bet · GT01FiU1 · 2005-11-10 00:00:00 — Vi bedömde att en betydande del av prisnedgången var orsakad av våra egna räntesänkningar som drog ned bostadskomponenten i konsumentprisindex. En del var också orsakad av avregleringar av delvis tillfällig karaktär på till exempel el- och telemarknaderna. På samma vis lät vi oss inte påverkas fullt ut eller 2003 då inflationen steg kraftigt av tillfälliga orsaker. Framför allt var det elpriserna som vände tillbaka uppåt. Det var en mer komplicerad bild 2001 då det var flera olika typer av varor som steg i pris. Ett mer sentida exempel är beslutet då vi inte sänkte räntan. Vi resonerade då om att det skulle vara möjligt att sänka räntan med den inflationsprognos vi presenterade, men vi sade att den höga förväntade tillväxten, vilket var ett hänsynstagande till den reala ekonomin, och de uppdrivna huspriserna, med de konsekvenser det kunde få , talade för att man skulle agera med viss försiktighet i den situationen. Flexibiliteten kan också sägas innefatta en beredskap att reagera på händelser vars slutliga konsekvenser kan vara svåra att överblicka. Exempel på det hade vi 1998: krisen i övergick i en Rysslandskris och därefter till en finansiell kris i kopplad till en hedge fund som hette och även efter terrordåden . I samband med dessa händelser sänkte många centralbanker världen över sina räntor snabbt. Det kraftfulla agerandet kan närmast tolkas som en sorts försäkring mot en riktigt svag utveckling snarare än något som baserades på genomarbetade bedömningar av vilken utveckling som var sannolik för inflationen i den reala ekonomin framöver, även om mycket talade för en svagare utveckling med lägre inflation vid båda tillfällena. För förståelsen av penningpolitiken tror jag att det är önskvärt att ytterligare utveckla de principer som styr hur avvägningarna i praktiken görs mellan den framtida inflationen och den reala och finansiella stabiliteten. Det är dock av uppenbara skäl ingen enkel uppgift eftersom varje situation måste värderas utifrån dess egna meriter. Det är inte alldeles självklart hur man bygger upp ett tänkande kring detta. Vi har funderat mycket kring detta och också försökt få en bild av hur det görs i andra centralbanker. Vi har väl inte hittat något exempel där detta gjorts riktigt på det sätt som vi gärna såg att det gjordes. pågår ett arbete i med att vidareutveckla våra tankar på det här området. Ett möjligt resultat är att i ljuset av de erfarenheter som vi nu har försöka göra en vidareutveckling av det förtydligande som vi gjorde 1999, och där något mer precist lägga fast våra principer. är ju erfarenheterna betydligt fler än de var 1999. Med en tydligare bild av vilka avvikelser som tillåts föreställer jag mig att det också blir lättare att kommunicera politiken och även lättare att utvärdera den på ett meningsfullt vis. utvärderas politiken i debatten ofta enbart utifrån något slags jämförelse av den genomsnittliga inflationen . Det är, tycker jag, i och för sig en naturlig startpunkt, men diskussionen bör föras vidare. Den måste också handla om hur utfallen av politiken har relaterat till de andra hänsyn som vi tagit vid olika tillfällen, till exempel till mer tillfälliga prisfluktuationer och även ifall vi valt att ta hänsyn till den realekonomiska och finansiella utvecklingen. Hur man ser på flexibilitet respektive mekanisk politik är alltså något som i allra högsta grad hänger ihop med hur man utvärderar politiken. Det är lite paradoxalt att många som i debatten förordar flexibel politik utvärderar oss på ett mycket mekaniskt sätt. Dessa två ting måste emellertid gå hand i hand. Jag föreställer mig att det här är frågor som ni kommer att ha all anledning att återkomma till, både som ett resultat - hoppas jag - av det arbete som bedrivs vidare i på det här området och också som ett resultat av den externa utvärdering av penningpolitiken som utskottet tänkt göra. Vi har också för egen del fört diskussioner med externa aktörer om att ha något slags återkommande forum för utvärderingar av penningpolitiken. Jag tror att jag senast när vi träffades här nämnde att en tanke i det sammanhanget är att göra dem utifrån en gemensam bakgrund där man ställer upp våra bedömningar och jämför dem med de övrigas. På det sättet får man kanske en mer effektiv och saklig grund för en diskussion. Därmed skulle jag vara redo att ta mig an det tredje området som jag inledningsvis tänkt beröra, nämligen vår bedömning av inflationen. Jag tänkte även säga några ord om penningpolitiken. Låt mig börja med att konstatera att tillväxten i världen som helhet nu varit relativt god. kom dock en del information som fick oss och andra bedömare att ifrågasätta styrkan i den internationella konjunkturuppgång som vi sett framför oss. tyder emellertid det mesta på att den avmattning av konjunkturen som vi såg i allt väsentligt var tillfällig. I var tillväxten fortsatt hög , och senare siffror ger en bild av fortsatt stabil utveckling. I och övriga har den ekonomiska expansionen fortsatt, och särskilt glädjande i det här sammanhanget är att den japanska ekonomin, som ju är världens näst största, går mycket starkt. Däremot är utvecklingen i euroområdet fortsatt bekymmersam. Det gäller främst de stora länderna, men även där har det kommit en del mer positiva tecken framför allt från exporten. Sammantaget ser det ut som om BNP-tillväxten i omvärlden blir fortsatt god . Tillväxt i , euroområdet, , 19 och världen Källor: och . Det finns goda förutsättningar för att den globala konjunkturuppgången håller i sig med , och övriga som de huvudsakliga motorerna. Ingenting är förstås självklart när det gäller konjunkturen. En uppenbar osäkerhetsfaktor är oljepriserna. Om vi gjort små förändringar i vår allmänna bild av tillväxten kan man inte säga att detsamma gäller oljepriset. Det har blivit betydligt högre än vi räknade med . Oljepriset: Utfall och prognoser Källa: International och . Parallellt med att oljepriserna stigit har också terminspriserna, som ger en bild av vad marknaden förväntar sig framöver, stigit. Även om oljepriset under den allra fallit tillbaka lite grann har vi alltså gjort en ganska rejäl upprevidering av oljepriserna jämfört med den senaste . Vilka effekter de höga oljepriserna kommer att få på tillväxten och inflationen är svårbedömt. Hur man ska värdera det beror i hög grad på hur man å ena sidan ser på effekten av ökad efterfrågan, å andra sidan på de störningar som skett i produktionen av olja. Om man tror att oljeprisuppgången i hög grad är efterfrågedriven är det svårt att föreställa sig att den i sig kommer att leda till att den globala allmänna efterfrågan dras ned och vi får en dämpning. Om man tittar på hur oljepriset utvecklats och hur produktionen utvecklats får man onekligen ett intryck av att det i huvudsak handlar om en efterfrågedriven prisuppgång eftersom produktionen ökat parallellt - även om det finns utbudsinslag i detta som till exempel har att göra med störningar i . USD per fat respektive miljoner fat per dag Källa: International och . Det är också viktigt att komma ihåg att oljeberoendet minskat i många länder. Jag vill minnas att jag talade om detta . Det i sig minskar naturligtvis genomslaget. Dessutom har vi i nästan alla länder, åtminstone i industrivärlden, en inflationsmålspolitik som fungerar relativt väl, och därför har vi heller inte fått den uppgång i den förväntade inflationen som vi fick på exempelvis 70-talet. Oljepris och inflation i och OECD-området USD respektive årlig procentuell förändring Källa: International och . Vi räknar i vår bedömning med ganska begränsade effekter av de höga oljepriserna på konjunkturen. Så ser det ut i vårt huvudscenario. Men självklart går det inte att utesluta vare sig en högre inflation eller mer negativa effekter på det globala efterfrågeläget. Man kan väl säga att det som hänt i - och de tecken som kommit på en mycket kraftigt stigande inflation där - i det här sammanhanget är oroande. En annan osäkerhetsfaktor som jag inte ska orda så mycket om men som jag ändå vill nämna, och som vi också nämner i inflationsrapporten, är de stora sparandeobalanserna i världen och hur de kan tänkas lösas upp. Det finns sätt på vilka de kan lösas upp som är ganska bra, men det är lätt att se att det också finns risk för en mer dramatisk och negativ utveckling när de löses upp. Låt mig också säga några ord om utvecklingen i . Även i var tillväxten stark. kom undan för undan en del signaler som tydde på att en avmattning var på väg. fick vi tillväxtstatistik från som var betydligt svagare än vad alla konjunkturbedömare räknat med. Detta föranledde oss att revidera ned vår tillväxtprognos för och även att lite grann ändra vår syn på kostnadstrycket framöver. Vi höll emellertid fast vid den bedömning vi tidigare gjort om att vi skulle få en tydlig och markant uppgång av ekonomin under senare halvan av det här året, bland annat till följd av en expansiv finans- och penningpolitik. Den bedömningen ser nu ut att i allt väsentligt ha varit riktig. Statistiken reviderades upp och var dock något bättre än vi räknade med . Men den var fortfarande betydligt svagare än vi trott om vi går tillbaka till tiden eller . tilltog BNP-tillväxten enligt den statistik vi nu har, och det vi sett av det som kommit in därefter tyder på en ganska stabil, positiv utveckling. Inte minst gäller det inhemsk efterfrågan. Konsumtionen är nu på väg upp på ett annat sätt . Detsamma gäller investeringarna, som har spritt sig till att inte endast omfatta bostadssektorn. Framöver räknar vi med att det är den inhemska efterfrågan som framför allt kommer att vara motorn i utvecklingen. Efterfrågan kommer dock att mattas av efterhand, föreställer vi oss, på ungefär det sätt som brukar vara normalt i en konjunkturcykel till följd av de så att säga vanliga konjunkturdämpande mekanismer som finns. En sådan mekanism är räntan, som vi tror kommer att stiga i takt med att resursutnyttjandet och kostnadstrycket i ekonomin ökar. Låt mig parentetiskt i det här sammanhanget även nämna att som ni vet har våra prognoser i huvudscenariot tidigare gjorts med hjälp av en oförändrad reporänta. Från och med den här inflationsrapporten bygger beräkningarna på antagandet att reporäntan utvecklas i linje med marknadens förväntningar såsom de kommer till uttryck i vad som kallas de implicita terminsräntorna. Det antagande som vi lagt in här, som alltså baseras på marknadsförväntningarna före publicerandet av rapporten, innebär att reporäntan skulle vara kvar på fram till ungefär . Därefter skulle den gradvis börja höjas. Detta sagt för att ge er en bild av hur marknaden räknat med att reporäntan skulle komma att utvecklas. Med den utvecklingen får man givetvis en mer normalt konjunkturdämpande effekt. I det tidigare sättet att göra prognoser, där vi alltså utgick från en oförändrad reporänta, byggde vi inte in den här typen av anpassning. Om vi återgår till den tidigare visade tabellen kan man sammantaget säga att den svenska ekonomin bedöms växa i relativt god takt . BNP-tillväxten väntas bli och och därefter gradvis sjunka något. Jämfört med bedömningen är detta en uppskrivning. Grundsynen är alltså nu något mer positiv. är det framför allt revideringen av utfallet som påverkar prognosen och därefter bland annat den mer expansiva politiken jämfört med vår junirapport. Det handlar både om en något lägre reporänta och en något mer expansiv finanspolitik än vad vi hade lagt in i den bedömning som vi presenterade . Vad betyder då detta för arbetsmarknaden? Ja, det finns redan en del tecken på att läget på arbetsmarknaden är på väg att vända. Det gäller exempelvis antalet varsel och nyanmälda lediga platser. Nyanmälda och kvarstående lediga platser med en varaktighet på samt varsel Tre månaders glidande medelvärde Källa: AMS. Dessutom har antalet arbetade timmar ökat. Vi tror att vi med den relativt goda utveckling för den inhemska efterfrågan som vi räknat med - och med hänsyn taget till att det nu sker en förskjutning från industrisektorerna mot servicesektorerna - får en högre sysselsättning. De aviserade arbetsmarknadspolitiska programmen innebär att den totala sysselsättningen kommer att öka mer än den reguljära, men även de reguljära jobben bör bli fler. Vi räknar med att antalet sysselsatta växer och . Den öppna arbetslösheten beräknas bli och , för att sedan sjunka tillbaka något. I och med att arbetsmarknaden förbättras räknar vi med att lönerna kommer att stiga snabbare. Källor: AMS, SCB och . Under senare delen av prognosperioden väntas tillväxten i produktiviteten avta. Det är naturligt i en situation när tillväxten i ekonomin i ökad utsträckning drivs av inhemsk efterfrågan och äger rum i tjänstesektorerna. Sammantaget medför detta att företagens kostnader åter börjar öka snabbare, men vår bedömning är att det blir en förhållandevis långsam uppgång och att kostnadstrycket kommer att vara måttligt under hela prognosperioden. Det är svårt att veta hur mycket produktivitetsuppgången kommer att dämpas; det förstår man när man tänker på det jag sade tidigare, nämligen att vi i så pass liten utsträckning faktiskt vet exakt vad som orsakat uppgången. En av de risker vi lyfter fram ur ett inflationsperspektiv är att produktiviteten utvecklas starkare, men den kan också utvecklas svagare. Vi ser den risken som balanserad. Vi har i huvudscenariot försökt hitta den prognos som vi bedömer som rimligast, men det kan slå åt olika håll. Hur det blir med produktiviteten har på kort sikt ganska stor betydelse både för inflationen och för sysselsättningen. Vi tror att produktivitetsuppgången är något mer varaktig än vad vi antog i den föregående inflationsrapporten. Därför har vi reviderat upp produktivitetstillväxten något jämfört med juni. Hur blir det då med inflationen? Till att börja med kan man notera att den stigit något , men den är fortsatt låg. UND1X-inflationen, utfall och prognoser Källor: SCB och . var de årliga prisstegringarna mätta med KPI och med UND1X . Det är något mer än vi prognostiserade , vilket främst beror på det oväntat höga oljepriset. Det är alltså inte fråga om ett högre inhemskt inflationstryck än vad vi hade räknat med. Kommande år väntas ett stigande inhemskt kostnadstryck, vilket jag var inne på tidigare. En lite lägre produktivitetsökningstakt och en lite högre löneökningstakt leder till att den inhemska inflationen ökar. Men som jag sade tror vi att det blir en ganska försiktig och måttlig uppgång eftersom produktivitetsutvecklingen blir relativt stark och vi får en fortsatt skärpt konkurrens inom landet. Att den importerade inflationen utvecklats så väl, att den varit så låg, beror bl.a. på att kronan tidigare stärktes. Det beror också på att det skett en substitution mot billigare importerade varor. Enkelt uttryckt har man gått från att köpa bilar från kanske till att köpa dem från och senast från ; nästa gång kan det bli från . Detta gäller för många varor och kategorier. Vi tror att även importprisutvecklingen kommer att bli något mindre förmånlig . Det handlar dels om att vi inte haft en förstärkning av kronan - vi har faktiskt haft motsatsen - dels tror vi att det globala resursutnyttjandet kommer att stiga. Det är inte bara vi som växer snabbare än vi långsiktigt klarar av, utan det sker på många andra håll också. Det i sin tur kommer att leda till ett något högre internationellt pristryck än vad vi tidigare haft. Den sammantagna bedömningen är att inflationen kommer att stiga men i en ganska måttlig takt. Under större delen av prognosperioden väntas inflationen vara under vårt mål. Vår prognos är att 12-månadersförändringarna av KPI kommer att vara och . Motsvarande för UND1X är respektive i den här bedömningen. Frågan är vad detta betyder för penningpolitiken. Klart är att den låga inflationen bidragit till att penningpolitiken kommit att vara påtagligt expansiv under en . Det i sin tur har naturligtvis bidragit till att stimulera konjunkturen och är en orsak till att tillväxten varit så pass god som den varit. Men den har också haft konsekvenser för husprisernas utveckling och för skuldsituationen i hushållssektorn, vilket vi påpekat i olika sammanhang. Som jag tidigare konstaterade baseras bedömningen i inflationsrapportens huvudscenario på ett tekniskt antagande om att reporäntan utvecklas i linje med marknadens förväntningar, i linje med hur de kommer till uttryck i de implicita terminsräntorna. Det bör understrykas att den här antagna räntebanan inte ska tolkas som ett ställningstagande från vår sida till vilken räntebana anser vara den mest önskvärda. Det kan finnas situationer där vi tycker att den inte alls är lämplig, och det kan finnas situationer där den förefaller oss vara mer eller mindre lämplig. Vi behöver heller inte ta ställning till räntebanan framöver, utan det vi behöver göra - som i går - är att fatta beslut om räntan just vid det här tillfället. Den inflationsutveckling som jag beskrev, och som följer av den aktuella räntebanan, bedöms av oss vid det här tillfället vara rimlig, men det finns ett flertal banor för den framtida reporäntan som skulle ge ungefär samma inflationsutfall. Det finns i själva verket oerhört många sådana, skulle jag föreställa mig. Liksom tidigare finns det anledning att beakta att hushållens upplåning, och huspriserna fortsätter att stiga i snabb takt. Det beslut vi fattade i går, sett mot den bakgrunden, var att lämna reporäntan oförändrad. Hur penningpolitiken sedan exakt kommer att utvecklas framöver är något som vi, precis som vanligt, får fundera på i ljuset av den information som kommer in om utvecklingen i och på andra håll. Låt mig allra sist kort återknyta till det första avsnittet i mitt anförande, där jag diskuterade utfallet av den politik som förts i och av de strävanden vi haft i under den tiden. Jag vill då börja med att understryka att de goda resultat som uppnåtts, med en stabil och förhållandevis stark ekonomisk utveckling, i hög grad baserats på beslut som fattats här i huset. Jag tänker på de beslut ni fattade om budgetpolitiken, både om dess ramverk och dess senare tillämpning . Jag tänker också på de olika beslut som fattats som bidragit till att göra självständig. De besluten har varit helt avgörande för de övergripande makroekonomiska framgångarna. Det har varit ett stort privilegium för mig att få vara med om detta skeende och att ha fått verka i ledningen för . Jag vill gärna ta tillfället i akt och tacka er för det förtroende ni visat mig och för det stöd och den uppmuntran jag fått av många av er i alla möjliga sammanhang. Jag vill också gärna passa på att tacka för ett utomordentligt gott samarbete, och det gäller er alla, alldeles oberoende av partitillhörighet. Tack så mycket! Ordföranden: Jag ska återgälda det tacket . Detta sagt för att jag inte ska upplevas som oartig just . Enligt vad vi sade tidigare tar vi nu en stunds paus och ajournerar sålunda förhandlingarna under en kvart. Ordföranden: inleder den andra avdelningen av utfrågningen, och det är inte ett förhör utan en utfrågning. (): Allra först vill jag tacka för en fyllig och spännande introduktion till ämnet. Av nyhetsflödet har jag förstått att har fått betyget som världens bäste riksbankschef. Det känns lite futtigt att ställa kritiska frågor, men jag får bita ihop och göra det i alla fall. Penningpolitikens betydelse för sysselsättningen har varit i centrum för den ekonomiska debatten vid tidigare utfrågningar. Jag tänkte följa det spåret envist också den här gången. En utgångspunkt för att jag har tagit upp det har varit att under en rad av år konsekvent har underträffat inflationsmålet. Jag tror att priset för en alltför åtstramande penningpolitik är högre arbetslöshet än nödvändigt och innebär åtminstone en risk att man flyttar upp jämviktsarbetslösheten. Jag har också uppfattat vid tidigare utfrågningar att riksbankschefen, trots vad han säger och skriver i , har medgett - om jag uttrycker mig försiktigt - att han inte helt kan utesluta att det finns ett sådant samband. Svaret från och Heikenstens sida har varit att de prognosmissar som har gjorts har gjorts av i stort sett alla prognosmakare, av hela ekonomkåren. Därför är min fråga: Har det skett något analysarbete som kan förklara de prognosmissar som gjorts av och av andra uttolkare av det ekonomiska förloppet? Har det på grundval av en sådan analys skett en metodutveckling som gör det troligt att man inte står där igen och måste konstatera att vi har en asymmetrisk penningpolitik, det vill säga att inflationstrycket överskattats och att räntehöjningar gjorts i onödan? Jag kan lägga till att det har skett i varje fall en förändring - om det nu är på grund av en sådan analys vet jag inte. Det är att inflationsrapporten bygger på antagandet att reporäntan utvecklas i linje med de finansiella marknadernas förväntningar. Då kan man ställa frågan: Är det bra eller dåligt i det här perspektivet? Riksbankschefen : Tack! Ditt sätt att karakterisera det samtal vi har fört tidigare kan jag ställa upp på, i den meningen att jag tror, som du, att det kan vara på det sättet att en arbetslöshet som under en mycket ligger på en hög nivå kan få vissa konsekvenser för hur arbetslösheten blir på lång sikt, att det finns en risk för att arbetslösheten kan bita sig fast. Det är en viss nyansering i det synsätt som vi har på penningpolitiken. Frågan är dock hur viktig den aspekten är i förhållande till många andra aspekter. Men jag håller med om att man inte helt kan bortse från den. Den viktiga frågan är då vad man kan göra vid sidan om penningpolitiken för att förhindra att arbetslösheten biter sig fast. Här finns hela den arbetsmarknadspolitiska arsenalen och mycket annat som kan övervägas och som mer direkt är riktat mot de grupper som så att säga riskerar att fastna i arbetslöshet av olika skäl. När det sedan gäller vår analysverksamhet på det här området kan jag börja med en mer allmän reaktion, apropå den fråga du reser, som handlar om vad man rimligen kan ha för förväntningar på människor som jobbar i den här typen av verksamhet som vi gör. Vad man kan hoppas på - så uppfattar jag det - är att vi kan göra inflationsbedömningar som är lika bra eller kanske aningen bättre än vad andra gör. Under de här tio åren har vi på det hela taget faktiskt gjort bedömningar som har varit bättre i genomsnitt. Det är inte heller någon som systematiskt har varit bättre än vi. Däremot kan man inte räkna med att man kan förutse, som jag var inne på, den typ av strukturella skift som vi har haft . Jag kan påminna mig bara ett enda exempel i världen som jag har hållit på med näraliggande frågor, , där någon så att säga tydligt har sett runt hörnet i den här meningen. Det är 1996-1997 när det gäller produktivitetsutvecklingen i . Det är han också höjd till skyarna för, framför allt att det var han personligen som gjorde det, inte medarbetarna eller kollegerna. För det var faktiskt han personligen som lyckades övertyga alla om att det hade hänt någonting. Akademikerna var helt emot honom också och sade: Du är absolut fel ute. Men det är inte realistiskt att göra jämförelsen med . Det är trots allt det enda exempel på denna typ av förutseende som jag känner till. För att svara mer konkret på din fråga: Visst har vi försökt att lägga ned väldigt mycket krut på att utreda produktivitetsutvecklingen. Jag tog själv initiativ nere i när vi hade en diskussion i ett europeiskt perspektiv, som resulterade i att man gjorde en studie där man jämförde , och med euroområdet för att försöka urskilja vad det var för faktorer som förefaller förklara vår utveckling och som inte gäller där. Det pågår också ett bredare arbete som den finska är inblandad i. Också i pågår visst en del arbete och så vidare. Jämförelser är ett sätt att komma fram. har också sedan diskussionen kom i gång på regeringens uppdrag gjort en studie av de här frågorna. Där finns en del nytt stoff.