frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — Då E:s funktionshinder är av sådant slag att det professio- nella nätverket är omfattande, föreslog handläggaren att planen skulle utformas på det sättet att handläggaren deltar i de möten som vårdnadshavaren önskar och därmed tar på sig en samordnande roll. samtyckte till detta. ( ) omfattas av LSS personkrets 1 § 3. E. är av beviljad personlig assistans omfattande i genomsnitt /vecka. E. har av stadsdelsförvaltning, biståndsenheten för funktionshindrade, beviljats korttidsvistelse i en helg samt sammanhängande un- der 2002. Kontakten med vårdnadshavare . och hand- läggaren vid biståndsenheten är jämförelsevis omfattande. stads- delsförvaltning, biståndsenheten för funktionshindrade, har även tidigare emottagit skrivelser från JO angående upprättande av individuell plan för E. Dessa har besvarats 000222, 000529 samt 010509. Ytterligare en skri- velse i detta ärende inkom 030205. I sin anmälan menar . att hon vägrats upprättande av individuell plan enligt LSS. Mot detta kan följande omständigheter anföras: 990816 översändes information angående upprättande av individuell plan enligt LSS. 000214 deltog M.E. vid ett planeringstillfälle gällande individuell plan för sin son E. 2 004 /0 5:JO1 000405 meddelade M.E. att hon ville avvakta med den individuella pla- nen. 000814 aktualiserades planen åter. 000831 meddelades att M.E. 001109 hölls ett nytt planeringstillfälle. 001129 faxades en mall för individuell plan till M.E. 001220 inkom till stadsdelsförvaltningen från M.E. ett medgivande för att rekvirera information i syfte att upprätta en individuell plan. Dessa handlingar anlände -01. 010509 aktualiserades behovet av individuell plan. 010828 meddelades att M.E. ville avvakta tills vidare. 010920 återupptas arbetet med den individuella planen och fortgår . var familjen bortrest . 020312 meddelades att M.E. ville avvakta vidare planarbete. Arbetet med den individuella planen var därefter vilande under större delen av , i enlighet med vad M.E. För att överhuvudtaget få till stånd en individuell plan föreslog handläggaren att planen skulle utformas så, att handläggaren deltog i de möten M.E. i egenskap av vårdnadshavare önskade och att handläggaren därmed påtog sig en samordnande och avlastande funktion. samtyckte till detta. yttrade sig över remissvaret och anförde bl.a. följande. Hon har aldrig velat avvakta med planen. Det har däremot hänt att hon måste avvakta med att träffa en handläggare på grund av att E. varit på sjuk- hus eller av liknande skäl samt att hon själv under i ärendet aktuell tid ge- nomgått medicinska behandlingar. inhämtades kompletterande upplysningar från stads- delsförvaltningen. Vidare inhämtades ytterligare handlingar i ärendet, däri- bland en tjänsteanteckning, daterad , från ett möte som ägde rum efter önskemål av M.E. och som syftade till att planera insatserna vad gällde E:s skolgång. I ett beslut anförde JO följande. I 10 § första stycket LSS anges följande. I samband med att insats enligt den- na lag beviljas kan den enskilde begära att en individuell plan med beslutade och planerade insatser upprättas i samråd med honom. I planen skall även redovisas åtgärder som vidtas av andra än kommunen eller . Pla- nen skall fortlöpande och minst en gång omprövas. Syftet med en individuell plan är bl.a. att den enskilde skall ges inflytande och överblick över de olika åtgärder och insatser som rör honom eller henne. Planen är till för att klargöra den enskildes behov av insatser samt underlätta samordning mellan de olika organ som den enskilde får stöd av. Som redan nämnts skall upprättandet av en individuell plan ske i samråd med den det gäller. Ansvaret för att en plan faktiskt färdigställs ligger dock på den nämnd i kommunen som är ansvarig för verksamheten enligt LSS. Som framgick inledningsvis förutsatte jag i mitt beslut att stadsdelsnämnden, om så inte redan hade skett, vidtog de åtgärder som krävdes för att en individuell plan för E. skulle kunna färdigställas. inkom härefter med en ny anmälan gällande samma sak. Såvitt kommit fram i ärendet hade någon individuell plan ännu inte upprättats för E. Däremot hade, enligt vad som framgår av 2 004 /0 5:JO1 remissvaret och de handlingar som har inhämtats från förvaltningen, handläg- garen i ärendet och M.E. vid ett möte kommit överens om att handläggaren för att det skulle vara möjligt att genomföra en indi- viduell plan skulle upprätta tjänsteanteckningar vid de möten som skulle hållas. Tjänsteanteckningarna skulle M.E. läsa igenom och lägga till eventu- ella ändringar samt underteckna. Enligt vad som framgår av den redogörelse över handläggningen av ären- det som nämnden nu har lämnat i remissvaret, var huvudorsaken till att någon individuell plan ännu inte hade färdigställts för E. att M.E. vid ett flertal tillfällen velat avvakta med planens upprättande. har i sitt yttrande över remissvaret gjort gällande att hon aldrig har sagt att hon velat avvakta med planen, men att det däremot hade hänt att hon måste avvakta med att träffa en handläggare på grund av att E. hade varit på sjukhus eller av liknande skäl samt att hon själv som är i fråga hade genomgått medicinska behandlingar. Det är mot bakgrund av syftet med en individuell plan självfallet av vikt att arbetet med planen sker i nära samarbete med den enskilde. Det är därför något förvånande att nämnden och M.E. synes ha olika uppfattning i frågan om hur planarbetet skulle bedrivas. Under alla förhållanden framgår det av utredningen att det har gjorts uppehåll i arbetet med planen och att det i de- cember 2002, dvs. efter det att M.E. gjorde sin framställan, fortfaran- de inte fanns någon plan upprättad för E. Detta är inte tillfredsställande. Vad gäller tiden efter mitt förra beslut har i och för sig inte framkommit annat än att del har utgått från att den har agerat i enlighet med M.E:s egna önskemål, dvs. att planarbetet skulle avvakta. Det är, som framgått ovan, en förutsättning att upprättandet av en plan skall ske i samråd med den som har begärt planen. har nämnden ett ansvar för att arbetet drivs framåt. I detta kan ligga en motsättning om den enskilde och nämnden har olika uppfattning om med vilken intensitet som arbetet skall be- drivas. Det kan vara en grannlaga uppgift att, särskilt om det som i detta fall rör ett mycket komplicerat arbete, nå en gemensam ståndpunkt. Efter genom- gång av utredningen kan jag emellertid för egen del inte komma till någon annan uppfattning än att nämndens handläggning präglas av en passivitet som inte är godtagbar. När det gäller den formella handläggningen av ärendet kan det mot bak- grund av vad nämnden har anfört om att uppehåll i planarbetet hade gjorts efter hemställan från M.E. möjligen diskuteras om inte nämnden borde ha frågat henne om hon kvarstod vid framställningen om en individuell plan, detta då hon varit oförhindrad att inkomma med en ny framställning härom . Om detta hade varit en lämplig åtgärd för att undvika att ärendet hölls öppet som har blivit fallet utan att någon plan färdigställdes är dock en bedömning som måste göras utifrån de faktiska omständigheterna i varje enskilt fall. JO är återhållsam med att uttala sig i sådana bedömningsfrågor. Jag nöjer mig därför med vad jag nu har sagt. Det kan dock tilläggas att om frågan om ett eventuellt återtagande av framställ- ningen hade aktualiserats, hade förmodligen det missförstånd som synes ha uppstått vad gäller planarbetets bedrivande ha kunnat upptäckas och redas ut. 2 004 /0 5:JO1 Kritik mot för att styrelsen hade avgjort ett ärende rörande journalförstöring innan svarsfristen för sökanden att inkomma med synpunkter hade gått till ända (Dnr 926-2002) framförde i en anmälan till JO klagomål mot , regionala tillsynsenheten i , handläggning av hans ärende rörande journalförstö- ring enligt patientjournallagen (1985:562). Han klagade bl.a. på hur Socialsty- relsen hade hanterat en framställning från honom om förlängd tid för att yttra sig över det yttrande som hade inhämtat i ärendet från ansva- rig läkare. Inledningsvis inhämtades kopia av akt i det ifrågavarande ärendet (dnr 45-7459/2001). Härefter anmodades i att göra en utredning och yttra sig över vad P.B. hade anfört om handläggningen av ärendet. Rättsavdelningen hänvisade i sitt remissvar till ett av byrådirektören , regionala tillsynsenhet i , upprättat tjäns- teutlåtande i vilket anfördes bl.a. följande. inkom ansökan om patientjournalförstöring från P.B. Chefläkare , Skönviks psykiatriska klinik, , bereddes tillfälle att yttra sig. ( ) anser att då ett framtida behov av vård ej kan uteslutas bör journalen bevaras. yttrande kommunicerades med P.B. P.B:s yttrande date- rat inleds med att han anhåller om att yttrandetiden förlängs till 17/12 då han vill undersöka möjligheten till ett extra remissvarv. Detta på grund av att han vill ställa en fråga till chefsöverläkaren. Han menar att den bedömning i en fråga som hon lutar sig emot är grund- lös. Han yttrar sig över vad angett i sitt svar och anger bland annat att någon framtida vård inte är aktuell. fattade beslut i ärendet. I beslutet framgår att P.B. har begärt förlängning av yttrandetiden för att lämna yt- terligare synpunkter samt att han önskar att medverkar till att chefläkare närmare motiverar sitt ställningstagande. I be- slutet framgår beslut grundar sig på de uppgifter i pati- entjournalen som styrelsen tagit del av. Då det inte finns något som talar för att ytterligare utredning skulle resultera i annat ställningstagande från sida avslås begäran. Att kommunicera P.B:s yttrande med bedömdes inte som meningsfullt. bedömde att underlaget var tillräckligt för att fatta beslut i ärendet och att kraven på kommunicering enligt 17 § för- valtningslagen var uppfyllda. P.B:s yttrande är svårt att förstå dels för att han inledningsvis anhåller om att få yttrandetiden förlängd, dels faktiskt lämnar synpunkter på 2 004 /0 5:JO1 Det får tolkas så att han vill ha förlängd yttrandetid för att kunna ställa en fråga till (extra remissvarv). Socialsty- relsen bedömde att det senare inte skulle tillföra utredningen något ytter- ligare. tillade därutöver att den ansåg att ärendet handlagts på ett korrekt sätt. I beslut anförde JO följande. JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har hand- lat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem, dvs. om myndigheterna har handlat korrekt i formellt hänseende. JO är däremot återhållsam med att uttala sig om myndigheternas bedömningar i enskilda ärenden. Detta beror bl.a. på att man i bedömningsfrågor kan ha skilda uppfattningar utan att någon av dem behöver vara felaktig. Med hänsyn till det anförda går jag inte in på bedömning i sak att avslå P.B:s framställning om ytterligare tid för att inkomma med en komplettering av sitt yttrande . Beträffande den formella handläggningen av P.B:s framställning om för- längd yttrandetid vill jag emellertid anföra följande. Av handlingarna och remissvaret framgår bl.a. följande. I en ansökan, som inkom till i begärde P.B. att vissa journaler rörande honom skulle förstöras. Chefläkare , Skönviks psykiatriska klinik i , yttrade sig över P.B:s ansökan och anförde att journalerna borde bevaras. I en skrivelse, daterad , från i till P.B. angavs bl.a. att P.B. lämnades tillfälle att inkomma med egna synpunkter över vad som anförts i yttrande och att ett eventuellt svar från P.B. skulle vara till handa från det att P.B. hade mottagit skrivelse och det ifrågavarande yttrandet. Av ett mottagningsbevis, som inkom till Socialstyrel- sen , framgår att P.B. mottog handlingarna den 5 no- vember 2001. Tiden för P.B. att inkomma med yttrande till utgick således . inkom till Soci- alstyrelsen skrivelsen av från P.B., i vilken han bl.a. anförde att han anhöll om att yttrandetiden förlängs till den 17/12, från mottagandet och att han skulle vilja undersöka möjligheten till ett extra remissvarv samt att han skulle vilja ställa en fråga till chefsöverläkaren. avslog i sitt beslut P.B:s ansökan om att vissa journaler skulle förstöras. I beslutet avslogs även P.B:s begäran om att få förlängd tid för att inkomma med ytterligare synpunkter. Som skäl härför angavs i beslutet att det inte fanns något som talade för att ytterligare utredning skulle resultera i ett annat ställningstagande. 2 004 /0 5:JO1 Enligt 17 § förvaltningslagen (1986:223) får ett ärende inte avgöras utan att en sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått till- fälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Undantag från huvudregeln, vilka inte är aktuella i förevarande ären- de, kan göras under vissa i bestämmelsen angivna förutsättningar. Syftet med nämnda lagrum är att t.ex. en sökande i ett ärende inte endast skall få kännedom om uppgifter som lämnats av andra utan även ges tillfälle att komma in med egna synpunkter och bemöta eventuella faktauppgifter. De synpunkter som en sökande kan komma att lämna i samband med kommuni- ceringen kan ha stor betydelse för bedömningen och utgången av ärendet. I detta ligger också att en myndighet, i de fall en sökande begär anstånd med att yttra sig, som huvudregel bör ta ställning till en sådan framställning och läm- na ett besked i anståndsfrågan innan myndigheten avgör ärendet i sak. Det kan dock förhålla sig på det sättet att omständigheterna i ett ärende är sådana att det får godtas att ett besked i frågan lämnas först i samband med att ären- det avgörs slutligt. Det kan i förevarande fall ifrågasättas om inte borde ha lämnat P.B. besked i anståndsfrågan innan ärendet avgjordes i sak. Vad som kommit fram i ärendet ger mig emellertid inte anledning att kritisera för att något besked inte lämnades till P.B. förrän i samband med att beslut i ärendet meddelades. Som framgår ovan avgjorde emellertid ärendet innan den ursprungliga tidsfristen för P.B. att inkomma med yttrande gått till ända. Även om saken ur synvinkel framstod som klar hade P.B. självfallet haft att utgå från att han, även om han inte erhöll förlängd tid för att inkomma med yttrande, kunnat inkomma med ytterligare synpunkter i ärendet fram till slutdagen. borde därför inte ha meddelat beslut i ärendet innan tidsfristen löpt ut. kan inte undgå kritik i denna del. har anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något utta- lande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som uttalats ovan. Kritik mot en barn- och ungdomspsykiatrisk mottagning för underlåtenhet att fullgöra skyldigheten att göra anmälan enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). Även fråga om anmälningsskyldighet föreligger för varje myndighet som i sin verksamhet har fått kännedom om samma förhållande (Dnr 1101-2002) JO meddelade ett beslut med följande innehåll. I en anmälan till JO framförde S.E. kritik mot Barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen (BUP) i och särskilt mot psykologen 2 004 /0 5:JO1 Han klagade på att tjänstemännen vid BUP inte hade anmält en misstänkt misshandel av hans dotter . till . Av anmälan framgick bl.a. att dottern, som vid tillfället var , var hos BUP för ett inbokat samtal. Hon klagade då på värk i en axel och personal från BUP tog med henne för undersökning till sjukhusets barn- mottagning. Under den inledande utredningen av anmälan uppmärksammade jag att någon anmälan till inte heller hade gjorts av Barn- och Ung- domscentrum, BAS, (sjukhusets barnmottagning). Jag beslutade därför att inom ramen för detta ärende utreda även Barn- och Ungdomscentrums age- rande. Inledningsvis inhämtade jag och tog del av R:s journal vid BUP från till samt till journalen fogade handlingar. Sjukhuschefen vid i anmodades att inkomma med utredning och yttrande över anmälan. I remissen angavs att remissvaret även skulle innehålla en redogörelse för Barn- och Ungdomscentrums över- väganden i anslutning till R:s besök där i frågan om anmälan skulle ske till . Sjukhuschefen vid i överlämnade följande re- missvar. Enligt 14 kap. 1 § är myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården och skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att social- nämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter. Av de inkomna yttrandena framgår att denna fråga övervägts med anledning av den i anmälan till JO be- skrivna incidenten, men att den samlade bedömningen från inblandad barnpsykiatrisk personal varit att det inte funnits något sådant skyddsbe- hov som skulle motivera en anmälan till socialnämnden. Den medicinskt ledningsansvarige, verksamhetschef , har betecknat denna be- dömning som rimlig och jag har ingen annan uppfattning. Till remissvaret var fogat ett yttrande av divisionschefen vid , . Yttrandet åtföljdes av en journalanteckning från R:s läkarbe- sök (här utelämnad). Yttrandet hade följande lydelse. Nämnda flicka sökte akutmottagningen i dåvarande Barn- och Ungdoms- centrum den 2/4 2001 på remiss från Barn- och Ungdomspsykiatriska kliniken och med . I journalanteckningen finns väl dokumenterat både samtalet och note- rade undersökningsfynd, som även är dokumenterade med foton. I den undersökande läkarens bedömning och journalanteckning fram- går det klart att frågan om anmälan hänvisas till inremitterande instans, dvs. till läkare vid och Ungdomspsykiatriska kliniken. Inremitte- rande läkare erhöll också en kopia på nämnda journalanteckning. 2 004 /0 5:JO1 Till sjukhuschefens remissvar var fogat följande yttrande från verksamhets- chef , verksamhetsområde Barn- och Ungdomspsykiatri. Yttrandet bygger på diskussion med handläggande behandlare och genomgång av journalen och de yttranden som psykolog och kurator har skrivit (bifogade). Vid besöket på Barn- och Ungdomspsykiatriska mottagningen berättade flickan för behandlarna om ett bråk hon hade haft med modern. hade hon fått ett slag över axeln, som ömmade. Behandlarna tillsåg att en läkarbedömning gjordes av skadan. Först av läkare på BUP-mottagningen, som sedan remitterade vidare till Barnkliniken för bedömning. Behandlarna bedömde inte att det rörde sig om barnmisshandel, utan att det var ett utslag av den svårartade konfliktsituation som rådde mellan mor och dotter. Denna hade lett till ett bråk med handgemäng. Utifrån detta förelåg inte i den akuta situationen någon skyldighet att anmäla misstanke om barnmisshandel. De bedömde vidare att det var möjligt att med ett barnpsykiatriskt behandlingsarbete med mor och dotter kunna åstadkomma en lösning på denna situation. Behandlarna lyckades hjälpa mor och dotter att lösa sina relationsproblem, och vid uppföljning nu vi- sar det sig att de förändringarna varit stabila. Vid genomgång av ärendet verkar den bedömning som behandlarna har gjort att vara rimlig. yttrande åtföljdes av yttranden från psykolog och kurator . yttrande hade följande lydel- se. Jag är synnerligen medveten om min skyldighet att anmäla misstankar om fysisk och psykisk misshandel till de sociala myndigheterna och gör detta i de fall jag har sådana misstankar. I samtliga de fall jag har ansvar för en behandling tar jag ställning till om jag bedömer att barnen far illa på ett vis som inte avhjälps av barnpsykiatrisk-psykologisk behandling. Detta leder till att anmälningar till socialförvaltningen sker i de fall där misstankar om missförhållanden finns efter en bedömningsfas på ett par samtal. I vissa av dessa ärenden fortsätter vi sedan vår BUP-behandling parallellt med insatser från och ibland utan sådan kompletterande hjälp. som behov av anmälan till sociala myndigheter alltid bör beaktas, vet vi att konflikter mellan olika familjemedlemmar i en tonårs- familj även kan ta sig fysiska uttryck under en aktiv frigörelsefas hos tonåringen. Dessa incidenter är för en erfaren barn- och ungdomsterapeut något som går att särskilja från de manifestationer som leder till misstan- kar om barnmisshandel. R. remitteras till BUP, på moderns begäran från en barnhälsovårds- psykolog som känt familjen . Remissanledning anges vara en akut kris i familjen närmast föranledd av att dottern rymt till en äldre pojke i , vilken hon kommit i kontakt med via chattande på nä- tet. Modern som är enskild vårdnadshavare önskar individuell kontakt för R. Vi bestämmer vid diskussion efter samtalet att delvis tillmötesgå detta genom att vid nästa samtalstillfälle kalla endast R. Vid samtal med R. 01-04-02 uttrycker hon att hon är i tydlig konflikt med modern och ifrågasätter om hon kan bo kvar hos henne. R. har vid 2 004 /0 5:JO1 samtal med fadern förstått att han nu söker en bostad stor nog för dem båda. Vid detta samtal beskriver R. också att ett handgemäng mellan henne och modern ägt rum dagen innan besöket och att hon efter denna incident har besvär från axeln. Då vi som kurator och psykolog ej är so- matiskt skolade tillfrågas de läkare som finns tillgängliga på enheten om R:s besvär. Läkarna beslutar sedan om remiss till Barn- och Ungdoms- centrum, BAS, i . Vid den diskussion angående den fortsatta behandlingsuppläggningen som vi som psykolog och kurator har efter R:s besök 01-04-02 görs be- dömningen att det som bäst gagnar R. är ett fortsatt behandlingsarbete gentemot R. och modern. Målsättningen för arbetet skulle vara att få till stånd ett mera balanserat fungerande dem emellan. Vi bedömer oss kunna få till stånd en så pass god samarbetsallians att vi genom en relativt kort behandlingsinsats kan klara av de konstaterade relationsproblemen. Den- na bedömning visar sig stämma och vi avslutar efter ett antal samtal kon- takten i ett skede då R:s och moderns relation åter stabiliserats och vårt uppsatta mål alltså har uppnåtts. Diagnosen som sätts är Relationsproblem mellan föräldrar och barn. yttrande hade följande lydelse. Under min behandlingskontakt med R. och hennes mor fann jag aldrig skäl att misstänka barnmisshandel. Arbetet med de båda gällde att för- bättra deras relationsstörning som uppstått till följd av R:s tonårsutveck- ling. kom R., enligt tidigare överenskommelse, till vår mottag- ning och hade enligt egen uppgift bråkat med sin mor intensivt. Hon hade av modern fått en sopskyffel över axeln, som ömmade, och min kollega och jag fann det bäst att läkare fick se och bedöma skadan. Vår bedöm- ning av konflikten som R. beskrev, och sedermera även hennes mor, var att det rörde sig om ett tonårsbråk. Att R. tillfogats fysisk skada beskrevs av henne som ett utslag av det temperament både mor och dotter har. Från akutbesöket på sjukhuset kom ingen uppmaning till anmälan av någon misshandel och de påtryckningar som S.E. hänvisar till nådde ald- rig mig under den tiden. Ärendet avslutades mycket positivt . Allmänt om anmälningsskyldigheten enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL Enligt 14 kap. 1 § andra stycket SoL är myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården och skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verk- samhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter. (Bestämmelsen motsvarar 71 § socialtjänstlagen [1980:620] som gällde som är aktuell i detta ärende.) 2 004 /0 5:JO1 Anmälningsskyldigheten förutsätter inte att det är klarlagt att social- nämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Även uppgifter som är svårbe- dömda eller obestyrkta skall anmälas. Det räcker således med att det förelig- ger misstankar om något missförhållande för att anmälningsskyldighet skall inträda. Det ankommer därefter på socialnämnden att undersöka vilken grund som kan finnas för uppgifterna i anmälan och utreda om det finns behov av åtgärder. Det är socialnämndens ansvar att se till att barn och ungdomar får det skydd som de behöver.