frsrdg · GT04JO1 · 2005-12-01 00:00:00 — Som exempel kan nämnas promemorian Skatt vid färd över Svinesundsbroarna, betänkandet Utdelning av överskott i inkomstpensionssystemet och slutbetänkandet Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna av Utredningen om överförmyndare, gode män och förvaltare. Bilaga 1 innehåller ärendestatistiken för verksamhetsåret. Bilaga 2 innehåller en förteckning över besvarade lagstiftningsremisser. Bilaga 3 innefattar redovisning av dels framställningar och överlämnande av beslut till respektive regeringen, dels åtal, anmälningar för vidtagande av disciplinär åtgärd samt överlämnande av ärenden till annan myndighet. I bilaga 4 redovisas inspektioner och myndighetsbesök, samråd med konstitutionsutskott samt justitieombudsmännens och vissa tjänstemäns deltagande i konferenser, seminarier och utbildningsverksamhet m.m. inom . Bilaga 5 innehåller en redovisning av JO:s internationella samarbete. Instruktionen i aktuell lydelse finns intagen som bilaga 6. Arbetsordningen i aktuell lydelse finns intagen som bilaga7. En redogörelse för personalorganisationen under verksamhetsåret finns i bilaga 8. Bilaga 9 innehåller sakregister. Bilaga 10 innehåller en engelskspråkig sammanfattning. En tingsrätts beslut att hålla förhör med två barn vid en muntlig förberedelse i ett vårdnadsmål m.m. (Dnr 4045-2002 och 4515-2002) I en anmälan till JO framförde I.L. kritik mot hur rådmannen vid handlagt ett mål gällande vårdnad m.m. Han ifrågasatte bl.a. att tingsrätten vid en muntlig förberedelse i målet hade hållit förhör med hans två äldsta barn som var elva och . Vidare kritiserade han tingsrättens åtgärd att skicka kallelser till förhören adresserade till barnen. I en senare inkommen anmälan kritiserade i rådmannens handläggning av samma mål. ifrågasatte beslutet att hålla förhör med syskonparet och genomförandet av förhören. Enligt socialnämnden hade barnen under förhören utsatts för en stor press och inte behandlats med respekt såsom varande barn. Tingsrätten hade inte heller beaktat barnens bästa eller verkat för att höra dem under lugna och avspända förhållanden. Även det förhållandet att tingsrätten inte inhämtade socialnämndens synpunkter i fråga om det lämpliga i att höra barnen ifrågasattes. anförde slutligen att förhören stod i strid med bestämmelserna i och . och tingsrättens akt i målet (T 382-02) samt bandupptagningar från förhören med de två barnen, som ägt rum vid ett sammanträde för muntlig förberedelse , inhämtades och granskades. Av det inhämtade materialet framgick bl.a. följande. I en ansökan om stämning som kom in till tingsrätten yrkade H.S. att hon skulle tillerkännas ensam vårdnad om hennes och I.L:s fyra gemensamma barn, vilka då var fjorton, elva, sex och . bestred yrkandet och yrkade för egen del i första hand ensam vårdnad om barnen och i andra hand att barnen skulle bo hos honom. Parterna begärde att tingsrätten även interimistiskt skulle besluta i enlighet med deras yrkanden. Tingsrätten höll ett sammanträde för muntlig förberedelse och förordnade att I.L. interimistiskt skulle ha ensam vårdnad om barnen. I beslutet uppdrogs åt i att verkställa vårdnads-, umgänges- och boendeutredning enligt 6 kap. 19 § tredje stycket . Vid sammanträdet gavs handlingar in till tingsrätten av vilka framgick att hade inlett en utredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) med anledning av en anonym anmälan om misstanke om barnmisshandel. utredningsgrupp hade genomfört samtal med tre av barnen. hade i polisanmält H.S. för misstänkt misshandel. hade socialnämnden, genom dess ordförande, beslutat att omhänderta de fyra barnen enligt 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Beslutet om omhändertagande fastställdes av Länsrätten i län den 6augusti. Dagen efter tingsrättens interimistiska beslut, , beslutade socialnämnden att omhändertagandet av barnen skulle upphöra. Kort därefter yrkade H.S. att tingsrätten interimistiskt skulle förordna om gemensam vårdnad samt att hon skulle tillerkännas viss umgängesrätt. Tingsrätten kallade då till sammanträde för muntlig förberedelse att hållas den 8oktober 2002. Vid detta beslutade tingsrätten att de två äldsta barnen och socialsekreteraren , som hade arbetat med utredning, skulle höras vid fortsatt förberedelse . I protokollet från sammanträdet , vid vilket båda parter och deras ombud var närvarande, antecknades att det var ordföranden som väckte frågan om barnens hörande. Vidare framgick att H.S:s ombud, advokaten , ansåg att det kunde vara lämpligt förutsatt att föräldrarna inte var närvarande. I.L:s ombud, advokaten , hade enligt protokollet inte några invändningar mot att barnen hördes så länge inte föräldrarna var närvarande. Tingsrätten skickade kallelser till barnen. Dessa var utformade som ordinära kallelser till vittnen. I kallelserna var det avsnitt som gällde vite, hämtning av polis och rättegångskostnadsansvar överstruket men ändå läsligt. Förhören med barnen, en fjortonårig flicka, , och en elvaårig pojke, D.L., genomfördes vid den fortsatta muntliga förberedelsen inom stängda dörrar. I protokollet från sammanträdet antecknades barnen och V.E. som övriga närvarande varvid det angavs att de skulle höras upplysningsvis. Förhören spelades in på band. Tingsrätten beslutade att ändra sitt tidigare interimistiska beslut på så vis att H.S. interimistiskt tillerkändes vårdnaden om parternas två yngsta barn medan I.L. även fortsättningsvis skulle ha ensam vårdnad om de två äldsta barnen. Mot bakgrund av de iakttagelser som gjorts anmodade JO tingsrätten att komma in med upplysningar och yttrande om vilka överväganden som föregick beslutet att höra barnen under förberedelsen, hur förhållandet att det pågick en vårdnadsutredning och en polisutredning beaktades inför beslutet, vilken utredning som vidtogs för att klarlägga att barnen inte skulle ta skada av att höras, hur förhören med barnen genomfördes, i vilken mån den omständigheten att det pågick en polisutredning beaktades vid förhören samt vilka överväganden som föregick åtgärden att adressera kallelser till barnen. Tingsrätten (lagmannen ) kom in med ett remissvar i vilket han hänvisade till rådmannen yttrande och upplysningar (här utelämnat JO:s anmärkning). Till yttrandet var även fogat en skrift från advokaten . samt utdrag ur memorialanteckningar (här utelämnade JO:s anmärkning). I ärendet har därefter inhämtats att tingsrätten har meddelat dom i målet, vilken har vunnit laga kraft. I ett beslut anförde chefsJO följande. Bestämmelser om vårdnad, boende och umgänge finns i 6 kap. (FB). När sådana frågor avgörs i domstol skall enligt 6 kap. 2 a § FB barnets bästa komma i främsta rummet. Vid avgöranden skall hänsyn även tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad (6 kap. 2 b § FB). 19 § FB följer att det är rätten som har ansvar för att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan rätten avgör ett sådant mål skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa denna. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestämma inom vilken utredningen skall vara slutförd. Den som verkställer utredning skall, om det inte är olämpligt, försöka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten. I 6 kap. 19 § femte stycket FB sägs att barnet får höras inför rätten om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. Den uttryckliga lagregeln att ett barn får höras inför domstolen i mål angående vårdnad, boende och umgänge infördes genom en lagändring (i dåvarande 6 kap. 18 § FB). Det fanns tidigare inte någon bestämmelse som direkt reglerade i vad mån ett barn kunde höras inför domstolen. Som skäl för en uttrycklig regel anförde departementschefen bl.a. följande. Det kan finnas undantagssituationer då det ter sig lämpligt och rimligt att ett barn hörs inför domstol. Det måste emellertid under alla förhållanden vara ett krav att barnet går med på att höras. Även barnets ålder och mognad måste beaktas. Barn som är torde endast sällan ha nått en sådan mognad att de bör medverka i en rättegång. Ett barn bör således kunna höras inför domstol om barnet självt begärt det eller särskilda skäl annars talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av det. Det är inte meningen att barn mera regelmässigt skall medverka i rättegången. Det normala bör alltjämt vara att barnet hörs endast av vårdnadsutredaren (prop. 1981/82:168 s. 56 f.). I sitt yttrande över förslaget anförde Lagrådet bl.a. att domstolen bör tillämpa regeln med stor återhållsamhet. Detta gäller även om det står klart att ett (förhör) inte är ägnat att bli direkt skadligt för barnet. Inte ens då bör en uppgift från ena föräldern eller dennes ombud, att barnet själv vill uttala sin mening vid huvudförhandling i målet, utan vidare föranleda att barnet hörs (a.prop. s. 89). I kommentaren till regeln om barns hörande inför domstol uttalas, utöver vad som framgår av förarbetena, bl.a. följande. Om barnet har begärt att få höras, bör domstolen före förhandlingen på lämpligt sätt förvissa sig om att det motsvarar barnets verkliga vilja, t.ex. när det kan misstänkas att barnet har påverkats. Ett skäl att i andra fall höra barnet kan vara att barnet under vårdnadsutredningen gett uttryck åt en bestämd uppfattning i vårdnadsfrågan Domstolen får ta ställning från fall till fall Domstolen bör i första hand höra vilken uppfattning föräldrarna och vårdnadsutredaren har i frågan. Bestämmelsen bör tillämpas med stor återhållsamhet, även om det står klart att ett förhör inte är ägnat att bli direkt skadligt för barnet. Inte ens då bör en uppgift från en av föräldrarna eller dennes ombud om att barnet vill uttala sin mening vid en huvudförhandling i målet utan vidare föranleda att barnet hörs. Värdet av barnets personliga närvaro är sällan så stort att det är motiverat att barnet försätts i en konfliktsituation under sådana förhållandevis dramatiska former. Vad barnet under mera avspända förhållanden uppgett t.ex. inför vårdnadsutredaren kan ge en tillräckligt god bild av dess inställning. Det är då lämpligt, att domstolen inskränker sig till att höra utredaren om de närmare omständigheterna när uppgifterna lämnades. Beträffande de mindre barn som vårdnadstvister oftast torde avse torde det så gott som aldrig finnas tillräckligt vägande skäl att höra barnet inför rätten. (m.fl., En kommentar, Del 1, 113 kap., s. 6:91 f.) Enligt 6 kap. 17 § andra stycket FB skall frågor om vårdnad, boende och umgänge i bl.a. de fall där barnet står under vårdnad av båda föräldrarna och någon vill få ändring i detta handläggas i den ordning som är föreskriven för tvistemål, dvs. enligt (RB) regler för sådana mål. Av 35 kap. 8 § RB följer att när huvudförhandling hålls skall som huvudregel bevis tas upp vid denna. Enligt 36 kap. 19 § RB får emellertid förhör med vittnen äga rum utom huvudförhandling om det inte är möjligt för vittnet att infinna sig vid huvudförhandlingen eller om en inställelse skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av förhöret. Den som skall höras som vittne skall enligt huvudregeln i 36 kap. 7 § RB vid vite kallas att infinna sig vid förhandling inför rätten. Av 36 kap. 22 § RB följer bl.a. att bestämmelserna om vitesföreläggande inte skall tillämpas beträffande vittnen som är . Sådant vittne får dock hämtas till rätten. Desutom anges i 9 kap. 9 § första stycket RB att bestämmelser i att vite skall föreläggas den som skall kallas till ett sammanträde, inte gäller den som är . I tredje stycket föreskrivs att vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran skall underrättas om kallelsen när den som kallas till ett sammanträde inte fyllt , om det inte finns särskilda skäl mot det. Om ett barn måste höras inför rätta är det, uttalas det i kommentaren till , viktigt att det sker på ett sådant sätt att barnet inte utsätts för någon press. Barnet skall inte under några omständigheter behöva ta direkt ställning i en vårdnadskonflikt mellan föräldrarna eller i övrigt i ett vårdnadsmål. Något förhör i egentlig mening kan det inte bli fråga om. Domstolen bör verka för att barnet hörs under så lugna och avspända förhållanden som möjligt (m.fl., a.a., s. 6:92). En möjligen ännu mer restriktiv syn på möjligheten att höra barn inför rätta kommer till uttryck i och , Barnets bästa Om föräldrars och samhällets ansvar (4:e uppl.). Enligt författarna används bestämmelsen i 6 kap. 19 § femte stycket FB mycket sällan och då i första hand om en tonåring själv begär att få höras. Enligt deras mening bör, om ett barn begär att få bli hört, domstolen före förhandlingen förvissa sig om att barnet verkligen vill höras och att barnet inte påverkats i sitt ställningstagande. Något förhör i egentlig mening får det inte bli fråga om. Man måste ha klart för sig att barnet måste uppträda inför hela rätten och båda parterna samt deras ombud under huvudförhandlingen. Något undantag från detta finns inte. Det kan därför ifrågasättas om det över huvud taget är lämpligt att höra barn inför domstol i vårdnads-, boende- och umgängesmål. Barnets vilja bör kunna fångas upp på annat sätt, t.ex. inom ramen för utredningsförfarandet (s. 72). I mål om vårdnad, boende eller umgänge får rätten besluta vad som skall gälla för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden, ett s.k. interimistiskt beslut. Rätten skall även i dessa fall besluta efter vad som är bäst för barnet (6 kap. 20 § första stycket FB). Av 6 kap. 20 § andra stycket FB följer att ett interimistiskt beslut får fattas först sedan motparten fått tillfälle att yttra sig samt att rätten inför ett sådant beslut kan inhämta upplysningar från socialnämnden. I övrigt finns inte några bestämmelser om vilka utredningsåtgärder rätten bör eller skall vidta inför ett interimistiskt beslut. Det kan nämnas att Utredningen om barnens rätt i sitt delbetänkande (Barnets rätt 2. Om föräldraansvar m.m., SOU 1979:63) diskuterade möjligheten att tillåta att muntlig bevisning tas upp vid förberedelsen men av flera skäl avvisade den tanken. I propositionen (prop. 1981/82:168 s. 55) konstaterades att det är önskvärt att domstolens bedömning inför ett interimistiskt avgörande grundas på ett så fylligt underlag som möjligt, men att det är angeläget att tyngdpunkten beträffande utredningen inte förskjuts till målets förberedelse. Det borde därför inte komma i fråga att med avsteg från allmänna rättegångsregler tillåta bevisupptagning i form av vittnesförhör och liknande under förberedelsen. JO:s tillsyn innebär i första hand en kontroll av att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Granskningen är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. Detta innebär bl.a. att JO inte brukar uttala sig i frågor som gäller bedömningar eller andra ställningstaganden i sak så länge ställningstagandena faller inom ramen för en möjlig tillämpning av aktuella författningsbestämmelser. Detta gäller i synnerhet sådana frågor som genom överklagande kan bli föremål för prövning i högre instans. I.L:s klagomål mot de av tingsrätten meddelade besluten i vårdnads- och boendefrågan föranleder därför inte något uttalande från min sida. Min granskning begränsar sig i stället till tingsrättens åtgärd att hålla förhör med de två barnen. Beslutet att höra barnen under förberedelsen Målet gällde, som tidigare redovisats, frågor om vårdnad, boende och umgänge beträffande fyra barn och hade anhängiggjorts . hade tingsrätten förordnat att I.L. interimistiskt skulle anförtros vårdnaden om barnen. Kort därefter yrkade H.S. att tingsrätten interimistiskt skulle förordna om gemensam vårdnad och att hon skulle tillerkännas umgängesrätt på visst sätt. Tingsrätten höll ett sammanträde för muntlig förberedelse . Vid detta väckte frågan att höra bl.a. de två äldsta barnen. H.S:s ombud tyckte att det var en god idé och I.L:s ombud hade inte någon erinran mot förslaget. Båda ombuden ansåg att en förutsättning var att föräldrarna inte var närvarande. I protokollet finns ingen anteckning om att parterna haft någon annan uppfattning i frågan. Tingsrätten beslutade att barnen skulle höras vid ett fortsatt sammanträde . har beträffande de överväganden han gjorde inför beslutet att höra de två barnen under förberedelsen anfört bl.a. följande. Det interimistiska beslut som innebar att I.L. skulle ha ensam vårdnad om de fyra barnen grundades bl.a. på ett omfattande skriftligt material från socialförvaltningen. När H.S. begärde omprövning av beslutet fick det anses innefatta en begäran om muntlig förhandling, vilket också torde ha varit en förutsättning för en allsidig och objektiv prövning. Vid förberedelsesammanträdet var det han som tog upp frågan om att höra barnen. Skälet var att de två äldsta barnens uppgifter varit helt avgörande för socialförvaltningens hantering av ärendet och tingsrättens interimistiska beslut. Båda ombuden tyckte att det var en god idé att höra barnen under förutsättning att inte någon av föräldrarna var närvarande. På så vis skulle barnen, utan hänsynstagande eller påverkan, otvunget kunna berätta vad de varit med om. De viktigaste anledningarna till att det fanns skäl att få tillgång till det bästa bevismedlet att rätten hörde de två äldsta barnen var att det fanns anledning att ifrågasätta om det interimistiska beslutet verkligen var det bästa för de två yngsta barnen och att det förekom oklara och motsägelsefulla uppgifter i socialförvaltningens akt. Jag konstaterar till en början att mål som gäller frågor om vårdnad, boende och umgänge skall handläggas enligt de regler som gäller för tvistemål. Huvudregeln är att sådana mål avgörs efter huvudförhandling (42 kap. 18 § RB). Vid en huvudförhandling skall parterna bl.a. utveckla sin talan och bevisningen i målet tas upp. Rätten skall därefter, med vad som förekommit vid huvudförhandlingen som grund, meddela dom i målet (17 kap. 2 § RB). I tvistemål skall, innan huvudförhandling hålls, förberedelse äga rum. En sådan syftar till att klarlägga bl.a. parternas yrkanden och invändningar, vilka bevis som skall tas upp vid den kommande huvudförhandlingen och om ytterligare utredning eller andra åtgärder behövs före målets avgörande. Förberedelsens syfte kan sägas vara att bereda målet så att det vid huvudförhandlingen kan slutföras i ett sammanhang. Bevisning kan endast i vissa särskilda undantagsfall tas upp utom huvudförhandling. I sådana tvistemål i vilka parterna kan förlikas, s.k. dispositiva tvistemål, är givetvis ett annat viktigt syfte att söka åstadkomma uppgörelser i godo. Förberedelsen i ett tvistemål kan vara såväl muntlig som skriftlig. Mål om vårdnad, boende och umgänge är s.k. indispositiva mål. Sådana mål karakteriseras bl.a. av att rätten har ett eget ansvar för utredningen. Domstolen är inte bunden av vad part har erkänt eller medgett och kan själv bestämma att föra in bevisning i målet. I ett mål om vårdnad skall rätten t.ex. regelmässigt träffa sitt avgörande i enlighet med vad som är bäst för barnet, vilket kan göra det nödvändigt att föra in utredning som inte någon part har begärt. De generella regler för handläggning av tvistemål som berörts gäller emellertid även för indispositiva mål. För mål om bl.a. vårdnad tillkommer i många fall den svårigheten att rätten vid tvist mellan föräldrarna måste bestämma vad som skall gälla intill dess dom ges i målet. Eftersom vårdnadsprocesser inte sällan tenderar att pågå blir ett sådant interimistiskt beslut mycket viktigt, inte minst för barnen. För att domstolen skall kunna grunda sitt ställningstagande på ett så fylligt underlag som möjligt har rätten getts möjlighet att inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan (ett s.k. snabbyttrande). Det är givet att ett barns egen vilja eller åsikt kan vara en viktig faktor att väga in i den helhetsbedömning som måste ske inför rättens slutliga avgörande i ett vårdnadsmål men också inför ett interimistiskt beslut. De strikta former som präglar och bör prägla ett rättegångsförfarande, liksom det förhållandet att en rättegång i ett vårdnadsmål ofta karakteriseras av att skarpa motsättningar råder mellan ett barns föräldrar, medför att ett barns inställning endast undantagsvis bör utrönas genom att barnet hörs inför rätten. Denna restriktivitet kommer också till uttryck i bestämmelsen i 6 kap. 19 § femte stycket FB då det sägs att ett barn får höras endast om dels särskilda skäl talar för det, dels det är uppenbart att barnet inte tar skada av det. Det vanliga är därför att den utredare som socialnämnden utser samtalar med barnet och därefter redovisar samtalet i en vårdnadsutredning eller ibland i ett snabbyttrande. Vårdnadsmål skall, som jag konstaterat, enligt en uttrycklig bestämmelse i handläggas enligt regler för tvistemål. Enligt dessa regler kan muntlig bevisning i form av förhör med part, vittne och sakkunnig förekomma vid en huvudförhandling. Fråga uppkommer då om tingsrätten, med avsteg från dessa bestämmelser, har kunnat höra barnen på sätt som skedde vid ett sammanträde för muntlig förberedelse inför ett interimistiskt beslut. Hörandet av barnen måste i så fall vara att betrakta som en utredningåtgärd av annat slag beträffande vilken bestämmelser om bevisning inte blir tillämpliga. För att så skulle kunna vara fallet talar möjligen det förhållandet att reglerna om barns hörande tagits in i den bestämmelse som reglerar rättens utredningsansvar. Det ansvaret fullgörs emellertid främst genom att rätten inhämtar upplysningar och yttranden som kommer att utgöra skriftlig bevisning i målet samt om nödvändigt, även utan åberopande av part, kallar vittnen och sakkunniga att höras vid huvudförhandlingen. När bestämmelsen om barns hörande infördes uttalades det inte i propositionen att några särskilda regler därvid skulle gälla. Det enda som skulle kunna peka i den riktningen är ett uttalande i specialmotiveringen att det inte kan bli fråga om något förhör i egentlig mening (prop. 1981/82:168 s. 78). Det uttalandet kan emellertid knappast betraktas som annat än en anvisning till rättens ordförande om att denne skall se till att förhöret genomförs med vederbörlig hänsyn till barnet och den lojalitetskonflikt som det kan befinna sig i. Uttalandet skall således sättas i samband med att det i samma stycke också sägs att barnet inte skall utsättas för press, inte skall behöva ta direkt ställning i vårdnadskonflikten och så långt möjligt höras i en avspänd atmosfär. Det måste förutsättas att om avsikten varit att andra regler borde gälla vid förhör av barn inför rätta än de som i övrigt gäller för rättegången i ett vårdnadsmål skulle det ha kommit till klart uttryck i lagstiftningsärendet. Mot nu angiven bakgrund är det min uppfattning att vanliga regler beträffande handläggning av vårdnadsmål gäller för barns hörande. Jag anser att den uppfattningen också vinner stöd av uttalanden i förarbeten och doktrin som redovisats i avsnittet ovan om den rättsliga regleringen. När ett barn hörs inför rätten är det således fråga om muntlig bevisning som skall tas upp i enlighet med regler. Ett barn är inte part i målet och dess hörande blir därför att se som ett vittnesförhör. Förhör med vittnen skall enligt huvudregeln i 35 kap. 8 § RB äga rum vid huvudförhandlingen i målet. I förevarande fall var inget av de undantag från huvudregeln som anges i 36kap. 19 § RB för handen. åtgärd att höra barnen vid en muntlig förberedelse har därför enligt min mening inte haft stöd i lag. Jag måste emellertid medge att frågan om formerna för barns hörande knappast är entydigt reglerad.