bet · GT01KrU2 · 2005-10-11 00:00:00 — Vem som helst kan ansöka om en byggnadsminnesförklaring, och sådana ärenden kan också tas upp av på eget initiativ. För byggnadsminnen ska utfärda skyddsbestämmelser som anger på vilket sätt byggnaden ska vårdas och underhållas samt i vilka avseenden den inte får ändras. För statliga byggnader gäller särskilda bestämmelser2[Förordningen (1988:1229) om statliga byggnadsminnen m.m.]. De innebär bl.a. att sådana byggnadsminnesärenden prövas av regeringen efter framställning från (). genomför en riksinventering av sjömärken som bedöms vara värda att bevara. Syftet med inventeringen är att ge länsstyrelserna och RAÄ ett underlag i deras arbete med att skydda ett urval av sådana kulturminnen. Av landets ca 130 tidigare bemannade fyrplatser är omkring 40 byggnadsminnesförklarade. RAÄ har tillsammans med och redovisat vilka fyrar och fyrplatser som bedöms tillhöra det nationella kulturarvet. Eftersom dessa fyrar inte längre behövs för sjöfarten har ansvaret för förvaltningen överförts på . I uppdrag ingår, förutom ren fastighetsförvaltning, att levandegöra och tillgängliggöra byggnadsminnen. Förutsättningarna för att byggnadsminnesförklara ytterligare fyrar undersöks av RAÄ som valt ut 40 fyrar, vilka kan komma i fråga för ett sådant skydd. Hanö fyr i har enligt vad utskottet inhämtat varit uppe till diskussion i RAÄ:s urvalsarbete men då inte ansetts uppfylla de uppställda kriterierna. Regeringen, RAÄ och länsstyrelserna är ansvariga för prövningen av byggnadsminnesärenden. ser ingen anledning för att frångå denna beslutsordning genom att uttala att vissa utpekade objekt ska byggnadsminnesförklaras eller omfattas av ett särskilt bevarandeskydd. I motion 2003/04:Kr218 (kd) föreslås också att ska ges i uppdrag att se över skyddet av våra unika sjömärken. Denna utredning har emellertid efter det att motionen väcktes hunnit slutföra sitt uppdrag genom att lägga fram betänkandet K-märkt - Förslag till förbättrat skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse (SOU 2004:94). I betänkandet behandlas inte frågan om skydd för sjömärken. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 2003/04:Kr218 (kd) yrkandena 1 och 2 samt 2004/05:Kr257 (s). Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker fyra motioner om bl.a. skyddet av skeppsvrak. () föreslår i motion 2003/04:Kr244 att man ska se över den lagstiftning som reglerar skyddet av skeppsvrak. Visserligen finns det ett skydd för skeppsvrak som är äldre än , men även yngre vrak kan enligt motionären ha ett stort kulturhistoriskt värde. Med ett förbättrat skydd för yngre vrak kommer dessutom dessa vrak att lättare kunna behållas intakta. Även () vill i motion 2003/04:Kr301 stärka skyddet för vårt historiska arv. Han föreslår att regeringen vid lämpligt tillfälle ska se över förutsättningarna för ett verksamt skydd för detta arv. I motionerna 2003/04:Kr328 och 2004/05:Kr217 ser m.fl. (mp) vrakplundring som ett stort problem men vill att det ska finnas möjlighet för innovativa och intresserade marinhistoriker att kunna driva bärgningsprojekt av kulturhistoriskt intressanta fartyg och laster. Motionärerna framhåller , Stora Kronan och som exempel på fartygsbärgningar som tillkommit på privat initiativ. För att seriösa projekt av detta slag ska kunna bedrivas föreslås i motionen att länsstyrelserna i respektive län ska bestämma över vraken (yrkande 4 i respektive motion). Det nuvarande skyddet för skeppsvrak äldre än infördes i fornminneslagstiftningen 1967. Utskottet har tidigare i olika sammanhang uttalat att det med bibehållen tidsgräns kunde finnas risk för att en del av vårt yngre kulturarv går förlorat. har emellertid utskottet ansett att det borde ankomma på RAÄ som ansvarig myndighet för frågor om kulturarvet att bedöma om hundraårsgränsen bör bibehållas eller om lagskyddet för skeppsvrak bör skärpas. Utskottet har inhämtat att frågor av detta slag övervägs i de diskussioner som RAÄ har dels internt, dels i sina kontakter med bl.a. Statens maritima museer om hur kulturminneslagen kan behöva förändras och moderniseras. Tilläggas kan att RAÄ inom ramen för sitt miljömålsarbete bedriver ytterligare två projekt med anknytning till skeppsvrak. I det ena inventeras skador på skeppsvrak. I det andra utreds förutsättningarna för att samordna natur- och kulturmiljövårdens skydd av undervattensmiljöer. Projekten, som väntas bli avslutade , genomförs i samverkan med bl.a. Statens maritima museer. Mot bakgrund av vad utskottet här har redovisat anser utskottet att det inte är aktuellt att föreslå någon ändrad tidsgräns för skyddet av skeppsvrak. Vrak äldre än är enligt kulturminneslagen en fast fornlämning. För skyddet av fasta fornlämningar svarar länsstyrelserna. Förslaget i de båda miljöpartistiska motionerna är således tillgodosett redan med nuvarande ordning och kräver ingen ytterligare åtgärd från sida. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 2003/04:Kr244 (m), 2003/04:Kr301 (s), 2003/04:Kr328 (mp) och 2004/05:Kr217 (mp) yrkande 4 i respektive motion. Försäljning av arkeologiska fynd Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker motionsförslag om att ge rätt till försäljning av arkeologiska fynd för att finansiera riksintressanta kulturprojekt. Jämför reservation 8 (m, fp, kd). och () begär i två snarlika förslag i motionerna 2003/04:Kr202 och 2004/05:Kr209 att regeringen ska lämna ett förslag som gör det möjligt att sälja arkeologiska fynd för att finansiera riksintressanta kulturprojekt. Förslaget har väckts mot bakgrund av att man gjort mycket stora fynd av kinesiska porslinsskärvor vid bärgningen av I vid inloppet till . Intäkterna från en försäljning av sådana skärvor skulle enligt motionärerna kunna användas för att finansiera bygget av en ny . Enligt kulturminneslagen ska fornfynd som saknar ägare när de hittas och som påträffas i eller vid en fast fornlämning och har samband med denna tillfalla staten (2 kap. 3 och 4 §§ KML). Vidare gäller att RAÄ genom s.k. fyndfördelning kan överlåta statens rätt till ett fornfynd på ett museum som åtar sig att vårda det på ett tillfredsställande sätt (2 kap. 17 § KML). Lagen ger däremot inte RAÄ rätt att medge försäljning av fornfynd. Något sådant bemyndigande har inte heller lämnats i annan ordning. har återkommande behandlat motionsförslag snarlika de nu aktuella. Utskottet har då erinrat om de olika intressen som föreligger och som noga bör vägas mot varandra, nämligen å ena sidan ambitionen att kunna bevara föremål under statens tillsyn och å andra sidan behovet av att få in medel till t.ex. kulturprojekt. Enligt utskottets mening får det ankomma på regeringen att i lämpligt sammanhang pröva för- och nackdelarna med en eventuell försäljning av arkeologiska massfynd. Något initiativ bör dock inte ta i denna fråga. Utskottet avstyrker därför motionerna 2003/04:Kr202 (m) och 2004/05:Kr209 (m). Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker två motioner om ökat stöd till utgrävningarna i söder om . och (båda m) begär i motion 2004/05:Kr270 att staten ska omdisponera budgetmedel för att stödja de arkeologiska utgrävningarna i i kommun liksom arbetet med ett upplevelsecentrum i anslutning till dessa utgrävningar. De båda motionärerna står även bakom flerpartimotion 2004/05:N403 om en allians för av m.fl. (fp, m, kd, c) i vilken ett snarlikt yrkande framförs (yrkande 14). Av motionerna framgår att fornlämningen i dateras till järnåldern (500 f.Kr.-1050 e.Kr.) och är på . En fornlämning av denna omfattning skapar ett stort engagemang i såväl kommunen som regionen men måste enligt motionärerna även vara av stort intresse för staten. , strax söder om , är södra största arkeologiska utgrävning. har man där gjort ca 20 000 fynd. Projektet har tidigare stötts av Stiftelsen som på ett tidigt stadium gick in med ett fyraårigt stöd på . Tetra i har bidragit med ungefär lika mycket som stöd till de arkeologiska undersökningarna. I övrigt har utgrävningarna främst finansierats med medel från Lunds universitets förvaltningsanslag. , som ligger i anslutning till utgrävningarna, finansieras av kommun. Utskottet vill med anledning av motionerna framhålla följande. Utgrävningarna i har blottlagt en stor bosättning med en bebyggelse som går tillbaka till tiden strax efter . Ett stort antal fynd har gjorts som utgrävningarna har pågått genom försorg av arkeologiska institutionen vid . Trots sin omfattning bör utgrävningarna behandlas som ett traditionellt forskningsprojekt och finansieras inom ramen för arkeologiska institutionens ordinarie verksamhet. Utskottet är således inte berett att förorda att ytterligare budgetmedel ska omdisponeras för utgrävningarna. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 2004/05:Kr270 (m) och 2004/05:N403 (fp, m, kd, c) yrkande 14. Kostnadsansvaret för arkeologiska utgrävningar Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker ett antal motioner med krav på att staten ska ta ett större kostnadsansvar för arkeologiska undersökningar och utgrävningar. Jämför reservation 9 (m, fp, kd, c). () anser i motion 2003/04:Kr217 att det ekonomiska ansvaret för kostnaderna för arkeologiska utgrävningar bör fördelas mellan exploatörer, stat och kommuner på ett sådant sätt att man förhindrar att värdefulla historiska fynd fördärvas. () föreslår i motion 2004/05:Kr306 att fornminnesskyddet bör tillämpas mer flexibelt. Motionären anser att man utan att göra avkall på skyddsvärdet för mindre fornlämningsområden borde kunna låta dessa bli en del av en förändrad bebyggelse i stället för att helt förbjuda byggnationen. Hindras exploateringen ska enligt hans mening markägaren ersättas för uteblivna värden. Även och (båda s) tar i motion 2004/05:Kr382 upp motsättningen mellan bostadsbyggande och skyddet av fornlämningar. Om någon vill bygga på mark där det kan finnas fornlämningar ska enligt kulturminneslagen ge besked om hur omfattande undersökningar som krävs. Byggherrarna får med nuvarande regler själva bekosta utgrävningen, vilket kan medföra att de drar sig ur eftersom det medför ett större ekonomiskt risktagande än de räknat med. För att komma till rätta med detta problem föreslår motionärerna ett delat kostnadsansvar som innebär att arkeologiska kostnader som inte täcks inom ett visst takbelopp ska balanseras på annat vis. Reglerna kring byggande på mark där det kan finnas fornlämningar bör av denna anledning ses över. begär i kommittémotion 2003/04:Kr326 att en översyn ska göras av kulturminneslagen (yrkande 13). Kostnadsansvaret för arkeologiska undersökningar kan för mindre företag bli ett oöverstigligt hinder. Motionärerna vill bl.a. få till stånd en generösare tillämpning av förordningen om bidrag till kulturmiljövård, alternativt undanta eller begränsa kostnadsansvaret för mindre företag. I motionen föreslås att regeringen ska utreda denna fråga. Den föreslagna utredningen bör också innefatta en bedömning av vilken inverkan kostnaderna för uppdragsarkeologiska undersökningar har på samhällsutvecklingen och den ekonomiska tillväxten. I ett portalstadgande till kulturminneslagen (1988:950) slås fast att ansvaret för att skydda och bevara vår kulturmiljö delas av alla. Det statliga ansvaret kommer till uttryck i kulturminneslagens bestämmelser och genom möjligheterna till statliga bidrag. RAÄ är central myndighet för frågor som rör kulturmiljön och kulturarvet. På regional nivå har länsstyrelserna det statliga ansvaret för kulturmiljön och beslutar t.ex. i frågor om byggnadsminnen, arkeologiska undersökningar och fördelningen av bidrag till kulturmiljövård. Fasta fornlämningar och fornfynd är skyddade enligt kulturminneslagen. För fasta fornlämningar gäller att det är förbjudet att utan tillstånd rubba, ta bort, gräva ut, täcka över eller genom bebyggelse, plantering eller på annat sätt ändra eller skada en sådan lämning. Förenklat uttryckt innebär lagregleringen kring fasta fornlämningar att staten normalt inte ställer några andra krav på markägaren än att en fornlämning inte får skadas där den ligger. Så länge fornlämningen förblir orörd behövs varken undersökningar eller utgrävningar. Krav på detta uppkommer först när markägaren eller någon annan vill exploatera ett område med fornlämningar. Om medger detta är det med några få undantag exploatören som får svara för såväl kostnaderna för de undersökningar som behöver göras för att ska få ett underlag för sin fortsatta prövning som de eventuella utgrävningskostnader som bedöms nödvändiga för att man ska kunna dokumentera fornlämningen och ta till vara påträffade fornfynd. Två motstridiga intressen står alltså mot varandra. Å ena sidan en nationell strävan att skydda och vårda vår kulturmiljö, å andra sidan samhällets intresse i stort av att bygder kan utvecklas bl.a. genom att enskilda exploatörer ges rätt att bebygga markområden eller på annat sätt exploatera dem. För att i någon mån lindra konsekvenserna för bostadsbyggandet kan under vissa omständigheter bidrag utgå till arkeologisk undersökning vid vissa bostadsbyggnadsprojekt.3[Enligt 7 § förordningen (1993:379) om bidrag till kulturmiljövård. Av anslag 28:26 Bidrag till kulturmiljövård får högst disponeras för detta ändamål.] Utskottet har vid upprepade tillfällen behandlat motionsförslag som tagit upp denna intressekonflikt, senast i betänkande 2002/03:KrU2 om kulturmiljöfrågor. Utskottet har i dessa sammanhang varje gång vidhållit uppfattningen att kostnadsansvaret för undersökningar och utgrävningar bör åvila exploatören med de undantag som finns närmare angivna i kulturminneslagen (2 kap. 14 §). Utskottet ser nu ingen anledning att ompröva denna uppfattning utan avvisar de i detta sammanhang behandlade motionerna. Det innebär att utskottet avstyrker motionerna 2003/04:Kr217 (fp), 2003/04:Kr326 (c) yrkande 13, 2004/05:Kr306 (m) och 2004/05:Kr382 (s). Bygder med rik förekomst av fornlämningar Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker motioner om kostnadsansvaret för arkeologiska undersökningar i områden med rik förekomst av fornlämningar. Jämför reservation 10 (c). () anser i motion 2004/05:Kr213 att kulturminneslagen (1988:950) alltför ofta omöjliggör satsningar som kan gagna en bygds utveckling. Enligt motionären ska ansvaret för kulturarvet och kostnadsansvaret för dess bevarande åvila samma huvudman. Har ett område klassificerats som riksintresse bör enligt hans mening staten vara huvudman (yrkande 1). För övriga områden med intressanta kulturlager som är aktuella för utbyggnad ska enligt motionären som regel byggherren svara för utgrävningskostnaderna. Utgrävningarna ska dock kunna vägas mot s.k. arkeologisk grundläggning (yrkande 2). Motionären föreslår slutligen också att man ska se över kulturminneslagen (1988:950) och anpassa den till de krav på förändringar som föreslås i motionen när det gäller kostnadsansvaret för arkeologiska undersökningar (yrkande 5). och () föreslår i motion 2003/04:Kr298 att kulturminneslagen (1988:950) ska ändras. Motionärerna anser att utgrävningskostnaderna kan bli särskilt betungande i områden där fornlämningar är rikt förekommande. I den tidigare gällande fornminneslagen fanns enligt motionärerna ett kostnadsansvar föreskrivet, men det gällde endast större arbetsföretag medan staten svarade för kostnaderna för de mindre. Motionärerna vill se en återgång till den gamla ordningen, vilket skulle minska kostnaderna för arkeologiska undersökningar för mindre arbetsföretag. Såsom utskottet framhållit i närmast föregående avsnitt bör kostnadsansvaret för undersökningar och utgrävningar åvila exploatören med de undantag som finns närmare angivna i kulturminneslagen. Utskottet avstyrker därför även motionerna 2003/04:Kr298 (c) och 2004/05:Kr213 (c) yrkandena 1, 2 och 5. Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker motioner om att intrångsersättning ska betalas ut i de fall skogsbruket inskränks av arealtäckande fornlämningar. Jämför reservation 11 (m, fp, kd). () föreslår i motion 2003/04:Kr267 att en konsekvensanalys bör göras av kulturminneslagens effekter för skogsbruket. Till lagen bör fogas en ersättningsregel för de fall där pågående markanvändning avsevärt försvåras (yrkande 1). Länsstyrelser och skogsvårdsstyrelser är myndigheter som är delaktiga i det praktiska arbetet med att bevara de kulturhistoriska lämningarna. Hos dessa myndigheter förekommer viss utbildning i dessa frågor, men enligt motionären behöver den intensifieras. Utbildning bör också erbjudas skogsägare och företag som erbjuder skogsbrukstjänster (yrkande 2), anser motionären. för i motion 2003/04:MJ409 fram ett förslag av snarlik innebörd. Motionärerna kräver att regeringen ska lägga fram ett förslag till ändring av kulturminneslagen så att intrångsersättning kan betalas ut i de fall skogsbruket inskränks av arealtäckande fornlämningar (yrkande 11). Dagens skogsägare måste på samma sätt som tidigare generationer ha rätt att bruka sin mark effektivt. Lagstiftningen behöver därför ses över för att öppna möjlighet till intrångsersättning för de begränsningar som är en följd av större fornlämningar och fornlämningsområden. Grundläggande för kulturmiljövården är att ansvaret för vårt kulturarv delas av alla. Även om ansvaret är gemensamt är det fastighetsägare med fornlämningar på sina marker som i första hand omfattas av detta ansvar. Fasta fornlämningar är i allmänhet kända och utgör därför inte något nytt, oförutsett hinder för markutnyttjandet. I skogsmarker är emellertid situationen delvis annorlunda eftersom många fornlämningar ännu inte har lokaliserats där. Ett landsomfattande inventeringsarbete pågår emellertid inom ramen för projektet och historia. Det är ett rikstäckande projekt som drivs gemensamt av och och som förutom inventeringar innefattar en satsning på utbildning och information. På regional nivå drivs projekten av skogsvårdsstyrelserna, länsstyrelserna och länsmuseerna under medverkan av länsarbetsnämnderna. Av intresse i detta sammanhang är också att regeringen i en skrivelse till (skr. 2003/04:39) har redovisat sin syn på skogspolitiken och i det sammanhanget tagit upp frågor som rör avvägningen mellan kulturmiljövård och ett rationellt skogsbruk. Av skrivelsen framgår att regeringen ser det som angeläget att främja både ett aktivt skogsbruk och skyddet av fornlämningar i dessa områden. Därför behöver såväl skogsbrukets metoder som kulturmiljövårdens intresseavvägningar utvecklas, framhåller regeringen. I vissa fall kan villkoren för att föryngra skog på fornlämningarna leda till fördyringar. Regeringen erinrar om att Justitiekanslern har utrett frågan om ersättningsanspråk i samband med fornlämningsskydd och skogsbruk, dock utan att anse att detta skydd borde berättiga till ersättning (beslut ). Fornlämningar har kontinuerligt varit skyddade i lag . Länsstyrelserna, som beslutar i fornminnesärenden, bör enligt regeringen liksom samråda med skogsvårdsstyrelserna och markägare för att finna lösningar som både bevarar fornlämningarna och tillgodoser kraven på fortsatt skogsbruk med bra föryngring. är för egen del inte berett att föreslå några andra åtgärder än de här redovisade. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 2003/04:Kr267 (kd) yrkandena 1 och 2 samt 2003/04:MJ409 (kd) yrkande 11. Information till fastighetsägare om förekomsten av fornlämningar Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker motionsförslag med krav på att markägare ska informeras om förekomsten av fornlämningar på fastigheten. De förslag regeringen lagt fram i en proposition om svenska miljömål torde i huvudsak tillgodose motionärernas krav. () föreslår i två snarlika motioner - 2003/04:Kr297 och 2004/05:Kr378 - att markägare ska informeras om förekomsten av fornminnen på fastigheten. Bakom den senare motionen står även (). Fornlämningar finns på många ställen i landet. Ofta är markägarna inte medvetna om deras existens, och motionärerna anser därför att det finns en påtaglig risk att de kan förstöras . Många av landets fornlämningar är redan skadade. För att motverka ytterligare skadegörelse föreslår motionärerna att i samarbete med länsstyrelserna ska informera markägarna om vilka fornlämningar som finns på deras mark och hur de ska skötas. En motsvarande information bör också lämnas vid ägarbyten och försäljning av fastigheter. Kända fasta fornlämningar finns registrerade i RAÄ:s fornminnesregister samt är markerade på Lantmäteriets fastighetskartor liksom på de tidigare ekonomiska kartorna. Det problem motionärerna tar upp torde därför i första hand gälla fornlämningar i skogsområden. Skogsbruket skadar fornlämningar och kulturlämningar i alltför stor omfattning. En grundläggande orsak är att det inte är känt var huvuddelen av lämningarna på skogsmark är belägna. Regeringen har i proposition 2004/05:150 om svenska miljömål uppmärksammat detta problem. I avsnitt 16.3 i propositionen behandlar regeringen skyddet för kulturmiljövärden i skogsmarker och anger som delmål för detta område att skogsmarken ska brukas på ett sådant sätt att fornlämningar inte skadas och att skador på övriga kända värdefulla kulturlämningar är försumbara . För att nå detta delmål krävs enligt propositionen extra insatser. Inventeringar av fornlämningar och kulturlämningar har pågått , huvudsakligen inom projektet och historia. har av skogsmarken inventerats med avseende på kulturminnen. Att få inventeringarna mer heltäckande över riket är enligt regeringen en angelägen uppgift som kräver mer resurser. I propositionen framhålls också vikten av att redan befintlig information om förekomsten av fornlämningar görs mer lättillgänglig och användbar för skogsbrukets aktörer, bl.a. med hjälp av digital kartteknik och Internet. För att få fram uppgifter ur fornminnesregistret måste en fastighetsägare vända sig till . Lantmäteriet och RAÄ bedriver emellertid ett utvecklingsarbete som syftar till att förbättra tillgången till befintlig information, t.ex. digital fornminnesinformation (FMIS), sökbar via Internet och digitala historiska kartor. RAÄ och ska dessutom se till att den information som kommer fram genom inventeringar och annan kunskapsuppbyggnad görs tillgänglig på ett enkelt sätt för markägare, brukare och andra. Detta arbete bör enligt regeringens mening vidareutvecklas. De åtgärder som regeringen aviserar i propositionen för att förbättra informationen om fornlämningar och värdefullare kulturlämningar torde som utskottet ser det i huvudsak tillgodose motionärernas krav. Motionerna bör därför inte leda till någon åtgärd från sida. Utskottet avstyrker således motionerna 2003/04:Kr297 (fp) och 2004/05:Kr378 (fp). Kulturminneslagens undantag från lagen om offentlig upphandling Utskottets förslag i korthet Utskottet anser att regeringens förslag med anledning av överväganden ska avvaktas och avstyrker därför motionsförslag om att kulturminneslagens undantag från lagen om offentlig upphandling ska omprövas. Jämför reservation 12 (m). och () begär i de båda likalydande motionerna 2003/04:Kr268 och 2004/05:Kr243 att regeringen ska ompröva de i kulturminneslagen angivna undantagen från lagen om offentlig upphandling () i syfte att förhindra att svensk lagstiftning kommer i konflikt med EG-rättens upphandlingsdirektiv. Motionärerna erinrar om att i ett remissyttrande över revisorers rapport om arkeologi på uppdrag pekat på att undantaget från strider mot EG-rätten. () föreslår i motion 2004/05:Kr213 att förundersökningar och utgrävningskostnader vid arkeologiska undersökningar inte ska klassas som myndighetsutövning utan konkurrensutsättas i enlighet med lagen om offentlig upphandling (yrkande 3). får som villkor för ett tillstånd till ingrepp i en fast fornlämning ställa skäliga krav på särskild undersökning för att dokumentera fornlämningen liksom särskilda villkor för att bevara den. Den som vill göra ingreppet ska - utom i vissa undantagsfall - svara för kostnaderna för sådana undersökningar. Beslut om särskild utredning fattas av . ska i beslutet ange vem som ska utföra utredningen.