bet · GT01MJU3 · 2005-10-27 00:00:00 — Anpassningen till ett giftfritt och resurssnålt samhälle kräver därför ett nära samspel mellan olika aktörer såväl nationellt som inom EU och globalt, och globaliseringen av handeln med varor och tjänster har effekt på pågående processer inom framför allt EU, FN och WTO. Eftersom konsumtionen i vårt land av importerade varor har effekt på miljön i andra länder är gemensamma åtgärder av stor betydelse. Strängare regler i ett land får inte leda till ökade miljöproblem i ett annat land, och olika regler i olika länder försvårar den fria rörligheten för varor, vilket är en av kärnfrågorna för EU-samarbetet. Som utskottet anfört tidigare i betänkandet kommer den nya EG-förordningen, Reach, att få stor betydelse för kemikaliearbetet i , när den väl beslutas och genomförs. Utskottet delar regeringens uppfattning att strategin för giftfria och resurssnåla kretslopp bör utvecklas så att den kan tjäna som en viktig utgångspunkt för internationella insatser avseende begränsning, användning och omhändertagande av kemikalier, naturresurser, produkter och avfall. Med det anförda föreslår utskottet att motion 2003/04:MJ411 (v) yrkande 2 lämnas utan åtgärd från sida. I förslaget till en ny konsumentpolitisk strategi (Ds 2004:51) föreslås att det skall bli tydligare hur konsumenterna bidrar till en hållbar utveckling. Dessutom skall allt konsumentpolitiskt arbete genomsyras av ett hållbarhetsperspektiv. Nationellt och inom EU pågår arbete med att utveckla och genomföra en miljöorienterad produktpolitik, Policy (IPP). Syftet är att förändra ohållbara konsumtions- och produktionsmönster för att förebygga och minska produkters och tjänsters negativa påverkan på miljö och människors hälsa under produkternas hela livscykel. presenterade kommissionen ett meddelande om IPP som innebar ett fokus på miljöinformation och miljöanpassad upphandling. Vidare syftar arbetet till att finna de mest prioriterade produktgrupperna, att starta pilotprojekt samt att uppmana medlemsstaterna att rapportera om nationella insatser till kommissionen. På global nivå pågår även arbete med att ta fram en handlingsplan för hållbar konsumtion och produktion. Av propositionen framgår att regeringen, med utgångspunkt i slutsatserna från världstoppmötet i , har tillkallat en särskild utredare (2004:01) med uppdrag att precisera begreppet hållbar konsumtion när det gäller hushållen. Utredaren skall också föreslå en handlingsplan med åtgärder för hur en ekologiskt, socialt och ekonomiskt hållbar konsumtion skall uppnås. En delredovisning, Hållbara laster (SOU 2004:119), lämnades till regeringen . En av grundförutsättningarna för hållbar konsumtion, som den identifieras i betänkandet, är konsumentens rätt till öppen, saklig och kvalitetssäkrad information om varors och tjänsters miljöpåverkan. Uppdraget slutredovisades i betänkandet Bilen, biffen, bostaden (SOU 2005:51). Betänkandena behandlas i . Utöver vad som beskrivits ovan kan, som regeringen anför, vissa ytterligare åtgärder bidra till att en giftfri och resurssnål konsumtion av produkter kommer till stånd. Det är framför allt fråga om information om kemiska ämnen i varor och om produkters miljöbelastning. Av propositionen framgår vidare att har haft i uppdrag att presentera hur strategin kan utvecklas. Utskottet delar regeringens uppfattning att detta är ett arbete som måste fortgå och anser, liksom regeringen, att i sitt arbete har identifierat ett antal frågor som är intressanta att utveckla vidare, exempelvis offentlig upphandling och miljöledningssystem, ökad samverkan mellan aktörer, förbättrat informationsflöde längs produktkedjan, ökad användning av ekonomiska styrmedel, ökad forskning och förbättrad materialflödesstatistik. Strategin för giftfria och resurssnåla kretslopp omfattar framför allt användningen av kemikalier samt strömmarna av material och produkter under hela deras livscykel. Mot bakgrund av detta anser utskottet det naturligt att inrikta arbetet på tre åtgärdsområden, dvs. Giftfri och resurssnål produktion, Giftfri och resurssnål konsumtion av produkter och Giftfritt och resurssnålt omhändertagande av avfall. Utskottet gör härvidlag samma bedömning som regeringen. I sammanhanget vill utskottet upprepa sina uttalanden i samband med behandlingen av propositionen Ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp (prop. 2002/03:117, bet. 2003/04:MJU4, rskr. 2003/04:13). Utskottet påpekade då att det inte endast är förpackningars sammansättning, återanvändbarhet och återvinningsbarhet som har betydelse för avfallets uppkomst eller hantering. Sambandet finns mellan andra slags varor och det potentiella avfallet från dem. Utskottet hänvisade till , som har föreslagit att det bemyndigande som gäller i bör vidgas till att avse skyldigheter för producenter i fråga om varors sammansättning, återanvändbarhet och återvinningsbarhet. Förslaget till ändring i 15 kap. 7 § innebar enligt utskottets mening en komplettering till det bemyndigande som redan då fanns för förpackningar. Föreskriftsrätten avseende förpackningar infördes i samband med ikraftträdande, genom att regeringen då fick möjlighet att även föreskriva krav på förpackningars sammansättning, återanvändbarhet och återvinningsbarhet. Bemyndigandet ansågs nödvändigt för att skulle uppfylla de krav som följer av parlamentets och rådets direktiv om förpackningar och förpackningsavfall. Såvitt utskottet då förstod innebar regeringens förslag inte någon förändring avseende föreskriftsrätten för förpackningar. Förslaget innebar i stället att föreskriftsrätten vidgades till att omfatta alla varor med den begränsningen att det enbart handlade om föreskrifter som hänför sig till beslut som fattas inom EU. I likhet med regeringen ansåg utskottet att förslaget är riktigt. Flera remissinstanser ansåg det föreslagna bemyndigandet viktigt och att det borde användas av regeringen för att på ett konkret sätt öka medvetenheten om varornas utformning. Utskottet gjorde ingen annan bedömning än regeringen om att det föreslagna bemyndigandet behövdes för att genomföra EU:s avfallslagstiftning på föreskrifts- och förordningsnivå. Som regeringen påpekade betyder WEEE-direktivets (och rådets direktiv /96/EG om avfall som utgörs av elektriska eller elektroniska produkter) krav på att medlemsstaterna skall uppmuntra viss utformning och tillverkning av varor inte att medlemsstaterna åläggs att införa bindande regler. Kravet i WEEE-direktivet kan genomföras också på andra sätt. Utskottet konstaterade att regeringen inte hade några konkreta planer på att meddela andra föreskrifter om varors sammansättning, återanvändbarhet och återvinningsbarhet än vad som följer och kan komma att följa av EG-rättens krav. Bemyndigandet borde därför som regeringen föreslog begränsas till att gälla föreskrifter för andra varor än förpackningar som behövs till följd av medlemskap i . Utskottet ville i detta sammanhang understryka att frågor om varors fria rörlighet enligt och andra handelsavtal utgör en viktig begränsning när det gäller nationella krav på varor och produkter. Detta gäller såväl vid utfärdande av generellt verkande förordningar och föreskrifter som vid tillämpning av de allmänna hänsynsreglerna vid prövning och tillsyn. Alltför preciserade eller långtgående krav kan komma att betraktas som otillåtna handelshinder. Utrymmet för att ställa olika former av krav kan förväntas variera med hänsyn till vilken varukategori det är fråga om och kräver att de särskilda förutsättningarna i varje enskilt fall noggrant analyseras. redovisade ett antal uppdrag på avfallsområdet, som producentansvar för förpackningar och returpapper, privatimporten av glasflaskor samt kvalitet på avfall som förs till förbränning. uppdrag om en nationell avfallsplan redovisades , och redovisade verket ett regeringsuppdrag om ändringar i avfallsförordningen (2001:1063) för att förenkla den administrativa hanteringen kring främst avfallstransporter. Vidare redovisade sin årliga uppföljning av producentansvaret till regeringen i rapporten in - återvinn! (rapport 5494). I rapporten konstateras att återvinningen har fortsatt att öka. Materialutnyttjandet för olika förpackningsslag var enligt följande: glas , plast , papper , metall och trä . av lantbruksplasten materialutnyttjas, och inga däck läggs på deponi utan de omhändertas genom materialutnyttjande eller energiutvinning. av skrotbilarna återvinns och elavfall per person samlades in , vilket är en ökning med ett kilo sedan föregående år. Samtliga uppdrag bereds i . Av budgetpropositionen för , utgiftsområde 20, framgår att kommissionen arbetar vidare med att utveckla en tematisk strategi för förebyggande och återvinning av avfall och förväntas lämna ett förslag till tematisk strategi . Tillsammans med förslaget till strategi har kommissionen även aviserat ett förslag till revidering av ramdirektivet för avfall. har även publicerat föreskrifter och allmänna råd om hantering av brännbart avfall och organiskt avfall, allmänna råd till 3-33 §§ förordningen om deponering av avfall, föreskrifter om deponering av avfall och kriterier och förfaranden för mottagning av avfall vid anläggningar för deponering av avfall och allmänna råd till avfallsförordningen avseende farligt avfall samt publicerat en av avfall. I sammanhanget vill utskottet hänvisa till redovisade slutbetänkande Får jag lov? Om planering och byggande (SOU 2005:77), där bl.a. frågan om krav på fastighetsägaren att inrätta källsorteringsutrymmen behandlas. Betänkandet bereds i . Av budgetpropositionen för , utgiftsområde 20, framgår även att IPP-dialogerna med olika aktörer fortsätter nationellt genom ett IPP-nätverk som administreras av . Dessutom kommer en ökad satsning att göras på verktyg och instrument för hållbar konsumtion och produktion. har fått i uppdrag att föreslå hur juridiska, ekonomiska och informativa styrmedel och verktyg kan göras mer effektiva i syfte att förändra konsumtions- och produktionsmönster samt att utveckla miljöinformation för produkter. Vidare har i uppdrag att utveckla en nationell strategi för miljöanpassad offentlig upphandling, vilket länderna uppmanats att utveckla i kommissionens meddelande om IPP samt i kommissionens handlingsprogram för miljöteknik, ETAP. Av budgetpropositionen framgår vidare att inom ramen för Marrakechprocessen deltar i ett nordiskt samarbete om hållbar konsumtion och produktion kopplat till aktuella teman inom CSD (Kommissionen för hållbar utveckling). Gruppen gör inspel till CSD på olika teman kring hållbar konsumtion och produktion och med ett nord-syd-perspektiv. har också påtagit sig rollen som s.k. Lead Country för hållbar konsumtion och har därför etablerat en internationell arbetsgrupp på området. Gruppen avgav en första rapport vid nästa internationella möte som hölls i . Vidare agerar ordförande vid de internationella mötena inom Marrakechprocessen. Slutligen vill utskottet erinra om att förordningen (2005:209) om producentansvar för elektriska och elektroniska produkter trädde i kraft . Med det anförda finner utskottet syftet med motionerna 2003/04:MJ400 (kd) yrkande 5, 2004/05:MJ38 (mp, -) yrkande 121, 2004/05:MJ236 (s) yrkande 3, 2004/05:MJ369 (fp) yrkande 40, 2004/05:MJ510 (fp, kd, c, mp) yrkande 2 och 2004/05:MJ528 (kd) yrkandena 1, 2 och 5 i allt väsentligt tillgodosett. Motionsyrkandena bör lämnas utan åtgärd. Information om kemiska ämnen i varor Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker med hänvisning till propositionen och till pågående arbete på området ett motionsyrkande (kd) om gemensamma föreskrifter om varors sammansättning. Jämför reservation 190 (kd). Enligt regeringen bör krav på information om varors innehåll av kemiska ämnen utformas som regler. bör fortsätta att verka för ett EU-gemensamt system för utformning av hälso- och miljöinformation för varor som inte är kemiska produkter, bl.a. inom Reach. Som komplement till regler anser regeringen att även utvecklingen av frivilliga informationssystem bör stimuleras. I motion 2003/04:MJ400 (kd) anförs att föreskrifter om varors sammansättning bör utfärdas på europeisk nivå. I proposition 2002/03:117 Ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp föreslås att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skall kunna meddela föreskrifter om sammansättningen av också andra varor än förpackningar. Motionärerna betonar att denna typ av miljöanpassning bör ske även på europeisk nivå (yrkande 12). Som regeringen anför behövs mer kunskap om innehållet av kemiska ämnen i material och varor för att tillämpningen av försiktighets- och produktvalsprinciperna skall kunna öka och leda till utveckling av varor med minskade kemikalierelaterade risker. Detta är innebörden av delmål 2 under Giftfri miljö om information om farliga ämnen i varor som skall vara uppnått . Regeringen presenterade denna inriktning redan i propositionen Kemikaliestrategi för giftfri miljö (prop. 2000/01:65, bet. 2000/01:MJU15, rskr. 2000/01:269). Av propositionen framgår att KemI på regeringens uppdrag redovisade förslag om varuinformationssystem i rapporten om varors innehåll av farliga kemiska ämnen (dnr M2004/3322/Kb). I rapporten framhålls tillgång till information i tillräcklig omfattning och kvalitet som viktiga förutsättningar för ett målmedvetet handlande som bör utgöra grunden för en säker produkthantering och för miljöhänsyn vid produktutvecklingen. Men informationen behöver också förmedlas i produktionskedjorna för att senare produktionsled skall kunna följa annan lagstiftning, t.ex. arbetsmiljökrav och andra säkerhetskrav på produkter. Vidare anser KemI att det behövs kunskap om varors innehåll av kemiska ämnen. Företag behöver information för att kunna undvika framtida krav på skadestånd och saneringskostnader, och materialåtervinnare behöver få information om materialets kemiska innehåll för att användningen av återvunnet material skall kunna ökas utan risker för miljön. Även enskilda konsumenter har behov av information för att kunna göra medvetna val utifrån hälsoaspekter, t.ex. från allergisynpunkt och av miljöskäl. Det förekommer flera olika frivilliga system för information om produkters miljöpåverkan, t.ex. miljömärkningar och miljövarudeklarationer. Dessa system ställer dock inte krav på redovisning av produkternas innehåll av farliga kemiska ämnen och deras egenskaper, och de flesta har relativt låg täckningsgrad. De pågående förhandlingarna i EU om en ny kemikalielagstiftning, Reach, kan förväntas vara avslutade tidigast , och lagstiftningen beräknas träda i kraft tidigast . Därefter torde uppföljande arbete med tekniska vägledningsdokument m.m. pågå . Som utskottet tidigare anfört är emellertid arbetet med Reach den enskilda process som har störst betydelse för att miljökvalitetsmålet Giftfri miljö skall kunna nås. Det förslag som föreligger bedöms av regeringen inte vara tillräckligt i sig för att uppnå delmål 2 till Giftfri miljö om informationen om farliga kemikalier i varor eftersom kraven på informationen om kemiska ämnen i varor är mycket begränsad. Regeringen har därför presenterat ett preliminärt förslag om kemikalier i varor i Reachförhandlingarna. Som regeringen anför bör vidare utvecklingen av frivilliga informationssystem, t.ex. miljövarudeklarationer, stimuleras, liksom främjande av miljömärkningssystem inom EU. Utskottet delar denna uppfattning. Med det anförda finner utskottet syftet med motion 2003/04:MJ400 (kd) yrkande 12 i allt väsentligt tillgodosett. Någon ytterligare åtgärd från sida med anledning av motionsyrkandet finner utskottet inte påkallad. Information om produkters miljöbelastning Regeringen anser att information om produkters miljöbelastning i syfte att förbättra informationen längs produktkedjan bör utvecklas. Utskottet har samma uppfattning som regeringen i fråga om information om produkters miljöbelastning. Giftfritt och resurssnålt omhändertagande av avfall Utskottets förslag i korthet Med hänvisning till vad som anförs i propositionen och till utskottets tidigare uttalanden avstyrker utskottet motionsyrkanden (fp, kd, mp, -) om skatt på sopförbränning, om krav på sortering av avfall som förbränns, om de samhällsekonomiska konsekvenserna av biologisk behandling av hushållsavfall och om avfallshantering och miljöanpassning inom byggsektorn. Jämför reservationerna 191 (mp), 192 (kd) och 193 (mp). Enligt regeringen behövs ett giftfritt och resurssnålt omhändertagande av avfall främst för att bidra till att uppnå miljökvalitetsmålen och delmålen under Giftfri miljö, Säker strålmiljö och God bebyggd miljö. Det är främst fråga om att utnyttja avfallet utifrån dess inneboende egenskaper utan att bidra till spridningen av farliga kemikalier men även om att särskilt se till att det farliga avfallet samlas in och omhändertas på ett miljömässigt bra sätt så att innehållet av farliga ämnen så långt möjligt elimineras. I motion 2004/05:MJ38 (mp, -) ställs krav på avfallssortering, skatt och elgenerering för avfall som förbränns. Genom förordning eller föreskrift bör regleras hur stor andel av det förbrända materialet som kan utgöras av fraktioner som egentligen inte skall brännas (yrkande 94). Skatt på sopförbränning begärs även i motion 2004/05:MJ33 (fp) yrkande 10. Enligt motion 2003/04:MJ400 (kd) bör regeringen tillsätta en utredning i syfte att jämföra de miljömässiga, samhällsekonomiska och sociala konsekvenserna av utsortering av hushållens organiska avfall för biologisk behandling. Utredningen skall också belysa alternativet att förbränna det organiska avfallet tillsammans med övrigt brännbart hushållsavfall (yrkande 8). I motion 2004/05:MJ38 (mp, -) betonas att avfallshantering och miljöanpassning inom byggsektorn måste förbättras drastiskt. De material som används skall vara av miljömässigt acceptabel kvalitet och återvinningsbara, och utbildning om kretslopp och resurshushållning är väsentlig inom byggsektorn. Högre krav måste ställas på avfallssortering (yrkande 124). Inledningsvis vill utskottet erinra om propositionen Ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp (prop. 2002/03:117, bet. 2003/04:MJU4, rskr. 2003/04:13) med förslag om mål, strategier och åtgärder för att få ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp. I propositionen fastslog regeringen återvinning av avfall som en bra princip som skall utvecklas i linje med och EU:s avfallspolitik som bl.a. inbegriper avfallshierarkin. Avfallsmängden skall minska och dess farlighet förebyggas, och avfallshanteringen skall inte ses bara som en resursfråga och ett miljöproblem, utan också som en infrastrukturfråga. Åtgärder enligt avfallshierarkin har enligt regeringen resulterat i minskade mängder avfall som deponeras och en utbyggd återvinning, inklusive förbränning med energiutvinning. Som regeringen då anförde talar mycket för att en skatt på avfall som förbränns ytterligare skulle gynna materialåtervinning, inklusive biologisk behandling, av avfall. För att ytterligare främja materialåtervinningen, inklusive biologisk behandling, hade regeringen tillsatt en särskild utredare (2003:06, ) för att dels föreslå hur en skatt på förbränning av avfall kan se ut, dels utvärdera skatten på avfall som deponeras. Regeringen ansåg att en skatt på förbränning av avfall borde övervägas jämte skatten på avfall som deponeras så att en styrning enligt avfallshierarkin uppnås. I uppdraget ingick även att analysera andra ekonomiska styrmedel som kan användas för att nå samma mål. Som utskottet redogjort för ovan har såväl delbetänkande En BRASkatt - beskattning av avfall som förbränns (SOU 2005:23) som slutbetänkandet En BRASkatt! - beskattning av avfall som deponeras (SOU 2005:64) nu redovisats och bereds i . Utskottet delar regeringens uppfattning om vikten av att möjligheterna till elproduktion tas till vara i så hög utsträckning som möjligt vid förbränningen av avfall. Kraftvärmeproduktion är enligt utskottet särskilt värdefull genom den resurseffektivisering som blir följden. En sådan resurseffektivisering är också önskvärd enligt allmänna hänsynsregel om hushållning med energi. har haft i uppdrag att beakta konsekvenserna för tillvaratagande av möjlig elproduktion i högeffektiv kraftvärme vid avfallsförbränning, och av propositionen framgår att har redovisat ett uppdrag till regeringen, Kvalitet hos avfall som förs till förbränning (dnr M2004/4338/Kk), som innehåller förslag till kompletterande krav om karakterisering och kontroll av avfall i förordningen (2002:1060) om avfallsförbränning och i avfallsförordningen (2001:1063). motiverar sitt förslag med att ökad kunskap om avfallet leder till att avfall förs till de förbränningsprocesser som är lämpliga för det aktuella avfallet. På så vis minskar risken för att avfall som med hänsyn till miljö och resurshushållning bättre lämpar sig för annan behandling än förbränning oavsiktligt förs till förbränning. I propositionen deklarerar regeringen sin avsikt att efter remissomgången återkomma till förslag eftersom regeringen anser att det behövs bindande regler om att avfall som avses brännas skall vara väl sorterat, karakteriserat och kontrollerat. Utskottet delar denna uppfattning. Även inom EU pågår arbete med att ta fram tematiska strategier om hållbar resursanvändning och om förebyggande och återvinning av avfall, och enligt propositionen verkar i detta arbete för att strategierna utarbetas så att de samordnas med den etablerade avfallsstrategin inom EU samt i linje med strategin för en integrerad produktpolitik. I strategin för förebyggande och återvinning av avfall driver frågorna om att stimulera en mer miljöanpassad produktutveckling och om att skapa en mer attraktiv marknad för återvunna material samt att se över definitionen av avfall och dess konsekvenser för återvinning. Kommissionen skall presentera förslag till tematiska strategier . Utöver det arbete som redovisas ovan anser regeringen att det finns en del kompletterande åtgärder som är intressanta för att bidra till att ett giftfritt och resurssnålt omhändertagande av avfall kommer till stånd. De är framför allt fråga om användning av avfall för anläggningsändamål, föroreningar och risk för smittspridning från avloppsslam, rening av utsläpp från avloppssystemen samt gifter från förbränning. Utskottet ansluter sig till regeringens bedömning. I proposition 2002/03:117 Ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp påpekar regeringen att avfall från såväl hushåll som restauranger, storkök och livsmedelsbutiker till stor del består av matavfall och annat biologiskt lättnedbrytbart avfall som innehåller bl.a. betydande mängder växtnäringsämnen. Biologiskt lättnedbrytbart avfall kan efter biologisk behandling återvinnas och återföras till växtodling i ett nära nog fullständigt kretslopp. Enligt den avfallshierarki som EU:s medlemsländer enats om är biologisk behandling en prioriterad behandlingsmetod för matavfall. Regeringen påpekar också i propositionen att förbränning och biologisk behandling av matavfall är svåra att jämföra. Enligt systemanalyser av miljönyttan med olika behandlingsmetoder, som utgått från, är förbränning och biologisk behandling av matavfall svåra att jämföra, och enligt analyserna är ingendera entydigt miljömässigt bättre än den andra. har dock ansett att biologisk behandling, dvs. kompostering eller rötning, har fördelar framför förbränning. Regeringen framhåller att anser att kompostering och rötning av matavfall generellt är att föredra framför förbränning med hänvisning till värdet av att skapa långsiktigt hållbara kretslopp och att undvika deponering. Regeringen har dessutom i propositionen Svenska miljömål - delmål och åtgärdsstrategier (prop. 2000/01:130) uttalat att fosfor från bl.a. organiskt avfall bör ingå i kretslopp och återföras till . Regeringen ansåg mot bakgrund härav att ett delmål för biologisk behandling behövs för att klargöra att biologisk behandling skall vara en betydande metod för att omhänderta matavfall. Utskottet instämde i denna bedömning (bet. 2003/04:MJU4, rskr. 2003/04:13).