prövas av länsrätten efter anmälan av chefsöverläkaren eller efter ansökan av patienten. Anmälan skall ske genast när chefsöverläkaren finner att den rättspsykiatriska vården kan upphöra. I annat fall skall anmälan göras senast , räknat från den dag då domstolens beslut blivit verkställbart eller, om patienten kommit till sjukvårdsinrättningen en senare dag, . Därefter skall anmälan göras inom var sjätte månad från den dag då rätten senast meddelade beslut i frågan. dömdes till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Domen vann laga kraft . från det att domen vann laga kraft anmälde chefsöverläkaren behov av fortsatt rättspsykiatrisk vård. I dom beslutade Länsrätten i om fortsatt sådan vård. överklagade domen men Kammarrätten i avslog överklagandet . anmälde chefsöverläkaren behov av fortsatt vård vilket prövades av länsrätten . I anledning av en förfrågan från P.E. anförde regionala tillsynsenhet i i ett beslut bl.a. följande. / / I en skrivelse till har du lämnat en redogörelse för att länsrätten meddelat dig fortsatt vård enligt lag (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV). Domen överklagades till Kammarrätten, som i dom inte gjorde någon annan bedömning än länsrätten. Du uppger vidare att överläkaren vid har meddelat dig att vid beräkning av den fortsatta sex månaders vårdperioden enligt bestämmelserna i skall utgångspunkten vara dagen då Kammarrätten avkunnade sin dom. Med anledning härav är din fråga till från vilket datum skall den fortsatta sex månaders perioden beräknas. har inhämtat din journal från och yttrande har lämnats av . Han har bl.a. anfört att efter att ha rådfrågat chefen för i , har rådmannen lämnat besked att Kammarrättens dom gäller som utgångspunkt för en ny sexmånadersperiod innan ny vårdbehovsprövning blir aktuell, d.v.s. från och fram till . Av journalen framgår att du dömts till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Angående frågan om beräkningstid för fortsatt vård i de fall vården skall fortgå gäller för dessa patienter bestämmelsen i § 16, andra stycket, sista meningen, LRV: Därefter skall anmälan göras inom var sjätte månad från den dag då rätten senast meddelade beslut i frågan. Enligt uppfattning är det länsrättens beslut som avses. Vid ett överklagande kan Kammarrätten endera bifalla överklagandet och då upphör vården eller fastställa länsrättens beslut. Genom fastställandet kommer således länsrättens beslut förutsatt att Kammarrättens dom vinner laga kraft som i detta fall att få rättsverkan. Om man tänker sig en annan tidpunkt för beräkning av den fortsatta vårdtiden, t.ex. från det datum då Kammarrätten meddelar dom, blir följden att man får längre vårdförlopp än inom var sjätte månad innan ny rättslig prövning kan ske genom skyldigheten för chefsöverläkaren att göra en anmälan. I en anmälan, som kom in till JO , begärde P.E. att JO skulle pröva hur vårdtiden skulle beräknas i hans ärende och hur hans vårdtid påverkades när chefsöverläkaren vid , enligt hans mening, missat att ge in anmälan om fortsatt vård både och . Han begärde vidare JO:s prövning av om borde ha rättat sig efter bedömning i beslutet den 14februari 2003. Föredraganden inhämtade inledningsvis upplysningar per telefon från chefsöverläkaren , . Han uppgav följande. Sjukhuset har fått motstridiga besked om beräkning av tid för anmälan om vårdens upphörande från och Länsrätten i . Även om är tillsynsenhet så är länsrätten den juridiska instans som de arbetar mot . De har därför valt att gå på länsrättens uppfattning. beslut har inte ändrat detta. Ärendet remitterades därefter till Länsrätten i för utredning och yttrande. Lagmannen anförde bl.a. följande. Chefsöverläkarens anmälningsplikt tar som länsrätten ser det sikte på att frågan om vårdens bestånd återkommande skall bli föremål för domstolsprövning. Utgångspunkten för anmälningsintervallet är inte att chefsöverläkaren var sjätte månad skall inkomma med anmälan utan att sådan anmälan skall ske inom var sjätte månad från den dag beslut i frågan om vårdens upphörande senast meddelades. Detta innebär att om patienten hos länsrätten har yrkat att vården skall upphöra utgör tidpunkten för länsrättens beslut i vårdfrågan utgångspunkt för chefsöverläkarens anmälningsplikt. För det fall patienten skulle påkalla kammarrättens prövning av länsrättens beslut att inte låta vården upphöra utgör enligt länsrättens mening kammarrättens prövning av vårdfrågan utgångspunkten för beräkning av den tid inom vilken anmälan från chefsöverläkaren skall inkomma till länsrätten. Den prövning som kammarrätten har att göra med anledning av överklagande är en prövning av det för kammarrättens dom aktuella vårdbehovet. Patienten är tillförsäkrad domstolsprövning av vårdbehovet var sjätte månad genom denna ordning och någon förlängning av vårdperiod uppkommer inte genom överklagandet. Bestämmelsen i 16 § 2 st sista meningen reglerar chefsöverläkarens anmälningsplikt och rör primärt inte länsrättens handläggning. Länsrätten har att pröva de anmälningar som underställs länsrättens prövning. Det förekommer självfallet inte att länsrätten avvisar en anmälan som för tidigt väckt. Även om chefsöverläkaren inom var sjätte månad från det beslut i vårdfrågan senast meddelades har att inkomma till länsrätten med anmälan om vårdbehovet, upphör inte vården som en följd av en försent inkommen anmälan. Länsrättens prövning i anledning av anmälan utmynnar antingen i ett konstaterande att vården skall upphöra eller att den inte skall upphöra. Något medgivande till en ny vårdperiod lämnas inte vid rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Vad gäller informationen till har länsrättens tolkning av chefsöverläkarens anmälningsplikt uppenbarligen varit bekant för chefsöverläkaren. Någon information i formell mening med instruktion om hur chefsöverläkaren har att förhålla sig har inte lämnats från länsrättens sida. Länsrätten har klargjort att domstolen inte har någon tillsynsfunktion över sjukhusen utan att denna åvilar . Däremot har, under tid som lagstiftningen varit i kraft, länsrätten återkommande haft överläggningar med företrädare för sjukhusen i länet rörande olika handläggningsfrågor. Frågor rörande anmälningar enligt 16 § LRV har varit föremål för diskussion vid sådana tillfällen. Länsrättens domare har därvid deklarerat hur man ser på frågan om anmälan enligt 16 § LRV. Därefter inhämtades yttrande från , . överlämnade som sitt remissvar ett yttrande som hade undertecknats av överläkaren vid . Han anförde bl.a. att tillämpningen av ovannämnt lagrum har gjorts efter diskussion med Länsrätten i och att han inte har haft någon anledning att ifrågasätta länsrättens bedömning. Därefter anmodades att yttra sig över tillämpningen av 16§ andra stycket sista meningen LRV mot bakgrund av vad som hade anförts i anmälan och remissvaren. I yttrande som hade beslutats av generaldirektören anfördes bl.a. följande. Den fråga som har aktualiserats i ärendet hos JO gäller som frågan om utskrivningsprövning ånyo ska underställas länsrätten när länsrättens senaste beslut i den frågan överklagats till kammarrätten. Av motiven (prop. 1990/91:58 s. 206211 och s. 315316) framgår inte om anmälan ska göras senast från den dag då länsrätten meddelade beslut i frågan eller om tiden ska räknas från kammarrättens beslut. Det görs från gällande att anmälan ska göras senast från den dag då kammarrätten meddelade sitt beslut. behandlade i sitt slutbetänkande (SOU 1998:32 s. 398) i visst avseende hur denna tidsfrist ska räknas. Kommittén konstaterade för sin del att syftet med bestämmelsen i 16 § andra stycket sista meningen LRV måste vara att få till stånd domstolsprövning halvårsvis och att anmälan därför ska göras var sjätte månad från rättens senaste beslut, oberoende av om beslutet har fattats efter anmälan av chefsöverläkaren eller efter ansökan av patienten. Kommitténs överväganden avsåg således inte specifikt frågan om tidsfristen alltid ska räknas från den dag då länsrätten senast meddelade beslut i frågan eller om den i ett fall av överklagande ska räknas från kammarrättens beslut. Av 25 § LRV framgår att beslut som meddelas enligt lagen gäller , om inte annat har förordnats eller om åklagaren enligt samma lagrum har anmält att ett beslut kan komma att överklagas. En länsrätts beslut i fråga om vårdens upphörande är således enligt huvudregeln genast verkställbart. Överklagar patienten länsrättens beslut får fortsatt vård ges i avvaktan på kammarrättens beslut i frågan om överklagandet ska bifallas eller inte. Om kammarrätten vid en materiell prövning inte bifaller överklagandet utan fastställer länsrättens beslut innebär det att beslutet får fortsatt rättslig verkan. Följaktligen bör tidsfristen för chefsöverläkarens skyldighet att anmäla frågan om utskrivningsprövning räknas från den dag då länsrätten senast meddelade beslut i frågan och som konstaterade, oberoende av om beslutet fattas efter anmälan av chefsöverläkaren eller efter ansökan av patienten. I beslut anförde JO följande. Den som undergår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning kan skrivas ut från vården endast efter prövning av domstol. Frågan i det förevarande ärendet är vad som skall vara utgångspunkten för beräkning av den tid inom vilken chefsöverläkaren skall göra en anmälan till länsrätten för prövning av behovet av fortsatt vård, dvs. om alltid skall räknas från länsrättens dom eller om ett överklagande till kammarrätt eller Regeringsrätten förskjuter denna tidpunkt. Det anges inte uttryckligen i lagtexten vilken tidpunkt som avses och ordalydelsen kan ge visst utrymme för olika tolkningar. Några uttalanden i lagens förarbeten som direkt behandlar denna fråga finns inte heller. För egen del delar jag uppfattning, dvs. att tidsfristen för chefsöverläkarens skyldighet att anmäla frågan om utskrivningsprövning bör räknas från den dag då länsrätten senast meddelade beslut i frågan oavsett om frågan om utskrivningsprövning därefter har överklagats. Ett sådant ställningstagande är enligt min mening ägnat att säkerställa att patienten får sin sak prövad var sjätte månad. Till grund för min uppfattning lägger jag bl.a. ordalydelsen av 16 § LRV. I paragrafens andra stycke anges inledningsvis att frågan om upphörande av vård prövas av länsrätten. Det finns därför anledning att tro att rätten i samma styckes sista mening syftar tillbaka på länsrätten. Även motivuttalandena till bestämmelsen talar för att det är på detta sätt, se prop. 1990/91:58 s. 210211. Jag finner det inte heller förenligt med rättssäkerheten att en prövning riskerar att skjutas upp på grund av att handläggningen i kammarrätt eller Regeringsrätten av patientens överklagande av någon anledning drar ut . Mot bakgrund av att ordalydelsen i lagtexten inte är helt klar och har gett upphov till olika tolkningar, vill jag inte uttala någon kritik mot . Jag finner inte heller skäl att göra något uttalande avseende Länsrättens i agerande. Jag har i denna del samrått med justitieombudsmannen till vars tillsynsområde de allmänna förvaltningsdomstolarna hör. Jag finner anledning att för kännedom överlämna en kopia av beslutet till () och till den nationella psykiatrisamordnaren. Initiativärende mot , , angående underrättelseskyldighet enligt 24 § tredje stycket lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) (Dnr 2854-2003) Med anledning av en anmälan till JO mot bl.a. i avseende handläggningen av ett ärende om omhändertagande enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) av en person, N.J., infordrades och granskades handlingar från socialförvaltningen i och , . Av utredningen framkom bl.a. att socialnämnden med stöd av 13 § LVM beslutade att omhänderta N.J. LVM-vården skulle inledas på sjukhuset enligt 24 § LVM. Polishandräckning begärdes av socialnämnden och N.J. fördes till en psykiatrisk avdelning (FBK 7 D) vid . Vid ankomsten uppgav han att han inte ville stanna. Läkaren bedömde att det inte fanns lagligt stöd att kvarhålla N.J. som genast lämnade avdelningen. påträffades N.J. av en polispatrull och övertalades att frivilligt återvända till sjukhuset. Han kvarstannade därefter frivilligt på avdelningen till dess transport till anvisat LVM-hem skedde . Fråga uppkom om verksamhetschefen för avdelningen, i enlighet med vad som anges i 24 § tredje stycket LVM, skulle ha sett till att socialnämnden eller den som förestår vården vid LVM-hemmet genast underrättades vid det tillfälle när N.J. inte ville kvarstanna på sjukhuset. Om en sådan skyldighet förelåg uppkom därefter fråga om någon underrättelse gjordes. JO beslutade att ta upp saken till utredning och att inhämta yttrande från i . överlämnade som sitt svar en utredning undertecknad av divisionschefen , , division psykiatri, . Av utredningen framgick bl.a. följande. Vid Division Psykiatri, vuxenpsykiatri, finns skriftlig rutin som en del av det material som delas ut till samtliga nyanställda läkare. Bifogar del av denna rutin avseende LVM. Ävenså finns hänvisning till LVM i vår verksamhetshandbok med länk till författning i fulltext. I det aktuella fallet har jag efter det att patienten i fråga identifierats tagit del av journalhandling. Av journal framgår inte om anmälan har gjorts till behandlingshem eller socialnämnd i samband med att patienten lämnade avdelningen. Av journal framgår att bedömning av specialistläkare i psykiatri (överläkare) gjordes i anslutning till att patienten lämnade avdelningen . Med stöd av gällande skriftlig rutin och med stöd av att överläkarbedömning gjordes kan handläggningen vara korrekt men i så fall ej fullt dokumenterad i journalhandlingen vilket i sig är otillfredsställande. Av den till remissvaret bifogade rutinen avseende LVM framgår såvitt här är av intresse följande. En pat som intages efter ett 13 § LVM-beslut vårdas på sjukhuset enl HSL (hälso- och sjukvårdslagen [1982:763]; JO:s anm.). Inga tvångsåtgärder får vidtagas. Vill pat ej kvarstanna uppringes det behandlingshem han är placerad på av SIS (). Personal därifrån får komma och hämta pat som kvarhålles till dess. I beslut anförde JO följande. Enligt 24 § första stycket LVM skall vård enligt LVM inledas på sjukhus, om förutsättningar för sjukhusvård är uppfyllda och det anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården i övrigt. Enligt bestämmelsens andra stycke skall den som behöver sjukhusvård beredas tillfälle till sådan vård. Av tredje stycket framgår att verksamhetschefen för den sjukhusenhet där missbrukaren vårdas skall se till att socialnämnden eller den som förestår vården vid LVM-hemmet genast underrättas, om missbrukaren önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Verksamhetschefen får besluta att missbrukaren skall hindras att lämna sjukhuset som behövs för att säkerställa att missbrukaren kan föras över till ett LVM-hem. JO har tidigare behandlat frågor om underrättelseskyldigheten och kvarhållningsrätten enligt nu aktuellt lagrum (JO:s ämbetsberättelse 1990/91 s.218 och 1993/94 s. 298). I sistnämnda beslut aktualiserades frågan hur vårdas i 24 § tredje stycket första meningen skulle tolkas. som yttrade sig till JO i det ärendet anförde att en företagen undersökning inte kan anses vara påbörjad vård, då denna endast ligger till grund för läkarens beslut huruvida patienten skall erhålla vård. synes således ha tolkat ordet vårdas så att därmed avses sjukhusvård. JO ställde sig tveksam till den tolkningen och ansåg sannolikheten tala för att lagstiftaren avsett den pågående LVM-vården. Då bestämmelsens utformning lämnade öppet för olika tolkningar ansåg hon sig inte kunna kritisera vederbörande läkare för att han hade underlåtit att anmäla till socialnämnden att patienten hade lämnat sjukhuset. Därefter fann jag i ett beslut angående underlåtenhet att kvarhålla en patient som var föremål för vård enligt LVM (JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s.301), där även frågan om underrättelseskyldigheten berördes, det önskvärt att oklarheten i lagstiftningen undanröjdes och sände över en kopia av beslutet till den särskilda utredare som fått i uppdrag att se över tillämpningen av LVM. Frågan behandlades i betänkande Tvång och förändring Rättssäkerhet, vårdens innehåll och eftervård (SOU 2004:3). I propositionen Stärkt rättssäkerhet och vårdinnehåll i LVM-vården m.m. (prop. 2004/05:123 s.37) anfördes att begreppet vårdas uppenbarligen kan tolkas på olika sätt: I den ena tolkningen innebär begreppet att det skall ha fattats ett beslut om intagning i slutenvård, medan det i den andra tolkningen räcker med att patienten har förts till sjukhuset efter beslut om LVM-vård. Vidare anfördes i propositionen (s. 37 f.), som ännu inte har resulterat i någon ändring i lagstiftningen, följande. Det kan enligt regeringens mening inte vara förenligt med intentionerna bakom bestämmelsen om underrättelseskyldighet att en patient fritt skall kunna lämna sjukhuset utan någon åtgärd från personalens sida, enbart av det skälet att patienten ännu inte har blivit föremål för ett formellt beslut om intagning i sjukhuset. Det är därför väsentligt att det i lagtexten tydligt framgår när förutsättningarna för verksamhetschefens underrättelseskyldighet och därmed kvarhållningsrätt föreligger. har föreslagit att underrättelseskyldigheten skall inträda så snart vårdtagaren har förts till sjukhusenheten. Länsrätten i har i sitt remissvar påpekat att det kan finnas situationer där vårdtagaren självmant inställer sig vid en sjukhusenhet, vilket inte fångas upp med begreppet förts. Länsrätten föreslår i stället uttryckssätten vistas eller finns. Regeringen instämmer i den bedömningen, och föreslår lydelsen där vårdtagaren vistas. I förevarande ärende aktualiseras inledningsvis frågan om N.J. vid det aktuella tillfället vårdades vid i den betydelse som avses i 24§ LVM. I socialnämndens beslut om omhändertagande angavs inget om var vården skulle inledas. Av nämndens underställning till länsrätten, gjord som beslutet om omhändertagande, framgår att N.J. inledningsvis skulle placeras på FBK 7 D och att han blev inskriven vid Hornö LVM-hem i samband med omhändertagandet. Av den journalanteckning som gjordes vid sjukhuset synes N.J. inte ha blivit inskriven vid avdelningen. Mot bakgrund av den oklarhet som råder om såväl innebörden i begreppet vårdas som om de faktiska förhållandena i det aktuella fallet konstaterar jag att det är oklart om någon underrättelseskyldighet enligt 24 § LVM förelåg. Även om läkaren inte var skyldig att underrätta socialnämnden eller LVM-hemmet har det enligt min mening legat nära till hands att ändå underrätta socialnämnden om att N.J. hade lämnat sjukhuset. Härvid vill jag särskilt framhålla att N.J. var föremål för LVM-vård, att det var mitt och att N.J. inte hade någon bostad. Med konstaterande av att kommande lagstiftning kommer att undanröja den ovan berörda oklarheten i tillämpningen av 24 § LVM avslutas ärendet. En person dömdes av domstol för mord och överlämnades till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Han placerades på en rättspykiatrisk klinik i närheten av mordoffrets släktingar. Fråga bl.a. om i vilken utsträckning deras inställning kunde beaktas vid placeringen (Dnr 3601-2004) C.F. framförde i en anmälan till JO klagomål mot (rättspsykiatriska vårdkedjan) angående placeringen av en patient som var föremål för vård enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV). C.F. anförde bl.a. följande. Hennes bror blev mördad i . Såväl brodern som förövaren, J.B., hade varit bosatta där . dömdes för bl.a. mord till rättspsykiatrisk vård. satt häktad lät han skriva sig i där han har sin familj. C.F., hennes mor och syskon liksom en av broderns söner bor också i . Eftersom hon och hennes familj var rädda för att J.B. skulle placeras på Rättspsykiatriska regionkliniken i lät hon anmäla J.B. för att han ändrat sin folkbokföringsadress han var frihetsberövad. folkbokfördes då åter i . Trots kännedom om dessa omständigheter placerades J.B. på Rättspsykiatriska regionkliniken i . Placeringsbeslutet fattades av verksamhetschefen vid , Rättspsykiatriska vårdkedjan. C.F. framförde även klagomål mot Rättspsykiatriska regionkliniken i . C.F. anförde i denna del bl.a. följande. Hon försökte få kontakt med , som är chef för regionkliniken, för att diskutera placeringen av J.B. Det dröjde trots upprepade försök innan hon fick till stånd ett möte. Därefter hölls flera möten i saken. uppfattning var att det inte förelåg någon saklig grund för att förflytta J.B. Hon kom överens med regionkliniken om att kliniken skulle ringa till henne och tala om när J.B. hade lov att vistas utanför vårdinrättningens område och meddela var han skulle vistas. Hennes elvaårige son som inte kände till att J.B. vårdades i fick ta emot ett sådant samtal när han var ensam hemma. Detta fick till följd att han blev mycket orolig. har vidare tillåtits besöka sin syster i hemmet trots att hon bor från den mördade broderns äldste son. C.F. ifrågasatte om Sahlgrenska placeringsbeslut och Rättspsykiatriska regionklinikens i agerande var i överensstämmelse med FN:s förklaring om de mänskliga rättigheterna, FN:s brottsofferdeklaration samt Europeiska unionens rambeslut om brottsoffers ställning i straffrättsliga förfaranden. anmodades att, efter hörande av de berörda vårdinrättningarna, inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i anmälan till JO. inkom med ett yttrande beslutat av generaldirektören . Till yttrandet var fogat yttranden från dels verksamhetschefen , Rättspsykiatriska vårdkedjan, , Område Östra, dels chefsöverläkaren , Rättspsykiatriska regionkliniken, hälso- och sjukvård, . JO har anmodat att inkomma med utredning och yttrande i ärende angående placering av patient som vårdas enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV). Utredning har inhämtats genom yttranden (bifogas) från verksamhetschef , Rättspsykiatriska vårdkedjan, och från chefsöverläkare , Rättspsykiatriska regionkliniken, . får härefter besvara JO:s anmodan enligt följande. Enligt 6 § första stycket LRV ges rättspsykiatrisk vård på en sjukvårdsinrättning som drivs av en landstingskommun. I paragrafen regleras frågan var rättspsykiatrisk vård får ges.