bet · GT01FiU1 · 2005-11-10 00:00:00 — Jag måste ändå säga att jag inte på något sätt skulle våga lova att man tack vare detta kommer att kunna göra en precis bedömning av när den här typen av förändringar sker framöver. I värsta fall kan det också komma att handla om en förändring tillbaka till en svagare produktivitetsutveckling. Då plötsligt är det en mycket mera bekymmersam situation. Jag kan påminna mig senare delen av 90-talet då vi hade en usel produktivitetsutveckling. Många säger att felet med politiken var att vi hade en för snabb efterfrågeexpansion. Det kan man säga, men det var bara i förhållande till den usla produktivitetsutveckling som vi hade. Det var egentligen utbudssidan i ekonomin som fungerade väldigt illa. Uppenbarligen har det när det gäller produktiviteten svängt om dramatiskt . Visst, vi har bestämt att vi nu ska lägga ned extra resurser på det här området. Men osäkerheten kommer att vara stor. Det som är väsentligt är att man har en förmåga att vara öppen och ha ett prövande förhållningssätt, att man är beredd att, så fort man ser att bilden är annorlunda än vad man trodde, agera ganska kraftfullt och att man inte låser fast sig vid tidigare intellektuella positioner. Gör man det kan man upphäva en del av de negativa effekterna av att det inte är möjligt att se två . Det gäller inte bara produktivitetsutvecklingen, utan jag tror att det är viktigt generellt i den här typen av verksamhet. Till slut till din fråga om ränteantaganden. Det här med räntekurvorna har inte direkt med den här frågeställningen att göra. Men man kan säga att anledningen till att vi byter ifrån det tidigare antagandet om en reporänta till att använda marknadens räntor är i allt väsentligt att vi tror att vi på det viset får bättre förutsättningar att göra bra prognoser. Varför tror vi att vi får bättre förutsättningar? Ja, det handlar för det första om att det är lättare att bygga sammanhållna prognoser, konsistenta prognoser när vi har det här antagandet, som oftast är mer rimligt. Det är sällan rimligt att anta oförändrad reporänta . Det förstår alla, och det kan vara svårare att få övriga variabler att utvecklas på ett begripligt och vettigt sätt med den gamla metodiken. Den nya ökar alltså förutsättningarna att bygga en sammanhållen och konsistent modell. En annan fördel är att man lättare kan jämföra med andras prognoser, som ju bygger på att man antar vad vi ska göra och inte göra. Därmed blir jämförelsen meningsfullare. Möjligen kommer vi att kunna göra bättre prognoser till följd av detta. Jämförelser med andra är alltid nyttigt, om inte annat så som . Däremot är inte detta någonting som, i alla fall till att börja med, underlättar vår kommunikation av ganska självklara skäl. har vi vant oss vid att arbeta på ett visst sätt, och det har fungerat väldigt väl . Vi ska göra allt vad vi kan för att övergången ska fungera bra. Jag tror att man mycket väl kan utveckla ett sätt att prata kring det nya som alla kommer att förstå mycket väl . Men när liknande förändringar genomfördes i var erfarenheten den att det inte var alldeles enkelt för alla att hänga med. Vi ska försöka dra nytta av de erfarenheter man gjorde i när förändringen genomförs. (): Jag vill ta up en annan sak som också rör sysselsättningen. Jag reagerade när du i inledningen sade att utbudet av arbetskraft inte har utvecklats så gynnsamt som man hade kunnat hoppas. Jag tror att det är många ute i den omtalade verkligheten som inte riktigt förstår det, att det skulle vara det stora problemet. Det finns ofta väldigt många sökande till varje ledigt jobb. Det är svårt att se några flaskhalsproblem, i varje fall inte i något större format, på svensk arbetsmarknad. Jag skulle vilja att du kommenterade det lite mer. Riksbankschefen : Just i det läge där vi nu befinner oss menar vi att det finns lediga resurser på arbetsmarknaden och att det därmed finns förutsättningar för ekonomin att växa även med det arbetskraftsutbud som vi har. Men så har inte situationen varit alltid , utan det har funnits situationer där bedömt att det fanns anledning att höja räntan därför att det fanns en begynnande kapacitetsrestriktion, exempelvis 2000-2001. Jag tror inte att man kan se det riktigt så enkelt som att säga att i en situation där vi har lediga resurser satsar vi bara på efterfrågepolitik, och i en situation där vi väl har alla sysselsatta sätter vi i gång med utbudspolitik. Jag tror att man måste se det som att de åtgärder som behövs för att få fler människor i arbete är någonting som vi behöver jobba kontinuerligt med. Det är också så att fler människor i arbete skapar en högre efterfrågan i sig. Det finns ett samspel. Vi har en situation i där vi har väldigt många människor som står utanför arbetsmarknaden. Det behövs både åtgärder på efterfrågesidan och åtgärder som gör att ekonomin fungerar bättre och fler kommer ut på arbetsmarknaden. (): Låt mig också få gratulera riksbankschefen till utnämningen som världens bästa riksbankschef och tacka för ett gott arbete . Jag kommer att fortsätta på den frågeställning som var inne på tidigare. Vi har sett goda resultat när det gäller tillväxt, löneutveckling och produktivitetstillväxt . Det som återstår är att öka sysselsättningen och minska arbetslösheten. När vi nu tittar framåt och ser att vi inom en inte alltför lång framtid förmodligen kommer att se en höjd reporänta antyder detta att den ekonomi som vi har inte är riktigt sund. Då är frågan vad som bör göras. Kan riksbankschefen utveckla detta, hur höja den långsiktigt hållbara tillväxten utan att vi får inflation och överhettning i ekonomin? Det vore intressant om riksbankschefen vid detta sista tillfälle har en möjlighet att skicka med några goda råd till finansutskottet när det gäller vilken ekonomisk politik som borde föras för att kunna höja den långsiktigt hållbara ekonomiska tillväxten. Riksbankschefen : Jag har brukat vara ganska försiktig på den punkten, och jag tror att jag väljer att vara det den här gången också, inte minst därför att det är sista tillfället. Tillfälle kan snabbt erbjudas att i en friare roll att ha synpunkter på mer specifika ekonomisk-politiska frågor. Skämt å sido. Jag nämnde för någon av er i pausen att i samband med att ska avgå var det ett seminarium på ett ställe som heter . En av de intressantaste artiklarna som presenterades där var skriven av , tidigare vice centralbankschef i , och som är väl värd att läsa, väldigt trevligt skriven på många olika sätt och intressant. Han ger väldigt bra betyg på nästan alla områden utom två, och det ena har med det här att göra. Han tycker att uttalat sig för mycket i politiska spörsmål. Han har nämligen ganska bestämda uppfattningar om skatter, pensioner och både det ena och det andra. Det där menar han slår tillbaka på . I ljuset av detta och i ljuset av det som jag sade tror jag att jag nöjer mig med att konstatera det tämligen uppenbara, och som jag har sagt tidigare, att det finns väldigt många förslag om har tagits fram . Jag har minst en hyllmeter material som handlar om olika saker man kan göra för att få arbetsmarknaden att fungera bättre, socialförsäkringarna att fungera bättre och så vidare, som skrivits . Jag tror inte att jag behöver sitta här och komma med förslag. De finns där. Det handlar naturligtvis ytterst om att skapa bättre motiv för människor att arbeta. Det är vad det ytterst handlar om. (): Jag tolkar det som att riksbankschefen tycker att det viktigaste är att göra det mer lönsamt att arbeta. Vi får väl avvakta och ta emot riksbankschefens kommentarer efter det att han sökt sig till sin nya post. (): Vi i oppositionen, vi som för tillfället befinner oss i opposition, brukar säga när får höga positioner i olika rankningar: Ja, det beror på att de mäter helt fel saker. Men i just det här fallet tänker jag avstå från att komma med den kommentaren när det gäller rankningen av riksbankschefen, även om jag naturligtvis är medveten om att det inte är en riksbankschef ensam som gör ett bra jobb, utan det beror också på många duktiga medarbetare och ett bra ramverk som vi har levererat. Jag tänkte inte prata så mycket om finanspolitik. En viktig sak för produktiviteten är att var och en gör det som man är bäst på och vad man själv har för uppgift. Den politiska debatten kan ju vi i stället föra med varandra. Jag tänkte fråga om detta med inflationsmålet och den importerade inflationen. Som det framgick här har den importerade inflationen varit oerhört låg, och den kan förmodligen förväntas vara rätt låg också i fortsättningen. Måste man inte börja fundera på om inte inflationsmålsformuleringen bör ta ytterligare ett steg i glidningen - vi har ju haft en glidning från KPI till UND1X - så att man fokuserar ännu mer på den inhemska inflationen? Det är ju den som man kan påverka med den inhemska reporäntan. Räckvidden för ett litet land är kanske inte att man kan påverka de strukturella prisförändringarna i andra länder. Jag tänkte höra om penningpolitikens effekter och räckvidd i en alltmer globaliserad värld. Har de effekterna blivit strukturellt starkare och finns det skäl att börja fundera på inflationsmålsformuleringen? Riksbankschefen : Tack för den frågan. Det där är en viktig frågeställning. Den här bilden visar den importerade inflationen och den inhemska inflationen. Inhemsk och importerad inflation exklusive energi och produktionsgapet Årlig procentuell förändring respektive procent av BNP Anm. Produktionsgapet är beräknat enligt den så kallade produktionsansatsen. Källor: SCB och . Sedan visar den också ett mått på kapacitetsutnyttjandet. Både den inhemska inflationen och den importerade inflationen har ju gått ned ganska kraftigt . Båda två följer ganska väl resursutnyttjandet i ekonomin. Därmed inte säkert att resursutnyttjandet har varit avgörande för importpriserna, men vi tror att det haft en viss effekt. En inte oväsentlig komponent i importprisutvecklingen har ju att göra med exempelvis lönerna i detaljhandeln, vilka kan ha någonting att göra med det inhemska resursutnyttjandet. En annan sak är att nästan genomgående ökar de inhemska priserna mer än importpriserna, och det är inte förvånande därför att de innehåller ett större inslag av tjänster och liknande. Att det är på det sättet kan man nog normalt förvänta sig. Jag håller med om din utgångspunkt att det i huvudsak är de inhemska priserna som vi kan påverka. Men som jag sade är det inte bara det, utan vi påverkar också importpriserna i en viss utsträckning genom effekter på växelkursen. Från tid till annan är det kanske så att förändringar i räntan har betydelse för växelkursutvecklingen. Om man å andra sidan skulle ha den utgångspunkt som du tog och utforma penningpolitiken bara utifrån den inhemska inflationen skulle vi hamna i den situationen att det skulle finnas en dålig koppling mellan vad människorna i upplevde som prisökningstakten - det är ju hela varu- och tjänstekorgen - och det som vi hade satt som vårt mål. Från början, 1993, valde att lägga fast ett inflationsmål formulerat i termer av KPI. Det var mycket därför att man ville koppla inflationsmålet till det mått som människor i allmänhet kopplade ihop med inflationen. Jag tycker att det finns mycket starka grundläggande skäl för det, så jag skulle inte förorda att man bytte till inhemsk inflation. Däremot tycker jag att det är förnuftigt att följa den inhemska inflationen, och det gör vi ju också regelbundet. I själva verket följer vi många olika inflationsindex som säger oss olika saker. Om man har väldigt låga importprisökningar måste man för att uppnå målet så att säga elda på med en låg ränta för att få upp den genomsnittliga inflationen. Då riskerar man att hamna i en situation där det i ett senare läge när man eventuellt vill vända utvecklingen kan visa sig svårt. Man kan då ha fått i gång en inhemsk inflationsbrasa. Det här är en frågeställning som man på något sätt måste ha med i bagaget när man funderar på var man ska sätta räntan. Vi diskuterade denna fråga en del 1999-2000, om jag minns rätt, i samband med de avregleringar som då skedde. Vi funderade på om vi skulle driva upp resten av inflationen för att kompensera de snabba prisfallen. Slutsatsen då var att frågeställningen inte var så akut att den motiverade någon avvikelse från hur vi normalt agerat. Det kan ju också vara så att om du under en väldigt har en låg ränta - och det är ju en aktuell problematik - och detta i sin tur föder över i huspriser och skuldsättning kan man bygga upp obalanser som kan slå tillbaka . Det har för vår del varit ett skäl att vara försiktiga, som vi till exempel var . Det är också någonting som vi nämner i vårt pressmeddelande som en faktor som vi har med i bilden. För att mycket kort sammanfatta svaret på frågan: Jag tycker att man ska behålla inflationsmålet, men man måste beakta faktorer av detta slag du tog upp. Det här visar tydligt behovet av det som jag talade om tidigare, nämligen behovet av att man tillämpar politiken på ett flexibelt sätt. Jag utesluter inte att man skulle kunna hamna i den typ av situation som du tog upp, men det är ingen utsaga om läget just nu - bara för att understryka det. Det är möjligt att man kan hamna i en situation där man vill både höja och sänka räntan även om inflationsmålet i sig inte pekar på detta. (): Det viktigaste är väl just kommunikationen, att folk känner igen sig. För fem sade din företrädare att man skulle använda KPI som mått därför att det var ett mått som folk kände till. Då fick man problem med att förklara varför man inte, som ni uttryckte det, jagade sin svans genom att sänka räntan på grund av effekter av räntesänkningarna. Sedan bytte ni ju i stället till UND1X. Så det handlar inte bara om att man ska känna igen prisökningstakten utan också om att man ska känna igen och förstå politiken. Det leder mig till min avslutande frågeställning på din avslutande hearing i den här rollen. Det gäller allmänhetens syn på inflationen. Vi vet att man har fått en stor förståelse för inflationsbekämpningen när det gäller arbetsmarknadens parter och lönebildningen, som du nämnde tidigare. Men hur uppfattar du att allmänhetens syn på inflationsmålet och inflationsbekämpningen har utvecklats ? Finns det något som vi borde fortsätta att arbeta med där? Riksbankschefen : Låt mig bara börja med att kommentera det som du sade apropå mitt svar. Kommunikationen är inte alldeles enkel. Men som jag underströk i början, om man väljer att ha en flexibel inflationsmålspolitik måste man också leva med att avvägningar görs från tillfälle till tillfälle och att man då så gott det går får försöka att förklara dessa. Det är inte alltid enkelt. Men det är som jag ser det den enda rimliga vägen. Då tycker jag ändå att det finns skäl att understryka att vi har följt tydligare principer på det här området än de allra flesta andra centralbanker. Det kan man också se bakåt i tiden. Kommunikationen har på det hela taget fungerat väl . Men det är så att säga en ständig kamp, och det är nya frågeställningar som dyker upp och som måste hanteras. till din senare frågeställning. Det finns alldeles säkert massor av saker som man kan göra. har vi med jämna mellanrum gjort mätningar av allmänhetens attityd till . Vi har sett en trendmässig uppgång till fram . Då blev det ett visst fall tillbaka. Inget vet, men jag föreställer mig att den starka förbättringen hade mycket att göra med att utfallet i ekonomin i stort var bra. Det fanns inte anledning att klaga. Inflationen var låg, arbetslösheten minskade och så vidare. när det har blivit kärvare i sysselsättningshänseende verkar det naturligt att tänka sig att det i viss mån också slår tillbaka på . Ändå är det en radikalt annorlunda situation nu jämfört med . Den känsla som jag har haft när jag har rest ute i landet under alla är att det finns en gradvis ökad tilltro och ökad förståelse för vårt arbete. Även om det har förts en rimlig och på många vis hälsosam debatt - vi pratade om det också under kaffepausen - kring detta med sysselsättningsutvecklingen har det inte alls avspeglats i någon stor utsträckning i den brevskörd som jag har fått. Jag får inte så mycket brev, men låt mig säga att jag har fått 30 brev som har handlat om penningpolitiken . Av dessa har i alla fall mellan 20 och 25 brev gått ut på att vi borde höja räntan. Ungefär sju brev har handlat om att vi borde sänka den. En av mina kolleger sade då att det berodde på att folk inte vågade skriva till mig om sådant. Men det är inte riktigt sant, för jag fick ganska många brev när jag var lite mer explicit om socialförsäkringarna, och det har ytterligare bidragit till att jag är försiktig på den punkten. Men jag tror inte att debatten om att det primärt skulle vara räntepolitiken som har orsakat sysselsättningsproblemet riktigt har fått fäste ute i folkdjupet. Jag tror att förklaringen är ganska enkel: Räntan har ju varit rejält låg . är den extremt låg, men jag tror att de flesta uppfattade den som ganska låg också . När det gäller att vara konkret finns det en kommunikationsstrategi på . Där anvisas rader av ting från Internetspel till utbildningar för lärare och så vidare. En redovisning för detta ska jag gärna skicka över så att ni i detalj kan gå igenom våra planer, i alla fall som de har sett ut . Ordföranden: Jag har förstått att en del journalister är dåliga på att komma till dessa informationer. (): Jag vill också ansluta mig till gratulanterna. Det här är faktiskt som du har utnämnts till världens bäste riksbankschef tillsammans med några andra. Jag har två frågor. Den första är en metodfråga. Det står att bedömningen i inflationsrapporten bygger på antagandet att reporäntan utvecklas i linje med den finansiella marknadens förväntningar som de avspeglas i de så kallade implicita terminsräntorna. Jag tror att det här är klokt, men vi har talat om kommunikationsproblemen. Det finns dock en annan sida av saken, och det är det som jag vill fråga om. Finns det inte risk för att blir någon sorts autopilot som är programmerad av de internationella finansiella marknadernas aktörer, alltså att det finns så stora förväntningar att man blir tvungen att följa den här banan? Den andra frågan handlar om när du i ditt anförande under rubriken talade om BNP-tillväxt, lönebildning, produktivitetstillväxt mycket riktigt sade att sysselsättningsutvecklingen inte har varit fullt lika bra, men det är då inte ansvar, tror jag och många med mig, dock inte alla uppenbarligen. Sedan skriver du att det ändå förtjänar att påpekas att situationen är betydligt bättre än den var . Inför den finanspolitiska debatt som vi hade roade jag mig med att titta på dessa siffror. Det visade sig att det nu är ungefär exakt lika många som står utanför den reguljära arbetsmarknaden och lever på olika typer av sociala ersättningar som det var under det djupaste . Men har en annan uppfattning om detta? Jag kan naturligtvis ha fel på den punkten, men det var i alla fall en siffra som jag tyckte var ganska tydlig. Det vittnar om att resten av den ekonomiska politiken - strukturpolitiken och finanspolitiken - har varit mindre lyckosam än vad penningpolitiken har varit. Riksbankschefen : Låt mig bara visa den här bilden. Sysselsatta och faktiskt arbetande timmar Index (1970=100) Källor: SCB och . Det var den som jag hade i bakhuvudet när jag sade det som jag sade. Man ser här att sysselsättningen beräknad i antalet arbetade timmar och sysselsättningen i antalet personer föll dramatiskt under krisåren för att sedan gradvis öka . Det utesluter ju inte att de siffror som du hade var riktiga. När det gäller det här med ränteantagandet vill jag vara väldigt tydlig. Jag är inte ett dugg orolig för att de förändringar som vi nu gör leder till att vi på något sätt hamnar i marknadernas våld, inte ett endaste skvatt. Det här är ett tekniskt antagande. Det säger i sig ingenting om hur vi ser på räntan framöver. Sedan kan vi välja att förhålla oss till detta på lite olika sätt. Vi kan välja att säga att marknadens kurva är helt åt skogen, men i allmänhet kommer den väl inte att vara det. Det finns anledning att tro att den ligger någotsånär nära det som vore en tänkbar bana, konstigt vore det ju annars. Och vi kan välja att inte kommentera över huvud taget, eller också kan vi välja - som den här gången - att kommentera det genom att säga att den här banan är en möjlig bana om man vill nå inflationsmålet, men det finns många andra banor som man också kan välja för att nå det. Jag är ändå glad att du ställde frågan för du gav mig tillfälle att göra tydligt hur jag ser på en frågeställning som jag vet dyker upp med jämna mellanrum i diskussionerna. (): Ja, det är en intressant kurva. Man ser att den började peka nedåt . Runt -93 var vi ungefär där vi är . Men man kan tolka det på olika sätt, och det finns ingen anledning att fortsätta kannstöperiet kring detta just . Jag skulle i stället vilja passa på att tacka dig för alla trevliga och spännande utfrågningar som vi har haft här. De har präglats av stor öppenhet, nästan förvånansvärt stor öppenhet. Du har varit väldigt öppen med din syn på många olika saker. är det av allt att döma sista gången som du är här. Jag förstår att du inte vill vara någon sorts konsult i finanspolitiska frågor, men antagligen har du väl några tankar om hur arbete borde utvecklas framöver att skicka med till oss här och till din efterträdare. Det skulle vara spännande att höra. Riksbankschefen : När det gäller det interna arbetet i kan jag nämna några saker som pågår och som jag tror kommer att rulla på, utan att jag för den skull så att säga går in på territorium. En tydlig utveckling - och det får ni säkert anledning att återkomma till här i utskottet - är ju hur den ökade finansiella integrationen i på olika vis påverkar oss i . En viktig fråga är vilken typ av agerande som ska ha för att driva på en utveckling i där vi får bättre fungerande europeiska finansiella marknader. Givet den här utvecklingen är en annan viktig fråga hur vi ska bedriva arbetet i för att säkra att vi har ett väl fungerande och stabilt betalningsväsende och en fungerande och stabil finansiell sektor. har detta inslag i verksamhet växt och tagit sig alla möjliga olika uttryck. Det är väl framför allt som har varit inblandad i dessa frågor. Jag föreställer mig att med den bakgrund som har har vi alla möjligheter att spela en ledande roll i på det här området, om vi vill. Även om skulle välja att inte ha en väldigt hög profil i dessa frågor kommer det ändå att bli ett viktigt verksamhetsfält. Det kan komma att ske stora förändringar på det här området. Vi har varit lyckligt lottade på det sättet att vårt banksystem fortfarande domineras av banker som ligger i . Det gäller inte längre våra nordiska grannländer. De domineras av banker som ligger i . Vi måste ha en beredskap för förändringar. Det är knappast realistiskt i längden att alla de svenska stora bankerna kommer att vara svenskägda, och vad får det för konsekvenser för utvecklingen framöver? Det är en viktig frågeställning. En annan viktig frågeställning är det som jag pratade om tidigare: Hur kommunicerar vi och hur vidareutvecklar vi tankarna kring de avvägningar som man gör i penningpolitiken? Där har det inte skett någon radikal förändring i bilden jämfört , utan där är det mera fråga om att gradvis putsa på ett system och vidareutveckla det i ljuset av de nya erfarenheter som vinns. Som jag sade pågår det ett arbete med den inriktningen i . Jag berörde väldigt kort det interna livet. Där är det stora förändringar som har skett. Man kan knappast föreställa sig förändringar framöver av samma storleksordning givet att organisationen nu har en betydligt mindre omfattning. Det återstår lite grann, men det är inte mycket, när det gäller att - om jag uttrycker mig så - städa upp efter de förändringar som vi har genomfört inom exempelvis kontantsystemsområdet. Det var några funderingar. Sedan kan man fundera över - och det kan på sätt och vis vara viktigare här - vad som ligger på ert, på bord.