bet · GS01LU8 · 2005-01-25 00:00:00 — Regeringen drog mot den nu redovisade bakgrunden slutsatsen att bör verka för att ett gemensamt konsumentskydd kommer till stånd inom den gemensamma marknaden så långt det är möjligt och rimligt. Konsumentskyddet skall, anförde regeringen, vara det bästa möjliga, och inriktningen skall vara att uppnå en marknad som är på konsumenternas villkor i lika hög grad som företagens. Fullt ut harmoniserade regler är dock, enligt skrivelsen, inte alltid det mest ändamålsenliga. Frågan om harmoniseringsgrad måste således, på såväl det marknadsrättsliga som det civilrättsliga området, bedömas från fall till fall med hänsyn till det aktuella ämnet för lagstiftning och vad som mest gynnar konsumenternas intressen. Utskottet ställde sig, i det av godkända betänkandet 2001/02:LU28, bakom den redovisade inriktningen av regeringens arbete och underströk därvid vikten av att regeringen i kommande lagstiftningsarbeten verkar för att konsumentskyddet blir så starkt som möjligt, oavsett om det är fråga om minimiregler eller harmoniserade regler. Motionsyrkanden med samma inriktning som det nu aktuella har därefter avstyrkts av utskottet i de av godkända betänkandena /03:LU9 och 2003/04:LU8. Som utskottet konstaterat tidigare skulle ett bifall till motionsyrkandet innebära ett avsteg från det ställningstagande som gjorde vid behandlingen av regeringens skrivelse om mål och inriktning för det svenska arbetet med konsumentfrågor på EU-nivå. Utskottet är inte heller nu berett att ställa sig bakom en sådan förändrad inriktning av regeringens arbete och föreslår därför att avslår motion 2004/05:L336 yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden med krav på förändringar av verksamheten vid . Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden och pågående arbete. Jämför reservation 3 (m, fp, kd, c). är central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor och har huvudansvaret för att genomföra den statliga konsumentpolitiken. De övergripande målen för myndighetens verksamhet överensstämmer med de fem nationella mål för konsumentpolitiken som beslutade om . har även uppdrag inom energipolitiken och den regionala utvecklingspolitiken. Därutöver har verket också ett s.k. sektorsansvar för konsumentrelaterade miljö- och handikappfrågor. () är generaldirektör och chef för verket. och KO har tillsyn över ett stort antal lagar, bl.a. marknadsföringslagen, avtalsvillkorslagen, produktsäkerhetslagen, distansavtalslagen och paketreselagen. KO har vidare möjlighet att biträda enskilda konsumenter i tvister om finansiella tjänster och driva ärenden som gäller en grupp konsumenter, s.k. grupptalan, i . Enligt vad som anförs i motion 2004/05:L291 av m.fl. (m) är uppgifter alltför omfattande, vilket leder till splittring av verksamheten. Verkets myndighetsuppgifter bör, enligt motionärerna, skiljas från verkets övriga uppgifter. Myndighetsfunktionen bör vidare begränsas till produktkontroll och tillsyn över efterlevnaden av den konsumenträttsliga lagstiftningen. I motionen begärs ett tillkännagivande om att regeringen skall ges i uppdrag att avyttra förlags- och provtagningsverksamheten vid (yrkande 5). I motion 2004/05:L336 av m.fl. (fp) understryks vikten av att myndighetsutövningen vid separeras från uppgiften att genom opinionsbildning företräda konsumenterna på marknaden. En bättre uppdelning av dessa olika uppgifter skulle, menar motionärerna, främja marknadens funktionssätt. I motionen begärs ett tillkännagivande om behovet av en renodling av myndighetsutövning (yrkande 8). Också m.fl. (kd) anser i motion 2004/05:L360 att de myndighetsutövande uppgifterna vid bör separeras från de opinionsbildande uppgifterna. Verksamheten bör i stället begränsas till rent produktkontrollerande uppgifter samt tillsyn över den konsumenträttsliga lagstiftningens efterlevnad. Motionärerna anser att den framtida verksamheten och organisationen vid verket bör utredas. I det sammanhanget bör också övervägas hur de opinionsbildande uppgifterna kan skötas av andra aktörer. I motionen begärs ett tillkännagivande härom (yrkande 2). Motionsyrkanden med motsvarande inriktning avstyrktes av utskottet i samband med att nu gällande mål för konsumentpolitiken lades fast (bet. 2001/02:LU2). Utskottet utgick därvid från att verkets organisation och uppgifter kontinuerligt skulle komma att diskuteras inom ramen för myndighetsdialogen och att regeringen därvid tog de initiativ som visade sig vara erforderliga. Utskottet avstyrkte senaste motsvarande motioner i de av godkända betänkandena /03:LU9 och 2003/04:LU8. Utskottet finner inte skäl att frångå sina tidigare ställningstaganden vad gäller verksamheten vid och organisationen av . I likhet med vad utskottet gjorde förutsätter dock utskottet att motionsspörsmålen kommer att aktualiseras under det fortsatta arbetet med att utarbeta en konsumentpolitisk strategi för tiden . Med det anförda föreslår utskottet att avslår motionerna 2004/05:L291 yrkande 5, 2004/05:L336 yrkande 8 och 2004/05:L360 yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som gäller konsumentvägledning. Utskottet hänvisar i huvudsak till tidigare ställningstaganden.Jämför reservation 4 (fp, v) och särskilt yttrande 1 (v). konsumentvägledning förekommer i omkring 260 av landets 290 kommuner. Verksamheten är frivillig och varierar från kommun till kommun i fråga om innehåll, omfattning och organisation. Det förekommer att kommuner på olika sätt samarbetar och har gemensam konsumentvägledning. Inom ramen för den kommunala konsumentvägledningen kan förekomma dels direktrådgivning, dvs. efterfrågestyrd information om konsumentlagar, stöd vid tvister, ekonomiska råd och köpråd direkt till enskild konsument, dels långsiktigt förebyggande arbete, dvs. marknadsbevakning samt kontakter med och information till skolor, näringsliv och organisationer. Vid sidan av konsumentvägledningen är kommunerna, enligt 1 § första stycket skuldsaneringslagen (1994:334), skyldiga att inom ramen för eller på annat sätt lämna råd och anvisningar till skuldsatta personer, s.k. budget- och skuldrådgivning. () anser i motion 2004/05:L354 att det är angeläget att den kommunala konsumentvägledningen byggs ut och stärks så att hela befolkningen får tillgång till lokal konsumentvägledning. Det bör, enligt motionären, tillsättas en utredning med uppgift att se över möjligheten att lagstifta om obligatorisk konsumentvägledning i kommunerna. I motionen begärs ett tillkännagivande härom. Enligt vad som anförs i motion 2004/05:L336 av m.fl. (fp) möter ekonomiskt svaga grupper i samhället, bl.a. ensamstående föräldrar och människor med otrygga anställningsförhållanden, nya svårigheter. Konsumentpolitiken bör, enligt motionärerna, uppmärksamma dessa förhållanden och erbjuda stöd till dessa hushåll. I motionen förordas att bl.a. skall utveckla uppsökande verksamhet för att nå ut med information till de fattigaste hushållen. Motionärerna begär ett tillkännagivande om vikten av konsumentvägledning för ekonomiskt svaga grupper (yrkande 7). I motion 2004/05:L360 av m.fl. (kd) finns ett motsvarande yrkande (yrkande 3). Frågor rörande lokal konsumentverksamhet har varit föremål för överväganden i anslutning till samtliga konsumentpolitiska beslut. De uttalanden som därvid gjorts innebär att kommunerna har en central roll på detta område och att den kommunala konsumentvägledningen bör stärkas. gjorde i sitt slutbetänkande (SOU 2000:29) Starka konsumenter i en gränslös värld bedömningen att den lokala konsumentverksamheten är en av grundstenarna i det konsumentpolitiska systemet och en förutsättning för att konsumentpolitiken skall bli framgångsrik. Med hänsyn bl.a. till att närmare en miljon av landets innevånare saknade lokal konsumentverksamhet och att verksamheten i många fall var mycket varierande till kvalitet, ansåg kommittén att konsumentverksamhet borde göras till en obligatorisk uppgift för kommunerna. Kommittén menade vidare att stöd borde utökas och förstärkas samt att staten borde bidra till finansieringen av kommunernas kostnader för löner och driftskostnader m.m. . I den proposition som låg till grund konsumentpolitiska beslut konstaterade regeringen att den kommunala konsumentvägledningen är nödvändig och att det är viktigt att alla människor i har tillgång till sådan verksamhet (prop. 2000/01:153). Ambitionen måste, anfördes det vidare, vara att alla kommuner tillhandahåller konsumentvägledning som håller hög kvalitet. När det gäller Konsumentpolitiska kommitténs förslag att göra konsumentvägledning obligatorisk för kommunerna konstaterade regeringen att förslaget i denna del innebar en inskränkning i den kommunala självstyrelsen. Enligt regeringens uppfattning var det viktigt att alla sådana inskränkningar övervägs noggrant och endast godtas om starka skäl talar därför. Regeringen gjorde bedömningen att det då inte fanns sådana skäl för att inskränka den kommunala självbestämmanderätten och införa obligatorisk konsumentvägledning. I stället var det angeläget att arbeta för att kvaliteten på vägledningen kan fortsätta att utvecklas. En sådan kvalitetshöjning uppnås, menade regeringen, inte nödvändigtvis med hjälp av lagstiftning, utan borde ske på frivillig väg genom olika former av samarbete och eventuellt hjälp av förbättrat statligt stöd. Utskottet delade i det av godkända betänkandet 2001/02:LU2 regeringens uppfattning vad gäller vikten av lokal konsumentvägledning och behovet av obligatorisk konsumentvägledning. Om det visade sig att det skulle föreligga behov av lagstiftning på området förutsatte utskottet att regeringen omgående återkom till i frågan. Motionsyrkanden med krav på riktade insatser till vissa hushåll har avstyrkts av utskottet tidigare, i det av godkända betänkandet 2003/04:LU8 med hänvisning till att det inte förelåg någon avgörande motsättning mellan inriktningen på regeringens arbete och motionsönskemålen. I departementspromemorian (Ds 2004:51) Den framtida konsumentpolitiken framhålls att lokal konsumentverksamhet är en förutsättning för en framgångsrik konsumentverksamhet och att det är kommunerna som har bäst förutsättningar att svara för den lokala verksamheten. Det finns dock, anförs det, skäl att analysera om inte genom rikstäckande telefonupplysning skulle kunna svara för viss enklare konsumentvägledning. Utskottet är inte berett att frångå sitt tidigare ställningstagande vad gäller frågan om obligatorisk konsumentvägledning. Däremot utgår utskottet från att frågan kommer att aktualiseras under det pågående arbetet med att utarbeta en konsumentpolitisk strategi för tiden . Skulle det därvid visa sig att det föreligger skäl att på nytt överväga spörsmålet, utgår utskottet från att regeringen tar initiativ därtill. När det sedan gäller de frågeställningar som tas upp i motionerna 2004/05:L336 yrkande 7 och 2004/05:L360 yrkande 3 kan utskottet inte heller nu finna att det skulle föreligga någon avgörande motsättning mellan motionärernas uppfattning och inriktningen av regeringens arbete på området. Det saknas därför skäl för att vidta någon åtgärd med anledning av motionsyrkandena. Med det anförda föreslår utskottet att avslår motionerna 2004/05:L336 yrkande 7, 2004/05:L354 och 2004/05:L360 yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som gäller konsumentorganisationerna och deras uppgifter. Utskottet hänvisar i huvudsak till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservationerna 5 (m, fp, kd, c) och 6 (fp, c). () påpekar i motion 2004/05:L252 att det i finns starka intresseorganisationer inom i stort sett alla samhällsområden. Däremot saknas en stark, riksomfattande och folkligt förankrad konsumentrörelse som motvikt till producenternas ofta större resurser och kunskap. Frivilliga organisationer måste givetvis, anförs det, hämta sin kraft ur enskilda individers engagemang. Stat och kommun kan dock underlätta på olika sätt för enskilda att engagera sig. I motionen begärs ett tillkännagivande om att det behövs en stark och pådrivande konsumentrörelse. I motion 2004/05:L386 av m.fl. (s) anförs att det ibland är bra att staten företräder konsumenterna, men att det även behövs aktiva frivilliga konsumentorganisationer. Dessa kan, menar motionärerna, driva konsumentfrågorna på basplanet i butiker, bostadsområden och på arbetsplatser. Motionärerna anser att de konsumentorganisationer som är aktiva och som kan komma att byggas upp behöver stöd från samhället för att kunna företräda de svenska konsumenterna inrikes, inom EU och i internationella sammanhang. I motionen begärs ett tillkännagivande om behovet av samhälleligt stöd till frivilliga konsumentorganisationer. m.fl. (fp) framhåller i motion 2004/05:L336 att konsumentfrågorna i har kommit att i det närmaste monopoliseras av stat och kommun, medan det i många andra länder finns stora och starka konsumentorganisationer. Enligt vad som anförs i motionen behövs ett organiserat, frivilligt engagemang bland konsumenterna. En större del av de resurser som läggs på myndigheter bör därför fördelas till det civila samhället. I motionen begärs ett tillkännagivande i enlighet med det anförda (yrkande 9). Även m.fl. (kd) anser i motion 2004/05:L360 att en större del av de resurser som anslås till myndigheter bör fördelas till det civila samhället. I motionen begärs ett tillkännagivande härom (yrkande 4). Liknande synpunkter förs fram i motion 2004/05:MJ332 av m.fl. (fp). Genom att stärka det civila samhället blir det, anser motionärerna, lättare att nå ut med livsviktig information till grupper som av olika skäl inte vänder sig till konsumentvägledning. På livsmedelsområdet är detta av avgörande vikt inte bara från konsumentsynpunkt utan även ur ett folkhälsoperspektiv. I motionen begärs ett tillkännagivande i enlighet med det anförda (yrkande 8). I samma motion anförs vidare att det går att se en utveckling mot att de stora butikskedjorna i allt större utsträckning ökar sitt utbud av egna varumärken. Detta har, menar motionärerna, en rad negativa effekter. Konsumentorganisationerna bör därför ges ett riktat och tillfälligt stöd för att kunna granska effekterna av denna märkning ur ett konsumentperspektiv. På så sätt kan debatten kring denna förändring av livsmedelsmarknaden underlättas. I motionen begärs ett tillkännagivande härom (yrkande 7). I den proposition med förslag till nationella mål för konsumentpolitiken som behandlades av utskottet anfördes att folkrörelsernas och övriga ideella organisationers deltagande i konsumentpolitiken är viktig och önskvärd. Ett sådant deltagande tillför, anfördes det vidare, kunskap och en nödvändig lokal förankring och kan bidra till en livaktig dialog mellan medborgare, politiker och myndigheter. Enligt regeringens uppfattning var det också viktigt att konsumenterna så långt som möjligt representeras av egna företrädare. I propositionen framhölls också att det är en viktig demokratisk fråga att de organisationer som arbetar med konsumentfrågorna också får möjlighet till inflytande och delaktighet i politikens utformning. Regeringen gjorde bedömningen att de båda paraplyorganisationerna Konsumentråd och Konsumenter i samverkan även fortsättningsvis borde få statligt ekonomiskt stöd för sin verksamhet och att ungdomsorganisationer bör ges särskild möjlighet att arbeta med konsumentfrågor. Utskottet delade i det av godkända betänkandet 2001/02:LU2 helt regeringens syn på konsumentorganisationerna och deras betydelse för konsumentpolitiken. Utskottet anförde därvid bl.a. att ett viktigt instrument för att nå inflytande är ekonomiska resurser. Pågående och aviserat arbete I departementspromemorian (Ds 2004:51) Den framtida konsumentpolitiken understryks att fler organisationer bör involveras i det konsumentpolitiska arbetet. Organisationerna Konsumentråd och Konsumenter i bör, anförs det, få fortsatt finansiellt stöd. Förutsättningarna och ändamålen för stödet bör dock ses över. I sammanhanget bör även nämnas att regeringen, enligt vad som anförs i promemorian, avser att se över den generella folkrörelsepolitiken för att få en bättre översikt över de olika statliga insatser som görs och som är riktade mot föreningslivet. Syftet skall vara att skapa förutsättningar för ett samlat synsätt och agerande från statens sida när det gäller såväl villkor och förutsättningar för föreningsverksamheten som relationer till folkrörelser och föreningar av olika slag. Vad först gäller motionerna 2004/05:L252 och 2004/05:L386 kan utskottet, i likhet med vad utskottet funnit tidigare (jfr bet. 2002/03:LU9 och 2003/04:LU8), inte se att det föreligger någon motsättning mellan motionärernas uppfattning och inriktningen av regeringens arbete på området. Motionerna bör därför inte föranleda någon åtgärd från sida. När det sedan gäller motionerna 2004/05:L336 yrkande 9, 2004/05:L360 yrkande 4 och 2004/05:MJ332 yrkande 8 konstaterar utskottet att innebörden av motionerna är att det offentliga engagemanget på konsumentområdet skall trappas ned. Utskottet delar inte denna uppfattning. Utskottet har för sin del givetvis inget att erinra mot att konsumentorganisationerna på olika sätt uppmärksammar det spörsmål som tas upp i motion 2004/05:MJ332 yrkande 7. I den mån ekonomiskt stöd från staten skall utgå för sådan verksamhet torde få avgöras inom ramen för handhavandet av anslag 40:5 Åtgärder på konsumentområdet inom utgiftsområde 24. Med det anförda föreslår utskottet att avslår motionerna 2004/05:L252, 2004/05:L336 yrkande 9, 2004/05:L360 yrkande 4, 2004/05:L386 och 2004/05:MJ332 yrkandena 7 och 8. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande som gäller konsumentforskning. Utskottet anser att det inte föreligger någon motsättning mellan motionsönskemålet och inriktningen av regeringens arbete på området. I motion 2004/05:L385 av m.fl. (s) anförs att för att de konsumentpolitiska målen skall kunna uppnås krävs att såväl utbildningsväsendet som andra offentliga och privata verksamheter inom konsumentområdet genomsyras av dessa mål. Det behövs, menar motionärerna, s.k. konsumentkluster bestående av konsumenter, producenter, universitet och högskolar, eller med andra ord s.k. Consumer Valleys. Motionärerna framhåller särskilt verksamheten vid i . I motionen begärs ett tillkännagivande om vikten av konsumentforskning och att forskningsrönen sprids till konsumenterna. Kunskapsbyggande är ett av de sex områden som, enligt vad som föreslås i departementspromemorian (Ds 2004:51) Den framtida konsumentpolitiken, bör prioriteras inom ramen för den konsumentpolitiska strategin för tiden . Ansvar och inriktning bör anges tydligare, bl.a. genom att ges huvudmannaskapet för uppgiften. Vidare bör ett nytt forskningsanslag övervägas. Ett av de fem mål för konsumentpolitiken som lades fast av är att konsumenterna skall ha tillgång till god vägledning, information och utbildning, det s.k. kunskapsmålet. Regeringen har som delmål under detta kunskapsmål bl.a. angett att konsumentforskningen skall stödjas (prop. 2000/01:135 s. 57 f.). Inom ramen för detta delmål har regeringen från anslaget 40:5 Åtgärder på konsumentområdet anslagit medel till vid . I sammanhanget bör vidare nämnas att det har inrättats ett vetenskapligt råd vid . Rådet skall bidra med analyser och synpunkter som rör utvecklingen på konsumentområdet samt underlätta för verket att, på sina ansvarsområden, ta del av aktuell och relevant forskning. Mot bakgrund av vad som har redovisats kan utskottet inte finna annat än att inriktningen av regeringens arbete på området ligger väl i linje med motionsönskemålet. Någon åtgärd med anledning av motion 2004/05:L385 är inte påkallad, och utskottet föreslår att avslår motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som gäller funktionshindrade konsumenter. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden och pågående arbete. Jämför reservation 7 (fp). beslutade om en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79, bet. SoU14, rskr. De nationella målen för handlingsplanen är följande. - En samhällsgemenskap med mångfald som grund. - Att samhället utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet. - Jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder. Handlingsplanen sträcker sig fram och spänner över alla samhällsområden. Arbetet skall särskilt inriktas på att identifiera hinder och undanröja hinder för full delaktighet i samhället för människor med funktionshinder, att förebygga och bekämpa diskriminering av personer med funktionshinder och att ge barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder förutsättningar för självständighet och självbestämmande. I anslutning till att lade fast målen för den nationella handikappolitiken utsågs ett antal myndigheter, däribland , till sektorsmyndigheter på handikappområdet. I motion 2004/05:L336 av m.fl. (fp) framhålls att konsumentpolitiken måste utgå från ett individperspektiv. Det är, anför motionärerna, viktigt att uppmärksamma de särskilda frågor som rör funktionshindrades situation inom konsumentpolitiken, exempelvis fysisk tillgänglighet i butiksmiljö och möjligheter för rörelsehindrade att göra uttag i bankomater. Motionärerna pekar även på vikten av att webbplatser är anpassade för synskadade och att källsorteringen anpassas till funktionshindrade. I motionen begärs ett tillkännagivande i enlighet med vad som anförs i motionen om situationen för funktionshindrade konsumenter (yrkande 6). Frågan om funktionshindrades situation inom konsumentpolitiken behandlades i samband med att nu gällande nationella mål för konsumentpolitiken lades fast . I samband därmed väcktes motionsyrkanden med krav på införande av ytterligare ett konsumentpolitiskt mål, nämligen tillgänglighet för funktionshindrade. Utskottet delade därvid motionärernas uppfattning vad gäller vikten av att frågor kring tillgänglighet och användbarhet för konsumenter med någon form av funktionshinder uppmärksammas och beaktas också på det konsumentpolitiska området. Ett sådant synsätt låg, anförde utskottet, helt i linje med de då beslutade nationella målen för handikappolitiken. Utskottet pekade även på att de då föreslagna konsumentpolitiska målen var generellt utformade och således tog sikte på alla konsumenter, däribland även givetvis personer med funktionshinder. Mot denna bakgrund var utskottet inte berett att inom ramen för det då aktuella ärendet ställa sig bakom motionskraven på förändringar av de föreslagna nationella målen för konsumentpolitiken. Utskottet förutsatte dock att regeringen följde frågan och vidtog de åtgärder som visar sig vara erforderliga. Motionsyrkanden med samma inriktning som det nu aktuella avstyrktes av utskottet i det av godkända betänkandet 2003/04:LU8. Pågående och aviserat arbete Som redovisats i det föregående anförtroddes uppgiften att vara sektorsmyndighet för konsumentrelaterade handikappfrågor. I regleringsbrevet för fick i uppdrag att definiera sin roll som sektorsansvarig myndighet för handikappolitiken och ta fram förslag till etappmål för hur myndigheten skall kunna uppfylla sin del av de handikappolitiska målen. Uppdraget redovisades i rapporten ur ett konsumentperspektiv. I rapporten finns förslag till en rad olika etappmål på området, bl.a. att se över konsumentinflytandet och brukarmedverkan i det nationella och internationella standardiseringsarbetet, att göra en problem- och behovsinventering vad gäller möjligheten för konsumenter med funktionshinder att källsortera och att göra en problem- och behovsinventering med analys och åtgärdsförslag för att dagligvaruhandeln skall göras tillgänglig för konsumenter med funktionshinder. Regeringen angav i regleringsbrevet för att skulle arbeta i enlighet med de förslag som verket redovisat inom ramen för sitt sektorsansvar för handikappolitiken.