frsrdg · GS04JO1 · 2005-01-01 00:00:00 — Uppgiften att V. skulle ha medverkat i utpressningen mot N.N. utgjorde en sådan uppgift om hans personliga förhållanden som hos nämnden omfattades av sekretess enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen. eller någon tjänsteman vid nämndens förvaltning har således inte utan vidare kunnat röja uppgiften för någon av de andra barnens föräldrar. Såvitt jag har förstått kän- de polisen redan till de aktuella uppgifterna i huvudsak och några mer påtag- liga sekretessproblem i förhållande till polisen har därför inte förelegat. Nämnden har anfört att det finns vissa ungdomsärenden i vilka det kan vara lämpligt att kalla alla berörda till ett möte för att diskutera en händelse, utreda vad som har hänt och kunna ge information om hur saken skall hand- läggas fortsättningsvis. En grundläggande förutsättning för att anordna ett sådant möte är att handläggare vid mötet inte mot den enskil- des vilja röjer uppgifter som är hemliga. Om en förälder hade kommit till det möte som förvaltningen avsåg att an- ordna får denne i och för sig anses ha samtyckt till att de övriga närvarande fick vetskap om att hans eller hennes barn var misstänkt för inblandning i de aktuella händelserna. Om föräldern inte hade varit införstådd med att det var frivilligt att komma till mötet kan det emellertid ifrågasättas om man kan anse att det funnits ett sådant samtycke. Enligt min mening borde det därför tydligt ha framgått av förvaltningens skrivelse till familjerna att det inte förelåg nå- got tvång att komma till mötet. Det kan diskuteras om brevet även i vissa andra avseenden borde ha fått ett något annorlunda innehåll. Det ligger dock i sakens natur att det inte är möj- ligt att i detalj ange hur en sådan skrivelse skall utformas. Jag har inte funnit att det finns skäl för mig att kommentera brevet ytterligare. Eftersom socialförvaltningen ställde in mötet är det inte är möjligt att av- göra om det vid mötet skulle ha röjts uppgifter som omfattades av sekretess eller ha förekommit något som hade inneburit en otillåten kränkning av något av barnens integritet. Jag förutsätter emellertid att biståndsnämnden beaktar de synpunkter som jag har framfört ovan om nämnden får anled- ning att kalla till ett möte liknande det nu aktuella. I detta sammanhang vill jag peka på att när det gäller misstankar om brott som har begåtts av barn som fyllt , och som således är straffmyndiga, kan det finnas skäl att särskilt överväga i vad mån det är lämpligt att polis närvarar vid mötet. I den delen hänvisar jag till de uttalanden som jag har gjort i ett beslut som har refererats i JO:s ämbetsberättelse 2003/04 s. 289. Jag finner skäl att för kännedom sända en kopia av detta beslut till Länsstyrel- sen i län, som har tillsyn över i länet. 2 004 /0 5:JO1 Fråga om vilken kommun som hade huvudansvaret för långsiktiga behandlingsinsatser beträffande en person som saknade fast bostad och som rörde sig mellan olika kommuner (Dnr 4672-2002) , , i fram- förde genom förvaltningschefen och enhetschefen klagomål mot i kommun angående hur nämnden hanterat ett ärende rörande M.P. som hade allvarliga drogproblem och var bostadslös. De anförde följande. M.P., född , har varit aktuell i kommun . Famil- jen blev vräkt i då han var och han har varit bostadslös . En rad insatser har skett från i . har allvarliga drogproblem och hans vårdbehov är akut. kontaktade och ville ha hjälp med att komma till rätta med sitt missbruk. Enheten hjälpte honom att kontakta i som avvisade honom. har enheten vänt sig till vid ett otal tillfällen för att få den att bistå M.P. kommun har med olika argument nekat att hjälpa honom. har hans hälso- tillstånd förvärrats. Enheten vände sig då till i för att få ett klargörande vad gäller ansvarsfrågan och har i avvaktan på läns- styrelsens besked bistått M.P. med plats på härbärge och matpengar. meddelade en tjänsteman vid att man ansåg att kommun hade ansvaret för att bistå M.P. gjordes en LVM-anmälan av närpolis till kommun. Kommunen skickade emellertid anmälan vidare (utan an- komststämpel) till stadsdelsförvaltning i . skickade i sin tur anmälan till . Anmälan inkom till enheten . Då M.P:s hälsotillstånd förvärrats har informerat sina fältarbetare om att de skall försöka finna M.P. och transportera honom till ett sjukhus. och hemställde att JO skulle förtydliga an- svarsfördelningen mellan olika myndigheters och kommuners socialtjänst då ställdes inför dessa frågeställningar eftersom många hemlösa tar sig till där härbärgena finns. Inledningsvis rekvirerades i handlingar i ärende 2123-02-64581. i kommun anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över vad som framfördes i Socialtjänst- förvaltningens i anmälan till JO. I nämndens yttrande, som är undertecknat av ordföranden i socialnämnden och socialchefen , anfördes i huvudsak följande. i har i en skrivelse till JO önskat ett förtydligande av ansvarsfördelningen mellan olika myndigheter och soci- altjänster. (Bilaga 1) Bilagorna här utelämnade, JO:s anm. Vad avser beskrivningen i ärendet som anmälaren lämnat har hand- läggaren på Beroendemottagningen i en delvis annorlunda bild: 2 004 /0 5:JO1 Senaste insatsen för M.P:s missbruk upphörde då han avbröt en institutionsbehandling. Försök gjordes för att förmå honom att återuppta behandlingen på institutionen genom att erbjuda ny avgift- ning på Mariapolikliniken, men M.P. tog inte emot den hjälpen. Därefter kontaktade han vid enstaka tillfällen, per telefon, Nackas so- cialjour med begäran om logi för natten. Jouren bedömde dessa situatio- ner som akuta och tog därför inte ställning till vistelsebegreppet, varför han beviljades härbärgeboende i . Endast vid ett fåtal tillfällen utnyttjade han dessa erbjudanden. Enligt egen uppgift har M.P. kontaktade i har han endast uppehållit sig i . Detta enligt hans egna uppgifter och enligt uppgifter från Uppsökarna på Hållpunkt , med vilka handläggaren på Beroendemottagningen har haft kon- takt. har inte heller varit synlig i . hävdar att i , med olika ar- gument nekat hjälpa M.P.. kommun har aldrig nekat dem som vistas i kommunen hjälp. Vid kontakt med ansåg handläggaren att M.P. borde tillhöra eftersom man vid några tillfäl- len beviljat natthärbärge genom socialjouren. Han poängterade dock att detta är en fråga som inte har ett självklart svar. kan endast lämna rekommendationer. I ett försök att bryta detta dödläge beviljades M.P. då boende på härbärge i . Detta gjordes som ett försök att komma i kontakt med M.P. De platser som då stod till hans förfogande utnyttjade han inte. meddelade enhetschefen hand- läggaren på Beroendemottagningen att om M.P. hör av sig skall han er- bjudas för utredning. Inte hördes han av. görs en LVM-anmälan av närpolis, som enligt chefen för npo skickas direkt till stadsdelsförvaltning, där den också är ankomststämplad . Alltså inte till kommun som felaktigt uppges i skrivelsen från . Anmälan faxas till av LVM-handläggaren på stadsdelsförvaltningen, eftersom M.P. är skriven i . Handläggaren vid Beroendemottag- ningen meddelar sektionschefen på skriftligen att M.P. inte uppehållit sig i på mycket länge, inte utnyttjat erbjudan- det om härbärge eller på annat sätt sökt i . LVM- anmälan sändes med post till i . Socialtjänsterna i kommun och i har uppenbarligen olika tolkning av vistelsebegreppet, vilket kan få stora konsekvenser för hela . Därför skickas en skriftlig för- frågan till från med begäran om ett klarläggande av vistelsebegreppet. (Bilaga 2) Något svar på denna skrivelse har ännu inte kommit. Det finns ingenting som knyter M.P. Han har gett uttryck för att nu är hans hemort och att han vill tillhöra . Han är känd av såväl socialjour som uppsökarverksamhet vid . De träffar ofta på honom i . På uppmaning från kontaktade M.P. Han begärde subutexbehand- ling. Vid utredningstillfället framkom inget som avvek från tidigare ställ- ningstagande angående vistelsebegreppet. Han meddelades därför avslag med hänvisning till att han vistas stadigvarande i och därför bör söka bistånd hos . (Bilaga 3) Kopia på beslu- tet sändes även till . 2 004 /0 5:JO1 anser att i detta fall försöker kringgå socialtjänstlagen med hjälp av och anmälan till JO. Det är uppenbart att här försöker få ett prejudikat som skulle undanta från vistelsebegreppet i socialtjänstlagen och där- med få (och andra kommuner) att betala vård för en klient som för länge sedan lämnat en tidigare vistelsekommun. I socialtjänstlagen 2 kap. 2 § är vistelsebegreppet tydligt och klargörs i Svenska Kommunförbun- dets kommentarer till lagtexten från 2002-01-01: Huvudregeln är att vis- telsekommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommu- nen får sina behov tillgodosedda. Ansvaret gäller både de som är bosatta där och de som vistas i kommunen. fick ta del av remissvaret och anförde, genom och , i ett yttrande till JO följande. beslutade sig för att anmäla , då vi anser att inte tar ansvar för sina kommuninvånare som i detta fall är i stort behov av långsiktig behandlingsinsats. De avvisar honom trots hans hemlöshet och kännedom om hans mycket dåliga hälsa, samt köper platser på härbärgen för att sedan hänvisa till vistelse- kommunbegreppet; vår uppfattning är att detta strider mot intentioner. Angående Nackas påstående om att M. inte kan knytas till är känd hos i sedan han var , då han och hans mor blev vräkta från sin lägenhet i kommun. Han är heroin- missbrukare och har fått flera insatser av i , bl a LVM-vård. Han avbröt en vistelse på behandlingshem . M. har begärt att få ut sina journaler från i (bilaga 1, bilagorna här utelämnade, JO:s anm) och har fått journalerna skickade till sig . M. har lämnat sina journaler till för att få hjälp att hävda sin sak gentemot . Det som kan utläsas av dessa journalanteckningar är, att kom- mun beviljat M. inackorderingshemmet och , härbärgena Bostället och samt korttidsboendet på det senare härbärget som ligger i Midsommarkransen. Alla dess ställen ligger i , liksom även sjukhusen och . Det är förståeligt att använder sig av dessa ställen, eftersom de själva helt saknar akuta boenden för sina hemlösa klienter. Av samma journaler går att utläsa, att M. beviljades nattlogi på Bostället 020805, alltså upphörde inte bistånd eller insatser som hävdar. Inte heller har enbart socialjouren i beviljat logi på härbärgena i utan det har även handläggare på i gjort. Sammanlagt har han beviljats på härbärge i av , sedan han avvek från Rockesholms behandlingshem. Den 15 au- gusti ansökte M. om hjälp till bostad och subutexbehandling hos hand- läggaren i . M:s handläggare hänvisade då honom till , med motivet att han vistas i och börjar vår tvist om M:s tillhörighet. Chefen för beroendemottagningen i , , och chefen för mottagningen på för hemlösa, , kom i mit- ten på september överens om att låta avgöra vilken kom- mun som ska anses vara ansvarig för M. lämnade muntligt svar och ansåg då att skulle fortsätta att vara an- 2 004 /0 5:JO1 svariga för M. genom att de haft en långvarig behandlingskontakt med honom. Detta innebar att omprövade sitt avslagsbeslut och bevil- jade M. bistånd till härbärgesplats (ett härbärge i ). Eftersom M. var inne i ett mycket aktivt missbruk dök han inte upp på härbärget och kontaktade varken eller , vil- ket är ett vanligt beteende för en aktiv narkoman. gjorde polisen en LVM-anmälan, som troligtvis skickades till stadsdelsförvaltning i och som därefter skickades vidare till . Trots att LVM-anmälan inkom till kommun ankomststämplades aldrig anmälan utan skickades vidare med en liten handskriven lapp tillbaka till (bilaga 2). inkom LVM-anmälan till via Katarina- stadsdel. På den handskrivna lappen stod att han inte vistades i och så började tvisten om igen. (handläggare) uppmanade att inte göra något åt LVM-anmälan, eftersom de fortfarande hävdade att det var Nackas ansvar. Trots tydliga anvisningar till beslu- tade sig för att tolka deras uppfattning som enbart rekommenda- tioner, som inte behöver följas. Det har visat sig att som är tillsynsmyndighet, saknar möjligheter att utfärda sanktioner, vilket i detta fall utnyttjat. Enheten har alltid följt rekommendationer vid liknande tvister också tidigare, detta för att ha något att hålla sig till vid uppkomna tvister. ansvar för akuta insatser På grund av den oro för M:s hälsa som uppstod genom den inkomna LVM-anmälan, kontaktade Enheten de uppsökare som finns i och de som finns inom , för att hitta M. Dessa aktiva insatser resulterade i att han tog kontakt med oss . Syftet var att se till att skulle få den vård som han uppenbarligen var i så stort behov av av kommun. vägrade bistå M. vars hälsa blev allt sämre. Den tolkning som både och gjort av vistelsekommunbegreppet innebar att sektionschef beslutade sig för att bistå M. med akuta insatser, efter- som fortfarande vägrade att ha något med honom att göra. Det kändes också angeläget, inte minst av humanitära skäl. När det gäller mer långtgående behandlingsinsatser som M. ansökt om har Enheten hänvisat honom till . besöker M. Nackas beroendemottagning för att ansöka om vård. Ansökan ledde till ett nytt avslagsbeslut från . vistas i och åtminstone de nätter han har sovit på härbärgen här. De flesta missbrukare i vistas nästan i , där kompisar och droger finns. Missbrukarna rör sig oftast i miljöer där det för tillfället är lättast att hitta droger. Plat- tan, Centralen, är några av de platser där handel med droger pågår och då M. är en aktiv heroinmissbrukare, söker han sig dit. Utöver förekomsten av droger i finns länets sam- lade härbärgen också här. Därtill kommer alla olika daghärbärgen. Alla dessa verksamheter finns i . Det finns mycket få eller inga verksamheter i länet som riktar sig till hemlösa missbrukare. M. har haft tider bokade på i , men han har enligt M., inte lyckats passa dem så bra när han är inne i ett aktivt missbruk. 2 004 /0 5:JO1 Många missbrukare uppehåller sig i Att som kommun hänvisa till att M. för länge sedan lämnat kommun är direkt felaktigt, då han fick bistånd till härbärge på Bostället och efter anvisning bistånd till här- bärge . Han kom till Enheten genom att en handläggare i hänvisade honom hit. Att M. är känd av uppsökarna i som har som uppgift att söka upp hemlösa missbrukare i vissa miljöer för att motivera dem till vård i hemkommunen, är inget skäl att knyta honom till . Uppsökar- na har kontakt med personer från hela landet som då och då vistas i cen- trala (det gäller även personer från och som utgör ett växande antal). har tagit sitt ansvar genom att ge akut bistånd när M. vistas i tillsammans med andra missbrukare, men att inleda en mer långsiktig behandlingsinsats ankommer på , som hemkom- mun. Vistelsekommunbegreppet ska inte tolkas så att så fort en person tar bussen över kommungränsen upphör ansvar. hänvisar till att M. inte varaktigt vistas i kommunen. Vilka möjligheter har M. att varaktigt vistas i kommunen som hemlös? Det är heller inte rimligt att avvisa en person för att man saknar de resurser som krävs som i detta fall akuta boendeplatser. För hemlösa missbrukare hör jakten på droger och sovplatser till överlevnadsstrategierna, det får man söka där de finns. Likaså hör ständiga avbrott i planering och insatser till vardagens socialarbete. M. har själv ansökt om vård i men avvi- sats, han är känd av socialsekreterarna där. Han har för- visso avbrutit den senaste behandlingen , men vill göra ett nytt försök. Misstankar om att han kanske inte kommer att fullfölja en behandling är heller inget skäl till att hänvisa honom till en annan kom- mun. Ett avslag kan vara befogat, men då bör man föreslå andra mer ade- kvata insatser. Det här handlar inte om försörjningsstöd, utan om en ung människa med grava missbruksproblem, en trasslig bakgrund där hans familj vräktes när han var tonåring och som är och har va- rit i behov av behandlingsinsatser och en bostad. kontaktades för att bidra till att lösa tvisten mellan och . De gav ett muntligt besked att de ansåg att hade ansvaret. Detta godkände och då fann Läns- styrelsen inget skäl att ge samma besked skriftligt, men sedan har alltså ändrat sig. hänvisar de enbart till att de inte fått ett skriftligt svar av . hävdar att försöker kringgå so- cialtjänstlagen med hjälp av . Påståendet att hjälper Enheten tycks bygga på uppfattningen att tillsynsmyndigheten har andra än objektivt sakliga skäl för sin bedömning av rättsläget. Det är minst sagt förvånande. Det är inga stora avstånd mellan och , på några mi- nuter är man över gränsen. De miljöer som lockar missbrukare till centra- la är tillgången på droger, många hemlösa missbrukare i samma situation, men även de resurser som tillskapats med natthärbärgen, gratismat på daghärbärgen, stöd av frivilligorganisa- tionernas volontärer m m. Sammanfattningsvis har på olika sätt visat att man tar sitt ansvar för dem som vistas i staden med akuta insatser, mänskligt bemö- tande, med uppsökande insatser på Plattan, på m m. Det är många hemlösa missbrukare som vistas i , men som har sin anknytning till någon kranskommun i länet. För de flesta kommu- ner är det självklart att dessa personer för ett sådant kringflackande liv, utan att hemkommunen avslutar dem som ärende eller avslår deras an- 2 004 /0 5:JO1 samarbetar med de flesta kommuner kring dessa personer och ger akut hjälp då behov finns. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 2 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, svarar varje kommun för inom sitt område. Kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver (2 kap. 2 § första stycket SoL). Bestämmelserna i 2 kap. 1 och 2 §§ SoL innebär att soci- alnämnden i den kommun där den enskilde befinner sig när hjälpbehovet upp- kommer är behörig och skyldig att vidta erforderliga åtgärder. Denna behö- righet får anses bestå så länge hjälpbehovet föreligger, oavsett om den hjälp- behövande finns kvar i kommunen (se bl.a. RÅ 1989:50). Det är således vis- telsekommunen som har det yttersta ansvaret för att den enskilde får det stöd och den hjälp som han eller hon behöver. Från huvudregeln om vistelsekom- munens ansvar finns vissa undantag som regleras i 2 kap. 3 § och 16 kap. 2 § SoL. Dessa undantag är dock inte av intresse i förevarande fall. har i sin publikation EKONOMISKT BISTÅND Stöd för rättstillämpning och handläggning av ärenden i den kommunala (2003) anfört följande vad gäller ansvarsfördelningen mellan kommunerna (s. 122 f.). Den kommun som någon mer eller mindre tillfälligt vistas i när hjälpbe- hovet inträder kallas för vistelsekommun. Kommunens skyldighet att pröva en persons behov av ekonomiskt bistånd påverkas inte av vistelse- tidens längd. Detta ansvar gäller även om en person vistas helt tillfälligt i en kommun men är bosatt i en annan. Omfattningen av det bistånd som vistelsekommunen kan ha skyldighet att ge kan däremot påverkas av den tid som han eller hon vistas där och under vilka förhållanden. i den kommun där den enskilde befinner sig när ett hjälpbehov uppkommer är behörig att vidta nödvändiga åtgärder så länge som hjälpbehovet kvarstår oavsett om den hjälpbehövande finns kvar i kommunen eller inte. Behörigheten upphör först när ärendet flyttas över till i en annan kommun i den ordning som föreskrivs i 16 kap. 1 § SoL. Det utesluter emellertid inte att i en annan kommun kan vara skyldig att bevilja den enskilde vård och hjälp om den- ne vistas i kommunen. Med hemkommun avses den kommun där en person är bosatt större delen av året. Hemkommun kan också i detta sammanhang benämnas hemvist. För det mesta sammanfaller vistelsekommunen med hemkommunen. Om det finns en hemkommun kan det ha betydelse för omfattningen på det bistånd som vistelsekommunen är skyldig att ge. För den som saknar fast bostad kan det vara svårt att bestämma vilken kommun som ska anses vara hemkommun. Enbart det förhållandet att någon är folkbokförd i en viss kommun behöver inte göra den kommunen till hemkommun; det kan möjligen vara en indikation som tillsammans med andra förhållanden, t.ex. att någon mer än tillfälligt har eller har haft kontakt med socialtjäns- ten, kan göra det rimligt att betrakta den kommunen som hemkommun. 2 004 /0 5:JO1 Den inhämtade utredningen ger vid handen att har varit behörig och även skyldig att besluta om akuta insatser beträffande M.P. Den egentliga tvistefrågan i ärendet är vilken av kommunerna som har haft huvud- ansvaret för mer långsiktiga behandlingsinsatser rörande honom. i kommun beslutade att avslå en ansökan från M.P. om bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL till subutex- behandling. Grunden för avslagsbeslutet var att M.P. sedan ett flertal år tillbaka ej vistas i kommun eller har haft pågående behandlingsinsatser sedan 020611. Ett sådant beslut som det här var fråga om får överklagas till allmän för- valtningsdomstol. Det är därför närmast en fråga för domstol att ta ställning till om en kommun som meddelat ett avslagsbeslut på den grund som angetts ovan har haft fog för sin bedömning eller om kommunen är skyl- dig att bevilja den enskilde stöd och hjälp. Det är således inte JO:s uppgift att i ett enskilt fall slå fast vilken kommun som har skyldighet att svara för erfor- derliga hjälpinsatser. Min granskning i den här typen av ärenden är som regel inriktad på att kontrollera att enskildas rätt inte blir lidande på grund av en konflikt mellan kommuner eller mellan en kommun och en annan huvudman om vilken av dem som har ansvaret. I ifrågavarande ärende har uppgett till JO att enheten, efter att ha bistått M.P. med akuta insatser, senare även beslutat att betala för behandling av hans missbruksproblem. Av allt att döma har M.P. därigenom inte drabbats av konflikten mellan kommunerna på ett sådant sätt att det utgör skäl för mig att gå vidare i frågan för att utreda om det finns anledning att utkräva ansvar för felaktig handläggning Jag kan ändå inte underlåta att göra den reflektionen att det måste ifråga- sättas om kommun på det sätt som gjordes utan vidare har kunnat frånsäga sig det övergripande ansvaret för M.P. Han var folkbokförd i kommun och det var där som hans grundläggande hjälpbehov hade uppkom- mit. Han hade även fått flera insatser från i , bl.a. LVM-vård, och så sent som vistades han på ett behand- lingshem på kommuns bekostnad. Frågan om vilken kommun som har ansvaret för att tillhandahålla olika bi- ståndsinsatser kan vara komplicerad, i synnerhet när det gäller personer som saknar fast bostad och som rör sig mellan olika kommuner. Det går inte att ange några uttömmande riktlinjer för hur saken skall avgöras. före- ligger dock en ordning för hur tvister angående överflyttning av ett social- tjänstärende från en kommun till en annan skall lösas. Efter en ändring av 16 kap. 1 § SoL, som trädde i kraft , har bestämmelsen getts följande lydelse. Ett ärende som avser vård eller någon annan åtgärd i fråga om en enskild person kan flyttas över till en annan socialnämnd. Överflyttning skall ske om den som berörs av ärendet har starkast an- knytning till den andra kommunen och det med hänsyn till den enskildes önskemål, hjälpbehovets varaktighet och omständigheterna i övrigt fram- står som lämpligt. 2 004 /0 5:JO1 Om berörda kommuner inte kan komma överens om överflyttning, får den kommun där frågan om överflyttning kommit upp ansöka om över- flyttning av ärendet hos den länsstyrelse där den andra kommunen ligger. Uppgifter som behövs för att en socialnämnd skall kunna ta över ett ärende skall lämnas ut av den socialnämnd från vilken överlämnandet sker. beslut i fråga om överflyttning av ärende får enligt 16 kap. 4 § SoL överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Lagändringen innebär att riktlinjer för kommunernas bedömning vid handläggningen av överflyttnings- frågor kommer att utvecklas genom förvaltningsdomstolarnas praxis. Efter- som jag inte vill föregripa den rättstillämpning som därvid ankommer på domstolarna finner jag inte skäl att anlägga några ytterligare synpunkter på tvisten mellan i kommun och i rörande ärendet beträffande M.P. Långsam handläggning av en fråga angående skuldsanering (Dnr 1580-2003)