bet · GT01SoU4 · 2005-10-27 00:00:00 — I motion 2005/06:So268 av () begärs ett tillkännagivande om betydelsen av att starkt emotsätter sig och också aktivt förebygger eutanasivänliga idéer, såväl på nationell som på internationell nivå. Kommittén om vård i livets slutskede har inte haft i uppdrag att utreda frågan om eutanasi. Av direktiven (dir. 1997:147) framgår detta mycket tydligt där det angående dödshjälp sägs följande: Vid olika tillfällen har en legalisering av dödshjälp diskuterats. Dödshjälp, eller eutanasi, innebär att en läkare avsiktligt avslutar en patients liv på dennes begäran. Enligt svensk lag är eutanasi förbjuden. Den som berövar en annan människa livet gör sig skyldig till mord eller dråp, även om det sker på den dödades begäran. En förklaring till det ökade intresset för eutanasi kan vara patienternas krav på ökad autonomi, inkluderande rätten att avsluta sitt liv. Men rätten att bestämma är, som sagts, inte absolut när det gäller vårdinsatser. Läkarens uppgift är att värna liv. Om dödshjälp skulle legaliseras skulle det kunna leda till att människors tillit till hälso- och sjukvården och dess personal hotades. En legalisering av dödshjälp skulle också ge skrämmande signaler till de många som vill leva trots svår sjukdom. En önskan om hjälp att dö kan vara ett uttryck för att människor i livets slutskede inte blir befriade från smärta och plågor på det sätt som hade varit önskvärt. Det måste därför stå helt klart att brister i vården inte skall kompenseras genom att läkare får rätt att ge dödshjälp utan genom att den palliativa vården utvecklas och förbättras och kommer dem till del som har behov av den. Antalet fall där god palliativ vård inte skulle ge tillräcklig effekt är, enligt många bedömare, synnerligen litet. Om dödshjälp skulle tillåtas, skulle ett visst antal människor kunna komma att få dödshjälp trots att de inte uttryckligen begärt det. Därtill kommer att många skulle kunna känna oro för att dödshjälp tillgrips på ett otillbörligt sätt. Frågan om dödshjälp skall således inte behandlas av kommittén. I skrivelsen redovisar regeringen att utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare (Ju 2002:04), som har haft i uppdrag att utvärdera förmyndarskapsreform (dir. 2002:55), även haft i uppdrag att granska och ta ställning till behovet av ändringar i regelverket för gode män och förvaltare. En särskild fråga är om god man, förvaltare eller någon ny form av legal ställföreträdare skall kunna lämna samtycke till åtgärder inom hälso- och sjukvård, socialtjänst eller forskning för personer som på grund av sjukdom, psykisk störning eller liknande inte själva förmår att ge samtycke. En annan fråga är om, och i så fall hur, s.k. livstestamenten kan utgöra ett komplement till en legal ställföreträdare vid vård i livets slutskede. Utredningen överlämnade sitt slutbetänkande Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna (SOU 2004:112) till regeringen . I betänkandet föreslås bl.a. att en ny lag införs om ställföreträdare för vuxna med bristande beslutsförmåga inom hälso- och sjukvården. Lagen skall även behandla vissa närbesläktade bestämmelser om behandlingen i fråga om sådana patienter. Utredningen har även föreslagit att om patienten i ett livsslutsdirektiv har förklarat att han eller hon inte önskar rent livsuppehållande behandling i en situation då patienten är oåterkalleligen döende eller befinner sig i ett permanent medvetslöst tillstånd, skall förklaringen följas. Förklaringen skall inte anses bindande, om patienten ger uttryck för en annan uppfattning eller om det är uppenbart att patienten utgått från en förutsättning som inte förelåg eller som ändrats. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . I syfte att ge stöd och riktlinjer till hälso- och sjukvårdens personalgrupper när de skall ta ställning till livsuppehållande åtgärder när kurativ behandling är möjlig, har utarbetat allmänna råd angående livsuppehållande åtgärder i livets slutskede (Allmänna råd 1992:2). I de allmänna råden framhålls bl.a. att det är alla människors rätt att få dö under värdiga former och att varje patient måste bedömas individuellt. I riktlinjerna betonas att åtgärder vars enda syfte är att orsaka en patients död aldrig är tillåtna - inte ens om patienten begär det. Allmänna bestämmelser om patientens inflytande i vården finns i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Där regleras bl.a. informationsplikten, kraven på samråd och respekt samt skyldigheten att i vissa situationer låta patienten välja mellan olika behandlingsalternativ respektive få tillgång till förnyad medicinsk bedömning. Statsrådet () uttalade i ett frågesvar att det i internationella sammanhang är "självklart för den att aktivt motsätta sig dödshjälp" (svar på fråga 2004/05:1222). Utskottet vill inledningsvis slå fast att dödshjälp, åtgärder som direkt förkortar patientens liv, enligt svensk lag är förbjudet. Den som berövar en annan människa livet gör sig skyldig till mord eller dråp, även om det skett på den dödes begäran. Enligt utskottet skulle en legalisering av dödshjälp kunna medföra uppenbara risker, även om den skulle vara starkt villkorad. Framför allt skulle en legalisering strida mot läkaretikens grundläggande princip att rädda och värna liv, att i sin gärning ha patientens hälsa som det främsta målet. Förtroendet för sjukvården och dess personal skulle i förlängningen riskera att minska. En patient måste enligt utskottet alltid kunna lita på att han eller hon möts av sjukvårdande personal som så långt som möjligt vill bota och lindra. En legalisering skulle kunna ge oönskade signaler om att samhället inte är berett att under alla omständigheter stå vid den utsattes sida. Utskottet bedömer att det finns en risk att legalisering av dödshjälp skulle medföra ett minskat intresse för utveckling av den palliativa vården och sökandet efter bättre smärtlindringsmetoder. Som angavs i direktiven till Kommittén om vård i livets slutskede, kan en önskan om hjälp att dö vara ett uttryck för att människor i livets slutskede inte blir befriade från smärta och plågor på det sätt som hade varit önskvärt. Utskottet anser att det måste stå fullständigt klart att brister i vården inte skall kompenseras genom att läkare får rätt att ge dödshjälp utan genom att den palliativa vården utvecklas och förbättras och kommer dem till del som har behov av den. Utskottet vill poängtera att det är viktigt att värna individens självbestämmande, dvs. att ta hänsyn till patientens vilja och önskemål i valet av behandling och att inte sätta in behandling mot patientens vilja. Motionerna 2005/06:So268 (kd) och 2005/06:So712 (kd) yrkande 14 är delvis tillgodosedda. Motionerna 2003/04:So278 (fp), 2003/04:So327 (m), 2004/05:So497 (fp) samt 2005/06:So260 (fp) avstyrks. Utskottets förslag i korthet bör avslå motioner om omhändertagandet av döda, bl.a. med hänvisning till gällande lagstiftning samt till föreskrifter om dödsbevis och dödsorsaksintyg m.m. I motion 2004/05:So40 av m.fl. (kd, m, fp, c) yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om regelverk för omhändertagande av avlidna personer. Motionärerna anför att det är av stor vikt att det utvecklas rutiner som säkerställer en snabb och omsorgsfull hantering av såväl dödsbevis som dödsorsaksintyg. I motion 2003/04:So451 av () begärs ett tillkännagivande om vad i motionen anförts om omhändertagande av avlidna. måste få i uppdrag att se över rutinerna för omhändertagande av avlidna och föreslå hur framtida tillsyn och kvalitetskontroll för denna verksamhet bör utformas. Motionären upprepar denna begäran i motion 2004/05:So457och i motion 2005/06:So241. I 2 d § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) föreskrivs att när någon har avlidit skall hälso- och sjukvårdens uppgifter fullgöras med respekt för den avlidne. De efterlevande skall visas hänsyn och omtanke. Vid utskottets behandling av förslaget till 2 d § (då benämnt 2 c §) i hälso- och sjukvårdslagen (prop. 1991/92:152, bet. 1991/92:SoU18, rskr. 1991/92: 309) framhöll utskottet att någon ytterligare reglering vad gäller kraven på bårhus m.m. inte behövdes utan att detta var en fråga som landstingen fick lösa inom ramen för sitt ansvar för omhändertagande av avlidna och att tillsynsansvar över hälso- och sjukvård omfattar landstingens ansvar även i denna del. Socialstyrelsenhar vidare utfärdat Föreskrifter och allmänna råd om vissa åtgärder inom hälso- och sjukvården vid dödsfall (SOSFS 1996:29 [M]). Kommittén om vård i livets slutskede föreslog i sitt slutbetänkande, SOU 2001:6, att hanteringen av dödsbevis skulle ses över och lokala anvisningar utarbetas. Kommittén pekade på att försenade och oriktigt ifyllda dödsfallsbevis respektive dödsorsaksintyg försvårar de efterlevandes situation. Kommittén bedömde att närstående bör erbjudas att se den döde under värdiga förhållanden och att tid skall ges för ett värdigt avsked. Den framhöll att det är angeläget att behovet av lokala bårhusutrymmen tillgodoses av landsting och kommuner i samband med ny- och ombyggnad och att det sker i samverkan med den lokala huvudmannen för begravningsväsendet. Det konstaterades att bristen på bårhusplatser kan leda till ett ovärdigt omhändertagande av avlidna. Väntetiderna är på sina håll också mycket långa. Det är ytterst landstingens och kommunernas ansvar att se till att verksamheten är organiserad på ett sådant sätt att de efterlevandes situation underlättas och att omhändertagandet kan genomföras på ett värdigt sätt oavsett dödsplats. Kommittén ansåg att behovet av och ansvaret för bårhusplatser och avskedsrum bör bli föremål för diskussioner mellan sjukvårdshuvudmännen och begravningsväsendets huvudmän. har utfärdat nya föreskrifter om dödsbevis och dödsorsaksintyg, SOSFS 2003:12 (M). Föreskrifterna innebär fastställanden av nya formulär för dödsbevis (SOSB 76026) och dödsorsaksintyg (SOSB 76016). När någon har avlidit skall, enligt gällande lagstiftning, hälso- och sjukvårdens uppgifter fullgöras med respekt för den avlidne. De efterlevande skall visas hänsyn och omtanke. Detta är grundläggande och etiskt viktiga principer, och utskottet utgår från att de respekteras. Utskottet erinrar om tillsynsansvar. Som motionärerna anför, försvårar försenade och ofullständigt ifyllda dödsbevis och dödsorsaksintyg de efterlevandes situation. Varje enskilt fall där rutiner inte följs och fel begås är klart oacceptabelt. I de fall där felen beror på bristande rutiner förutsätter utskottet att de ansvariga huvudmännen kommer till rätta med problemen. föreskrifter utgör en god grund i detta arbete. Motionerna 2003/04:So451 (fp), 2004/05:So40 (kd) yrkande 9, 2004/05:So457 (fp) samt 2005/06:So241 (fp) bör inte föranleda något initiativ från sida. Utskottet anser att bör lägga regeringens skrivelse till handlingarna. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Vård i livets slutskede, punkt 1 (m, fp, kd, c) av (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2003/04:So418 yrkande 18, 2003/04:So428 yrkande 12, 2003/04:So460 yrkandena 1 och 2, 2003/04:So481, 2004/05:So40 yrkandena 1, 2, 4, 6 och 7, 2004/05:So543 yrkandena 1-3, 2004/05:So594 yrkande 3, 2004/05:So605 yrkande 22, 2005/06:So567 yrkandena 1 och 2 samt 2005/06:So712 yrkandena 15 och 16 samt avslår motionerna 2004/05:So40 yrkande 5 och 2005/06:So423 yrkande 7. Den palliativa vården, dvs. vården i livets slutskede, skall tillgodose patientens behov av fysisk, social, psykologisk och existentiell karaktär. Vårdens personal har utbildats och motiverats att möta döende patienters behov på ett allt bättre sätt. Men trots en välgrundad insikt om värdet av en god palliativ vård finns det stora brister, vilket inverkar negativt på livskvaliteten för patienter som vårdas i livets slutskede. överlämnade Kommittén om vård i livets slutskede (SOU 2001:6) sitt slutbetänkande till regeringen. Utredningen presenterade flera konkreta förslag för att patienter i livets slutskede skall få en bättre vård. Kommittén kunde konstatera att den vård i livets slutskede som bedrivs i behöver förbättras. Forskning och utbildning i palliativ medicin är svagt utvecklade områden. Vi anser att kommitténs betänkande mycket väl skulle kunna ligga till grund för en proposition med konkreta förslag till förbättringar av vården i livets slutskede. Den palliativa vården bör enligt vår mening vila på de fyra hörnstenar som Kommittén om vård i livets slutskede föreslog. Dessa hörnstenar bygger i sin tur på den definition av palliativ vård som WHO antagit. Vi anser att det uppdrag som har fått att främja utvecklingen av den palliativa vården i landet skall genomföras. Men när redovisat uppdraget bör regeringen lämna en proposition till med en nationell handlingsplan för den palliativa vården. Vi anser att det skall vara en grundläggande rättighet med valfrihet vid vård i livets slutskede. På många håll i landet respekteras patienternas val av vårdform, men det sker långt ifrån alltid och det beror till stor del på var i landet man bor. Liksom övrig vård bör den palliativa erbjudas i många olika organisatoriska former. Den skall ges på sjukhus, i kommunens olika boendeformer och i hemmen. Vården kan vara knuten till sjukhus, till kommunen eller annan vårdgivare. Det är inte en enhetlig organisatorisk modell som skall eftersträvas utan det är den palliativa vårdens innehåll och kvalitet som måste garanteras i hela landet. Genom en mångfald inom vården kan den enskildes egna önskemål bäst tillgodoses. Detta ökar möjligheterna för en god och värdig vård vid livets slut. är ett land med stor kulturell och religiös mångfald. Om personalen skall kunna bidra med stöd till patienten i existentiella frågor krävs förmåga att hantera olika situationer och att man utgår från patientens individuella behov. Det behövs inom den palliativa vården kunskap för att kunna möta människor med olika etnisk, kulturell och religiös bakgrund. Vårdgivare i samarbete skall svara för att all personal får utbildning och handledning i kulturmötesfrågor för att de bättre skall förstå patienten och därmed kunna möta dennes individuella behov. Ofta uppstår en mängd frågor för de närstående efter ett dödsfall. Frågorna kan exempelvis handla om sjukdomen, vårdens innehåll, egna insatser, behandlingar eller utebliva sådana eller synpunkter på vårdpersonalens agerande. Det är vår uppfattning att de närstående alltid bör erbjudas samtal för att få tala om den avlidnes sista tid. Vad vi nu anfört bör ges regeringen till känna. Dödshjälp, punkt 2 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:So712 yrkande 14, bifaller delvis motion 2005/06:So268 och avslår motionerna 2003/04:So278, 2003/04:So327 yrkandena 1 och 2, 2004/05:So497 och 2005/06:So260. och då flammar debatten upp om möjligheten att legalisera s.k. aktiv dödshjälp, eutanasi. Jag anser att kraven på eutanasi med skärpa måste motarbetas. De uttrycker en cynism för människovärdet och uttrycker ofta ett starkt nyttotänkande. kan man ana resonemang om att bristen på resurser inom vården bör göra det naturligt att införa eutanasi som ett medel att förkorta den tid som används för att med dyrbar medicinsk teknik förlänga ett som man säger "ovärdigt, meningslöst liv". Jag är medveten om att det kan finnas en otydlig gränsdragning mellan vad det innebär att avbryta livsuppehållande behandling och vad som kallas dödshjälp. För erfaren vårdpersonal är dock detta oftast inte ett svårt problem. Om inte debatten om människovärdet hålls levande finns det enligt min mening alltid risk för en negativ syn på utsatta, funktionshindrade och sjuka människor. Diskussionen om "aktiv dödshjälp" riskerar att förstärka den. Vad jag nu anfört bör ges regeringen till känna. Förteckning över behandlade förslag Regeringens skrivelse 2004/05:166 Vård i livets slutskede. 2004/05:So40 av m.fl. (kd, m, fp, c): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en proposition med åtgärder för den palliativa vården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rätten att välja var man vill vårdas och dö. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vårdgivare i samarbete som skall ansvara för utbildning och handledning i kulturmötesfrågor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av ett kvalitetsregister och nationella riktlinjer för den palliativa vården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den palliativa vården skall vila på WHO:s definition av de fyra hörnstenarna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av efterlevandesamtal. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett regelverk för omhändertagande av avlidna personer. Motioner från allmänna motionstiden 2003/04:So278 av Axel Darvik (fp): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tillsätta en utredning om hur man kan tillåta aktiv dödshjälp. 2003/04:So327 av (): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen framförs om att låta utreda rätten till dödshjälp med beaktande av medicinska, juridiska, etiska och allmänmänskliga synpunkter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen framförs om att låta utreda möjligheterna att införa ett juridiskt bindande livstestamente. 2003/04:So418 av m.fl. (m): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen återkommer med förslag på hur vården i livets slutskede kan förbättras. 2003/04:So428 av m.fl. (c): begär att regeringen lägger fram förslag om vård i livets slutskede. 2003/04:So451 av (): tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om omhändertagande av avlidna. 2003/04:So460 av (): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att hospisverksamheten måste stödjas och utvecklas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utökade resurser till forskning om hospis- och anestesivård samt palliativ vård. 2003/04:So481 av m.fl. (fp): begär att regeringen återkommer till med förslag rörande åtgärdsplan för vård i livets slutskede enligt vad som anförs i motionen. Motioner från allmänna motionstiden 2004/05:So457 av (): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om omhändertagandet av avlidna. 2004/05:So497 av Axel Darvik (fp): tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att tillsätta en utredning om tillåtelse av aktiv dödshjälp. 2004/05:So543 av och (båda kd): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en nationell handlingsplan så att alla län både får en fungerande hospisvård och palliativ vård. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av ökad forskning kring hospis, anestesi och palliativ vård för äldre och dödligt sjuka patienter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de förslag som lagts fram av utredningen i livets slutskede nu måste resultera i konkreta åtgärder från regeringens sida. 2004/05:So594 av m.fl. (m): begär att regeringen lägger fram förslag om hur vården i livets slutskede skall förbättras i enlighet med vad som anförs i motionen. 2004/05:So605 av m.fl. (kd): begär att regeringen återkommer med en proposition kring vården i livets slutskede i enlighet med vad som anförs i motionen. Motioner från allmänna motionstiden 2005/06:So241 av (): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om omhändertagandet av avlidna. 2005/06:So260 av Axel Darvik (fp): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tillsätta en utredning för att se över lagstiftningen i syfte att legalisera aktiv dödshjälp. 2005/06:So268 av (): tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om dödshjälp. 2005/06:So423 av m.fl. (fp): tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om tillgång till palliativ vård i hela regionen. 2005/06:So567 av (): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att hospisverksamheten skall byggas ut inom samtliga landsting. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om forskning kring hospis- och anestesivård samt palliativ vård. 2005/06:So712 av m.fl. (kd): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kraven på eutanasi med skärpa måste motarbetas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om konkreta förslag för att garantera en värdig vård i livets slutskede. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att hospisvårdens grundtankar bör genomsyra all sjukvård. offentliga utfrågning på temat vård i livets slutskede för palliativ medicin (SFPM) , läkare, ordförande Nationella rådet för palliativ vård , docent, överläkare , sekr. Nationella rådet Från socialutskottet deltog: () förste vice ordf. () andre vice ordf. Utfrågningen ägde rum i andrakammarsalen. Ordföranden: Jag öppnar den här utfrågningen genom att hälsa er alla välkomna till socialutskottets offentliga utfrågning om vård i livets slutskede. Jag heter och är ordförande i socialutskottet. Vid min sida har jag som är förste vice ordförande och som är andre vice ordförande samt vår kanslichef . Vår uppgift är att introducera dem som ska redovisa sina kunskaper och synpunkter runt det här viktiga ämnet och fördela frågorna. Den utfrågning som vi ska ha är ett led i socialutskottets beredning av regeringens skrivelse om vård i livets slutskede. Den skrivelsen baseras i sin tur på en offentlig utredning som heter Döden angår oss alla - Värdig vård vid livets slut. Det har alltså gått den produkten var färdig. Det har också hänt ett antal saker ute i vården i landstingen och i kommunerna. I skrivelsen behandlas bland annat frågor om en gemensam etisk grund för den palliativa vården, vissa organisationsfrågor samt huvudmännens roll och ansvar. I skrivelsen redovisas också att regeringen avser att ge i uppdrag att främja utvecklingen av vården i livets slutskede i landsting och kommuner och att återkomma och redovisa en bedömning av hur den vården utvecklas. Därför har vi i socialutskottet nu inbjudit representanter från organisationer och myndigheter som arbetar inom den här sfären och som har erfarenhet att bjuda på. Vi har representanter för Kommuner och Landsting, för , för för palliativ medicin, för Nationella rådet för palliativ vård och för . Vi har också professor här. Han ska bjuda på sin kunskap och sina erfarenheter. Innan jag lämnar ordet till ska jag säga att dagens utfrågning är tv-sänd, så att alla är medvetna om att vi har en större åhörarskara än den som finns här i andrakammarsalen. Med det är ni alla hjärtligt välkomna till vår utfrågning. Jag börjar med att lämna över ordet till professor . Professor : Tack, fru ordförande. Min bakgrund är att jag är cancerläkare. Jag har jobbat med cancer i ett 20-tal år. Jag arbetar vid KI och har där professuren i palliativ medicin. Kliniskt jobbar jag vid som har en ganska stor verksamhet för vård av svårt sjuka och döende cancerpatienter, både inom slutenvård och inom hemsjukvård. När vi pratar om palliativ vård brukar vi tala om en helhetssyn. Helhetssyn är väldigt viktigt när vi pratar palliativ vård. Annars finns risken att vi enbart pratar om smärta. Smärta är fortfarande en väldigt viktig del, men när man är svårt sjuk i livets slutskede är det viktigt att vi har med de fyra delarna fysiskt, psykiskt, socialt och existentiellt.