frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — Min genomgång och analys un- der eftermiddagen av bolagets argument ledde mig till slutsatsen att det i vart fall inte förelåg förutsättningar för ett interimistiskt beslut i sökan- dens favör utan att höra motparten. Jag gjorde bedömningen att det , mellan kl. 17.0018.00 , inte var me- ningsfullt att formulera, skriva ut och expediera ett avslag på det interi- mistiska yrkandet för att avvisa målet på grund av att avtalet då utgjorde hinder för prövning. En ändring av ett sådant inte- rimistiskt avslagsbeslut hade ju krävt att kammarrätten inte bara hade fått in ett överklagande utan också hade meddelat prövningstillstånd och fat- tat beslut om att stoppa upphandlingen . Som framgår av handlingarna beslutade jag att vänta till mor- gonen och fattade då ett slutligt avvisningsbeslut. Bolaget har i sin anmälan till angivit att rätten har avvisat dess ansökan som för sent inlämnad. Så är inte fallet. I efter- hand kan jag tycka att det borde ha framgått tydligare att det avgörande för utgången var att ett avtal förelåg redan när ansökan om överprövning kom in till länsrätten och att den i 7 kap. 1 § angivna tidsfristen hade passerat för rättens beslut. Av det första stycket av beslutsskälen framgår emellertid klart att målet inte kan prövas i sak om ett avtal föreligger och tiodagarsfristen har löpt ut vid tiden för rättens avgörande. Lagmannen anförde följande. Länsrätten konstaterar inledningsvis att den regel som åberopas i länsrät- tens beslut 7 kap. 1 § , innebär att en ansökan inte får prövas efter den tidpunkt då ett upphandlingskontrakt föreligger. Även om avtal före- ligger får dock ansökan prövas till dess att har gått från det att den upphandlande enheten har upplyst anbudsgivarna om sitt val av leve- rantör. Tiodagarsfristen infördes genom en lagändring som trädde i kraft och skall tillämpas i fråga om upphandlingar som har in- letts tidigast . hände det inte sällan att den upp- handlande enheten skrev avtal direkt vid tilldelningsbeslutet eller i så nära anslutning till detta att det helt saknades möjlighet att begära över- prövning. Om avtal har slutits räcker det alltså inte att ansökan har kommit in till länsrätten inom de angivna utan rätten skall också ha hunnit pröva ansökan . För att det skall vara möjligt krävs, på samma sätt som i andra mål, att utredningen skall kunna läggas till grund för beslut. En ansökan om överprövning föranleder en rad åtgärder så snart målet kommer till roteln. Inledningsvis måste rätten kontrollera att målet gäller en upphandling som är tillämplig på, att länsrätten är rätt forum, att sökanden är behörig, vilket upphandlingsförfarande som har använts etc. Domstolen måste också utreda om det finns ett avtal eller när ett sådant kan väntas. Om avtal finns måste rätten undersöka om den 2 004 /0 5:JO1 tiodagarsfrist som lagen anger har överskridits eller tiden är knapp. kan dessa inledande kontroller inte göras med enbart det material som har fogats till ansökan om överprövning utan rätten måste komplettera utred- ningen genom att begära in förfrågningsunderlag, beslut, avtal etc. Kommuniceringen i upphandlingsmålen sker regelmässigt via fax eller telefon och tiden för yttrande bestäms oftast till någon enstaka dag eller rent av till en del av eller . Varje domare på länsrätten har självfallet ambitionen att avgöra de mål som kommer in innan olika fatalietider löper till ända. Rätten kan också, som sökanden yrkade i det nu aktuella ärendet, förskjuta tids- fristen genom att interimistiskt besluta att upphandlingen tills vidare inte får avslutas. Rätten måste emellertid beakta att det i ett upphandlingsmål finns ytterligare en part, nämligen den upphandlande enheten, som belas- tas om ärendet försenas i onödan. Normalt finns dessutom en eller flera leverantörer som har vunnit upphandlingen och som oavsett om avtal föreligger har intresse av att vinna klarhet och av att kunna börja till- verka eller leverera. Ett interimistiskt beslut att upphandlingen tills vidare inte får avslutas medför inte bara att upphandlingen avbryts, vanligen till dess rätten avgör målet slutligt, utan också att en ny tiodagarsfrist börjar löpa när det interimistiska beslutet upphävs (7 kap. 1 § tredje stycket 2 ). Med hänsyn framför allt till motpartens intressen kan det uppen- barligen inte komma i fråga att stoppa en upphandling bara därför att en anbudsgivare ger in sin ansökan så sent att det inte finns tid att pröva om det finns sakliga förutsättningar för ett sådant beslut. Normalt får det också förutsättas att den upphandlande enheten skall beredas tillfälle att yttra sig innan rätten bifaller ett interimistiskt yrkande. En anbudsgivare som lämnar in sin ansökan mot slutet av tiodagars- fristen löper alltså en betydande risk att få sin ansökan avvisad om han inte genast lyckas övertyga rätten om att det föreligger grund för åtmin- stone ett interimistiskt beslut att stoppa upphandlingen. I det mål som ärendet gäller har ordföranden funnit att de skäl som sökanden har åbero- pat inte har varit tillräckliga ens för ett interimistiskt beslut i enlighet med yrkandet. Sökandebolaget har åberopat kammarrättens uttalande att länsrätten kunde ha prövat bolagets framställning . Enligt länsrättens mening kan kammarrättens uttalande inte tolkas på annat sätt än som ett konstaterande av att det på grund av fristlagen inte fanns några formella hinder för prövning. Länsrätten har ingen annan uppfattning i den delen. Om utredningen i målet hade varit så fullständig att den kunnat läg- gas till grund för beslut så skulle det fortfarande ha varit möjligt att ta upp målet till prövning. gjorde emellertid efter kontorstid bedömningen att förutsättningar för ett bifallande interimis- tiskt beslut då inte förelåg. Han hade självfallet kunnat meddela och ex- pediera ett formellt avslagsbeslut men fann i en situation där ett sådant avslagsbeslut inte kunnat påverka den fortsatta handläggningen och den slutliga utgången att detta inte framstod som meningsfullt. I beslut anförde JO följande. JO:s granskning avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. JO uttalar sig normalt inte om myndigheternas ställningstaganden i sak. har i sitt yttrande påtalat att länsrättens beslut den 5 novem- ber 2002 att avvisa bolagets ansökan om överprövning enligt inte 2 004 /0 5:JO1 såsom det uppfattats grundats på att ansökan hade kommit in , utan på att länsrätten ansett att tiodagarsfristen enligt 7 kap. 1 § tredje stycket 1 för överprövning hade gått ut vid beslutstillfället. Av utredningen fram- går att länsrätten bedömt förutsätt- ningarna för bifall till bolagets interimistiska yrkande, vilket dock inte kom- mit till uttryck i ett formligt beslut. Det kan konstateras att länsrätten haft små möjligheter att handlägga och pröva målet, på grund av den begränsade tid som enligt länsrätten återstod av tidsfristen. Jag finner inte anledning att kriti- sera domstolen för att den inte meddelade ett formligt beslut med anledning av det interimistiska yrkandet eller för det sätt på vilket domstolen i formellt hänseende avslutade målet. Jag noterar att kammarrätten sedermera kom att pröva bolagets invändning beträffande tidsfristens beräkning. Den i ärendet aktuella bestämmelsen i 7 kap. 1 § tredje stycket om möjlighet att överpröva offentliga upphandlingar till dess att har gått från det att den upphandlande enheten lämnat upplysningar om tilldelningsbe- slutet till anbudssökande och anbudsgivare infördes genom en lagändring som trädde i kraft (SFS 2002:594). Syftet med bestämmelsen var att förbättra möjligheterna för leverantörer att ansöka om överprövning av ett tilldelningsbeslut (prop. 2001/02:142). Det som har framkommit i detta ären- de visar på svårigheter för domstolen att göra en överprövning när ansökan kommit in i nära anslutning till tidsfristens utgång. Det kan därför finnas anledning att se över bestämmelserna med inriktning på skapandet av ett tidsmässigt utrymme för domstolen att pröva målet. Jag översänder en kopia av detta beslut till , . övriga framförda klagomål föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande av mig. (Jfr numera RÅ 2003 ref. 64) Kritik mot en länsrätt för brister i handläggningen av psykiatrimål, bl.a. fråga om tillämpningen av bestämmelserna om kommunicering och muntlig förhandling (Dnr 615-2003) meddelade JO ett beslut med följande innehåll. Vid min inspektion av Länsrätten i antecknades följande till protokollet under punkten 3.1.3 (JO:s dnr 3573- 2002). Vid genomgången av akter i psykiatrimål noterades följande. De flesta chefsöverläkarna använder en särskild blankett för ansökningar och an- mälningar enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV). 2 004 /0 5:JO1 ett avsnitt där patienten kan kryssa i huruvida han önskar eller inte önskar muntlig förhandling i målet. Det finns också ett avsnitt där chefsöverlä- karen kan anteckna om patienten med hänsyn till sitt psykiska tillstånd kan närvara vid en muntlig förhandling eller ej. Om patienten angett att han inte önskar muntlig förhandling föreläggs han normalt att svara se- nast en viss dag. anmodas det offentliga biträdet att yttra sig senast vid samma tillfälle. Det förekommer att länsrätten i föreläggandet till patienten och i anmodan till det offentliga biträdet antecknar att om muntlig förhandling önskas skall detta meddelas domstolen eller senast en viss dag. Det observerades att länsrätten i vissa mål inte hade förelagt patienten att yttra sig över ansökan. I målen hade endast det offentliga biträdet an- modats att komma in med yttrande. Så var fallet i mål 2634-01, 514-02, 515-02, 991-02, 1062-02, 1128-02 och 1183-02. I ett flertal mål som rörde medgivande till fortsatt vård enligt LPT el- ler LRV hade länsrätten inte hållit muntlig förhandling. Någon sakkunnig hade inte heller hörts i dessa mål. I mål nr 14-02, 1190-02, 1662-02 och 1707-02 hade patienterna, såvitt framgick av handlingarna, inte gett ut- tryck för att de inte önskade muntlig förhandling. Länsrätten hade i dessa mål förelagt patienterna att yttra sig över ansökan senast en viss dag. Jag beslutade att inhämta länsrättens yttrande beträffande tillämpningen i psykiatrimål av bestämmelserna om dels föreläggande till part att yttra sig över en ansökan, dels muntlig förhandling och hörande av sakkunnig. Yttran- det skulle särskilt behandla handläggningen av målen med ovan angivna mål- nummer. Rådmannen yttrade följande. De psykiatriska sjukhusen inom länsrättens domkrets använder sig av en särskild blankett för ansökan/anmälan enligt LPT resp. LRV. På blanketten kan patienten med sin egenhändiga namnunderskrift be- kräfta att han tagit del av ansökan/anmälan och att han är medveten om att han kan inkomma med synpunkter till länsrätten från det datum han tagit del av ansökan/anmälan. Till ansökan/anmälan bifo- gas en särskild blankett benämnd vårdplan/behandlingsplan eller enbart behandlingsplan varav framgår bl.a. de omständigheter som åberopas till stöd för ansökan/anmälan. På blanketten kan patienten ange att han tagit del av ansökan/anmälan och medföljande handlingar. Blanketterna är så utformade att dessa knappast kan missförstås. Målen 2634-01 och 1128-02 gäller ansökan om förlängning enligt 9 § LPT beträffande samma patient. I båda målen har patienten genom sin namnunderskrift bekräftat att han tagit del av ansökan och att han är medveten om att han kan inkomma med synpunkter till länsrätten. Han har också genom sin underskrift på behandlingsplanen bekräftat att han tagit del av ansökan och medföljande handlingar. I må- len har inte framkommit någon omständighet som gett anledning att ifrå- gasätta om patienten fått del av allt material. Med hänsyn härtill och då inget nytt tillkommit i länsrätten har jag inte förelagt patienten att yttra sig. Inom länsrätten är vi självfallet medvetna om bestämmelserna i 10 § förvaltningsprocesslagen och blanketternas utformning har mot bakgrund av denna bestämmelse diskuterats domarna emellan. Eftersom patienten så fått del av ansökan och övriga handlingar genom sjukhusets försorg har jag liksom mina kollegor emellertid bedömt det som uppen- bart onödigt att härefter tillställa patienten samma handlingar 2 004 /0 5:JO1 med föreläggande för honom att yttra sig häröver. Härtill kommer att det i dessa fall förordnas ett offentligt biträde för patienten och denne anmo- das att inkomma med yttrande i målet. Så har också skett i de ovannämn- da målen. Förordnande av offentligt biträde sker oftast efter muntlig kon- takt och i samband därmed uppmärksammas det offentliga biträdet på att patienten delgetts handlingarna enbart genom sjukhusets försorg. Enligt min erfarenhet är de offentliga biträdena då särskilt noga med att gå ige- nom handlingarna med patienten och förvissa sig om att patienten, om dennes tillstånd så medger, förstått innebörden. Vid mina kontakter med de offentliga biträdena har jag framhållit önskvärdheten av att de person- ligen sammanträffar med patienten om detta är möjligt och sådant sam- manträffande inte ägt rum, exempelvis vid senaste ansökan om förlängning. Även om jag således inte genom ett formellt föreläggande berett patienten tillfälle att yttra sig i de fall där delgivning redan skett genom sjukhusets försorg har jag, mot bakgrund av de speciella förhål- landen som ofta råder i mål av förevarande slag, funnit att det tillämpade förfarandet på ett rättssäkert sätt garanterar att patientens inställning kun- nat inhämtas. Det förtjänar vidare framhållas att de advokater som anlitas i LPT- och LRV-mål är mycket väl förtrogna med målgrupperna och de krav som ställs och att de genom ett mångårigt arbete fått en mycket god förmåga att ta sig an de patienter varom här är fråga. I nu aktuella mål har det offentliga biträdet efter samtal med patienten skriftligen yttrat sig och därvid angett patientens synpunkter. Det kan tilläggas att patienten haft samma offentliga biträde i båda målen. Rådmannen yttrade följande. Föreläggande till patienten saknas i mål nummer 514-515-02, 991-02 och 1183-02. Samtliga patienter har beretts tillfälle att ta del av chefsöverlä- karens ansökan/anmälan. Tre av dem har skrivit på och anmärkt att de inte önskar muntlig förhandling. Den fjärde (514-02) är en mycket sjuk patient som helt igenom vägrar att skriva under handlingarna. Offentliga biträdet kan på grund av patientens tillstånd inte etablera någon kontakt eller få hennes ställningstagande klarlagt. I samtliga mål har det offentli- ga biträdet gjort den bedömningen att muntlig förhandling inte skall hål- las. Att skicka föreläggande med handlingar som patienten sett har bedömts som obehövligt. Muntlig förhandling har inte hållits i mål nummer 14-02 och 1190-02 trots att patienten inte uttryckt något om muntlig förhandling eller i övrigt skrivit på några handlingar. Det gäller patienter som lever utanför sjuk- huset. Här får man räkna med att chefsöverläkaren inte fått tag på patien- ten för delgivning av handlingarna. Att länsrätten i dessa lägen förelägger patienten att yttra sig över handlingarnas innehåll är en nödvändighet. De offentliga biträdena har ett stående mandat från länsrätten att genast meddela oss så fort det finns den minsta anledning att hålla muntlig för- handling. Rådmannen yttrade följande. De psykiatriska sjukhusen inom länsrättens domkrets använder sig av en särskild blankett för ansökan/anmälan enligt LPT resp. LRV. På blanketten kan patienten med sin egenhändiga namnunderskrift be- kräfta att han tagit del av ansökan/anmälan och att han är medveten om att han kan inkomma med synpunkter till länsrätten från det datum han tagit del av ansökan/anmälan. Till ansökan/anmälan bifo- gas en särskild blankett benämnd vårdplan/behandlingsplan eller enbart behandlingsplan varav framgår bl.a. de omständigheter som åberopas till stöd för ansökan/anmälan. På blanketten kan patienten ange att han tagit 2 004 /0 5:JO1 del av ansökan/anmälan och medföljande handlingar. Blanketterna är så utformade att dessa knappast kan missförstås. Målet 1062-02 gäller ansökan om förlängning enligt 7 § LPT. I målet har den enskilde parten (patienten) genom sin namnunderskrift bekräftat att hon tagit del av ansökan och att hon är medveten om att hon kan inkomma med synpunkter till länsrätten. I målet har inte fram- kommit någon omständighet som gett anledning att ifrågasätta om patien- ten fått del av allt processmaterial. Med hänsyn härtill och då inget nytt tillkommit i länsrätten har jag inte förelagt patienten att yttra sig. Inom länsrätten är vi självfallet medvetna om bestämmelserna i 10 § förvalt- ningsprocesslagen och blanketternas utformning har mot bakgrund av denna bestämmelse diskuterats domarna emellan. Eftersom patienten så fått del av ansökan och övriga handlingar genom sjukhusets för- sorg har jag liksom mina kollegor emellertid bedömt det som uppenbart onödigt att härefter tillställa patienten samma handlingar med fö- reläggande för henne att yttra sig häröver. Härtill kommer att det i detta fall förordnas ett offentligt biträde för patienten och denne anmodas att inkomma med yttrande i målet. Så har också skett i aktuellt mål. Förord- nande av offentligt biträde sker oftast efter muntlig kontakt och i sam- band därmed uppmärksammas det offentliga biträdet på att patienten del- getts handlingarna enbart genom sjukhusets försorg. Enligt min erfaren- het är de offentliga biträdena då särskilt noga med att gå igenom hand- lingarna med patienten och förvissa sig om att patienten, om dennes till- stånd så medger, förstått innebörden. Det förutsätts givetvis att det of- fentliga biträdet personligen sammanträffar med patienten om detta är möjligt. Skulle inte detta ske får ett ställningstagande göras avseende den fortsatta handläggningen med hänsyn till detta faktum. Även om jag således inte genom ett formellt föreläggande berett pati- enten tillfälle att yttra sig i de fall där delgivning redan skett genom sjuk- husets försorg har jag, mot bakgrund av de speciella förhållanden som ofta råder i mål av förevarande slag, funnit att det tillämpade förfarandet på ett rättssäkert sätt garanterar att patientens inställning kunnat inhäm- tas. Det förtjänar vidare framhållas att de advokater som anlitas i LPT- och LRV-mål är mycket väl förtrogna med målgrupperna och de krav som ställs och att de genom ett mångårigt arbete fått en mycket god för- måga att ta sig an de patienter varom här är fråga. I nu aktuella mål har det offentliga biträdet efter samtal med patienten skriftligen yttrat sig och därvid angett patientens synpunkter. Beträffande fråga om muntlig förhandling har patienten i chefsöverlä- karens blankett angående ansökan enligt LPT angett att hon inte önskar muntlig förhandling. Vidare har det offentliga biträdet i sitt yttrande till länsrätten angett att patienten "begär inte muntlig förhandling". I domen har antecknats att länsrätten funnit det uppenbart obehövligt att hålla muntlig förhandling. Rådmannen yttrade följande. I de fall chefsöverläkarens ansökan avser en patient som har permission saknas oftast dennes underskrift att han tagit del av ansökan och inställ- ningen till muntlig förhandling. Länsrätten förelägger då patienten att svara senast en viss dag, som ett offentligt biträde förordnas. Patienten kan då antingen själv eller genom biträdet framföra sin inställ- ning till ansökan och om han önskar muntlig förhandling eller inte. När yttrandet kommit in görs en bedömning av behovet att höra en sakkunnig läkare och om det i övrigt kan vara av värde att hålla en muntlig förhand- ling. Ofta ter det sig mindre angeläget med en muntlig förhandling för patienter som har mer långvarig permission och som inte begär muntlig förhandling eftersom inslaget av tvång är begränsat i dessa fall. 2 004 /0 5:JO1 avslås aldrig en begäran om muntlig förhandling. I undantagsfall kan det ske om muntlig förhandling hållits veckan innan. I målen 1662-02 och 1707-02 fanns inte något besked från patienten eller biträdet om muntlig förhandling. I det förstnämnda målet hade dock biträdet träffat patienten och därefter yttrat sig skriftligt till länsrätten. Till yttrandet bifogade biträdet sin kostnadsräkning. Detta tolkades av länsrätten som att muntlig förhandling inte begärdes. Det sistnämnda må- let gällde också en patient som hade permission. Varken länsrätten eller biträdet lyckades få kontakt med patienten. Av ansökan framgick dock att läkaren träffat patienten innan ansökan lämnades in till läns- rätten. Läkarens ansökan var relativt utförligt motiverad. Länsrätten be- dömde att målet kunde avgöras på handlingarna. Härvid beaktades att det fanns starka skäl som talade för bifall till ansökan, att patienten uppen- barligen höll sig undan samt att han hade ständig permission. Lagmannen yttrade följande. Länsrätten är medveten om att det är tveksamt om det tillämpade förfa- randet att låta delgivning med patienten ske genom läkarens försorg kan anses förenligt med bestämmelserna i 18 § förvaltningsprocesslagen. Denna bestämmelse avser att garantera att den enskilde får kännedom om allt material i målet och att han får tillfälle att yttra sig över det innan må- let avgörs. Undantag från kommunikationsskyldigheten har skett mot bakgrund av att behandlande läkare redan delgett patienten handlingarna och att det med hänsyn härtill kan uppfattas som förvirrande och i vissa fall skapa oro för patienten med en ny delgivning. Länsrätten har en pågående diskussion med aktuella sjukhus om utformningen av blanketter för ansökan/anmälan. Länsrätten har efter genomgången med i samråd beslutat att, i av- vaktan på synpunkter, alltid förelägga patienten att yttra sig oavsett om delgivning skett genom sjukhusens försorg. Avslutningsvis vill länsrätten påpeka att handläggningen av psykiat- rimålen lagligen måste hanteras under mycket stor tidspress och att för- handlingarna alltid måste hållas på sjukvårdsinrättningen. För patienter i ett utslussningsskede kan detta upplevas som synnerligen påfrestande varför det inte är ovanligt att sådana patienter trots delgivning och kallel- se till förhandling väljer att utebli. Länsrättens akter i målen fanns tillgängliga. Angående kommuniceringen i målen Varken i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) eller i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV) finns några föreskrifter om kommunicering av ansökningshandlingar m.m. Det innebär att bestämmelser- na i förvaltningsprocesslagen (1971:291) skall tillämpas beträffande denna handläggning. Av 10 § förvaltningsprocesslagen framgår att en ansöknings- eller be- svärshandling eller en annan handling, varigenom ett mål anhängiggörs, och det som hör till den skall tillställas motpart eller annan mot vilken åtgärd ifrågasätts. Mottagaren skall föreläggas att svara vid påföljd att målet ändå kan komma att avgöras. Sådan underrättelse behövs ej bl.a. om det 2 004 /0 5:JO1 inte finns anledning att anta att talan kommer att bifallas helt eller delvis eller om underrättelse annars är uppenbart onödig. Länsrätten har i flera mål som rörde medgivande till fortsatt tvångsvård inte förelagt patienten att yttra sig över chefsöverläkarens ansökningar eller anmälningar (mål nr 2634-01, 514-02, 515-02, 991-02, 1062-02, 1128-02 och 1183-02). I remissyttrandet har länsrätten uppgett att undantag gjorts från kommuniceringsskyldigheten mot bakgrund av att behandlande läkare redan hade delgett patienten handlingarna och att det därför kunde uppfattas som förvirrande och i vissa fall skapa oro för patienten med en ny delgivning. Det har från domstolen framförts att det var uppenbart onödigt att förelägga pati- enten att yttra sig i målet. Länsrätten har uppgett att domstolen är medveten om att det tillämpade förfarandet är tveksamt med hänsyn till för- valtningsprocesslagens bestämmelser. Enligt min mening var det inte uppenbart onödigt för domstolen att kom- municera handlingarna med patienterna.