bet · GT01MJU1 · 2005-12-01 00:00:00 — Det finns en databas som är tillgänglig på Internet där det är fritt för alla att söka. Där är alla säkerhetsdata som finns på byggarbetsplatser samlade. Det finns 9 000 sådana produkter. Det handlar alltså om många kemiska produkter. Historiskt sett har man inte alltid använt de bästa kemikalierna. Asbest användes tidigare. Jag blev uppringd av en vetenskaplig attaché på den franska ambassaden. Hon ställde rätt så många frågor om asbestlobbyn i och hur vi gjorde för att bemöta den. Dessa frågor är väldigt aktuella i . Vi har en annan fråga som fortfarande märks väl i , PCB, trots att det har gått det förbjöds. PCB finns kvar i våra byggnader. Vi beräknar att det är som finns kvar och ska saneras. Det finns nya hot. Ett exempel är bromerade flamskyddsmedel som finns i cellplast som isolermaterial i väggar. De behöver inte flamskyddas, men de finns där av slentrian. Det blir då framtida frågor att identifiera var dessa ämnen finns någonstans och hur man ska sanera dem. Det finns farliga ämnen i väldigt många olika produkter när det gäller byggvaror. Vi har ingen kunskap om förekomsten av dessa ämnen. Dessutom kommer det alltmer återvunnet material från andra industrier in i byggprodukter. Dessa material kan innehålla farliga ämnen som har kommit från plast- eller metalltillverkningen och så vidare. Där har man inte heller någon kunskap om farligheten. Vi välkomnar den nya lagstiftningen, för vi ser att Reach kan ge oss en möjlighet att få information om de kemiska ämnen som hanteras på byggarbetsplatser och som finns kvar i de varor som levereras i anläggningar och byggnader . Det finns ingen möjlighet att begränsa riskerna då man inte vet hur byggnaderna och anläggningarna kommer att hanteras. Man vet inte hur många åtgärder som behöver vidtas . Man vet inte heller vad som kommer att ske i slutskedet. Om finns det ingen information kvar. Vi vill alltså så fort som möjligt avveckla alla ämnen som är särskilt farliga. Om vi som användare får en bra information behöver man inte ta så stora kommersiella risker vid dåliga val. Därför är vi beroende av en så bra information som möjligt. Det är tre frågor som är särskilt viktiga för oss. Den första, som har nämnts av tidigare talare, är substitutionsprincipen, alltså substitution vid tillståndsgivningen. Vi är väldigt angelägna om att ämnen som är särskilt farliga ska avvecklas och bytas ut om det finns alternativ. Vi är också angelägna om att det inte ska ges tillstånd utan tidsbegränsningar. Den andra frågan gäller rätten att veta vad som finns i de produkter som man köper. Det ska vara väldigt höga krav på informationsplikt från leverantören till kunderna. Den tredje frågan rör förekomsten av kemiska ämnen i olika varor, golvmaterial, isolermaterial och beläggningar av olika slag. finns det inget samhälleligt krav på att man ska få veta vilka kemiska ämnen som ingår. Om man inte får en lagstiftning som jämställer tillverkning av varor i med import av varor utanför gynnar man import från tredje-land. Kanske man gynnar tillverkning i från informationssynpunkt, men missgynnar man handeln över gränserna. importeras alltfler varor från tredjeland. Vår europeiska branschorganisation , , , har också gjort ett ställningstagande och även samarbetat med handelsorganisationen Commerce och när det gäller information om varorna. Sedan tänkte jag nämna vårt projekt, Basta, som är gemensamt för hela byggsektorn i . Det är ett EU-finansierat projekt som syftar till att ta fram ett system för att fasa ut särskilt farliga ämnen ur byggvaror och kemiska produkter som ger cancer och som är miljöfarliga. I det här systemet finns det en databas med cirka 1 700 produkter och drygt 20 leverantörer. Leverantörerna har tagit på sig att granska sina produkter utifrån innehållet av samtliga ämnen utifrån ett antal kriterier. Sedan gör de samma bedömning precis som de skulle göra enligt Reach. Om produkterna uppfyller kriterierna kan de registreras i den här databasen. Vi kontrollerar uppgifterna med hjälp av stickprov och revisioner. Det här systemet är ett sätt att visa att det går att följa lagstiftningen, så det här är ett verktyg som vi kan använda . , : Eftersom vi skapar byggnader och anläggningar som ska finnas kvar har vi en kraftig påverkan på de människor som använder de produkter som vi levererar. Därför är ju basen för den kunskap som vi kan leverera och den kunskap som vi själva ska använda för att välja produkter, byggsystem och metoder är ju det som våra leverantörer kan ge oss. Utan den kan vi inte göra de rätta valen. Grunden i vårt positiva ställningstagande till starka regelverk avseende kemikalierna är att vi måste få information och kunskap. Vi är helt beroende att leverantörernas förmåga att leverera den här kunskapen. Sedan kan man också gå in på kostnadssidan. Den är alltid svår att bedöma eftersom vi pratar om risker. Vi pratar om att kunna sätta pengar på en skada, och hur stor sannolikheten är för att en skada inträffar. Vi kan inte sätta en numerär på den. Vi vet att både asbestavveckling och PCB-avveckling kostar enorma summor, inte bara för byggföretag och fastighetsägare utan också för samhället i stort. Även skadorna som sådana kostar pengar. Människor drabbas faktiskt fysiskt av ohälsan som leder till sjukfrånvaro etcetera. Alla dessa delar innebär att om vi kan minimera riskerna så ska vi göra det, för vi vet att vi vinner pengar i andra änden. Det är grunden för vårt ställningstagande. Det var egentligen vad jag ville säga som ett komplement till det som sade. Ordföranden: går raskt över till nästa grupp som är , och . , : Tack så mycket för inbjudan hit. Vi ska ge vår bild av läget men också backa tillbaka och fundera på vad vi har Reach till, var vi började . Det som vi kommer att presentera nu är åsikter, men de delas i allt väsentligt av hela den europeiska miljörörelsen, av stora delar av den europeiska konsumentrörelsen, även av stora kvinnonätverk inom EU och dessutom av . Vad handlar Reachdebatten egentligen om? Jo, det är egentligen en diskussion om försiktighetsprincipen och vilka utgångspunkter vi ska ha när vi bedömer kemiska ämnen av olika slag. Ska vi anse att de är oproblematiska tills motsatsen har bevisats eller ska vi anse att de kan medföra olika former av risker och problem till dess att motsatsen är bevisad? Ni i riksdag har med stöd från samtliga partier faktiskt en gång tydligt slagit fast i propositionen om en giftfri miljö att försiktighetsprincipen ska gälla och att vi ska ha en hög skyddsnivå. ville också skärpa propositionen 2001 vid diskussioner i miljö- och jordbruksutskottet. Detta måste vara utgångspunkten. Vi blir smått fundersamma när vi hör regeringens representanter och även Kemikalieinspektionen tala om det lilla ordet "bra" och "relativt bra". Då talar vi om skillnader i något som i sin helhet är fullständigt otillräckligt. Samtliga förslag som ligger på bordet nu når inte ens en liten bit på vägen i riktning mot det som ni efterlyste och beslutade om i propositionen om en giftfri miljö. Det är alltså variationer när det gäller otillräcklighet. Jag tycker inte att man ska använda begreppet bra utan möjligtvis mindre dåligt. Utgångspunkten i den här borde rimligtvis vara den politik som gäller i . Vi förstår förstås att regeringen behöver säga detta för att kunna stötta en fullständigt urvattnad kompromiss. Vi hade definitivt föreslagit att man skulle rösta nej till åtminstone yttre- och UK-förslagen, som man uppfattar kommer att innebära försämringar - och det är därför som kemiindustrin stöttar dem - jämfört med befintlig lagstiftning. KemI säger också att försämringarna för nya kemikalier är på "acceptabel nivå". Var har vi hamnat då? Försämringar när det gäller nya kemikalier, sämre lagstiftning, sämre skydd för hälsa och miljö än vad som är en acceptabel nivå - ja, då är vi fullständigt inne i det relativa resonemanget. Det är helt fel spelplan. Ansvar och bevisbörda är förstås jätteviktigt. Var ska ansvaret för kemikalierna ligga, hos kemiindustrin eller hos myndigheterna? Två andra viktiga frågor är just trovärdighet. Eurobarometer efter eurobarometer visar att EU-medborgarna i alla EU-länder vill ha en skarpare miljölagstiftning, en bättre miljöpolitik, ett stärkt skydd. Och det var ju inte en slump att i stort sett alla partier valde att lyfta fram miljöfrågan som en av de tre viktigaste inför valet till . Det undergräver förtroendet för EU som institution om det som kommer ut efter åtta är på marginalen bättre i vissa fall och sämre i vissa fall än befintlig lagstiftning. Sedan ska det här implementeras över . Försiktighetsprincipen blir inte implementerad på något sätt, och sådant som finns i svensk lag, som substitutionsprincipen, är fullständigt bortblåst i förslaget. Vi är extremt besvikna på de svenska parlamentariker som fullständigt sviker den svenska politiken när de åker ned till och gömmer sig bakom 1 200 sidor komplex lagstiftning. Fy, säger vi, för sådana saker. Det här handlar om makt, inte om kostnader. När det gäller kostnaderna räknade kommissionen på förslaget. Direkta kostnader för registrering beräknas till 2,3 miljarder . Kommissionens extended impactassessment 2003 visade på i hälsovinster - ett par miljarder i kostnader och 50 miljarder i hälsovinster. Det var i huvudsak yrkesrelaterat. Det nederländska ordförandeskapet tittade på 36 impact assessments som var gjorda av olika medlemsländer, av myndigheter och även av industrin. Man landade på 4 miljarder i direkt kostnad . Den indirekta kostnaden var svår att beräkna. Projektet har på uppdrag av Sefic, kommissionen och Unisy bedömt impact, där miljörörelsen stängdes ute från all viktig information. Man sade att de indirekta kostnaderna blir små. I räknar man med totalt 5,2 miljarder. Det var därför som jag, när jag uppvaktade miljö- och jordbruksutskottet, lämnade ett mjölkpaket för något slags registrering, för det motsvarar ungefär kostnaden som blir per EU-medborgare och år i unionen. En tia per EU-medborgare och år blir den totala kostnaden. tittade på två problemområden, hud- och andningssjukdomar. Det skulle bli i vinst , och det handlar om en minskning av antalet sjukdomstillfällen med 30 000 respektive 50 000 . Ungefär där ligger kostnaderna. Professor i har uppskattat att det ligger mellan 50 och 280 miljarder, om man även tittar på andra aspekter som vad mänskligt liv och lidande är värt - hundra gånger kostnaden. Det där funkade inte att argumentera för. Därför tog man upp de små och medelstora företagen. De som producerar kemikalier utgör enligt Sefics siffror av alla små och medelstora företag. De flesta små och medelstora företag som är kemikalieanvändare löper kommersiella risker om de använder varor som man nästan inte vet någonting om. Man har begränsad information, man arbetar på marknader med kritiska konsumenter, man bär kostnader för sjuka arbetare och man riskerar att granskas och bär då skulden om något går fel. Det är inte synd om de små och medelstora företagen. De flesta tjänar på Reach och behöver ett skärpt Reach. Det är därför som framför allt kemiindustrin, de som tillverkar, nu bedriver lobby emot detta. Vilken kunskap behöver vi om kemikalier? Vilken kunskap ger ändringsförslagen? Vad innebär de stora undantagsmöjligheter som föreslås? når man inte ens upp till base set data för vissa volymer av nya kemikalier. Vilken kunskap får vi av detta? Alldeles för begränsad kunskap för att komma ens i närheten av det som ni har önskat och beslutat om när det gäller giftfri miljö. blir det alltså sämre än med befintlig lagstiftning när utgångspunkten var att vi skulle skärpa den. Hur kan man backa upp någonting sådant? , : Jag tänkte redogöra lite övergripande för hur och resten av miljörörelsen ute i ser på nuläget. Det är en rad förslag som ligger både i parlamentet och, som vi hörde, nu också i rådet, där det till och med finns flera. Som har sagt tycker vi att det är väldigt trist att se de tre förslagen som kommit från industriutskottet och inremarknadsutskottet och den breda kompromiss som presenterades från den konservativa gruppen, delar av socialistgruppen och den liberala gruppen. Det är en rejäl splittring inom alla de stora partigrupperna i parlamentet i den här frågan. Förslagen ligger långt ifrån den ambitionsnivå som angavs i till exempel vitboken. Det har ju funnits en enighet i om höjda datakrav och så vidare. Våra viktigaste invändningar är just att datakraven, kunskapskraven, är alldeles för låga. Trots dessa låga datakrav ges det väldigt vida undantag. Man ger waiving-möjligheter, som man säger, där företagen själva kan göra bedömningen att de inte behöver lämna in data. Det är då okej enligt lagstiftningen. Sedan får exempelvis myndigheten på sig att återkomma med krav till företagen om man bedömer att det behövs ytterligare kompletterande data. Då har vi ju gjort precis det som vi inte skulle göra, nämligen flyttat tillbaka ansvaret till myndigheterna. Hade vi haft raka, tydliga datakrav för alla företag och alla ämnen, hade vi fått ned byråkratin och minskat de samhälleliga kostnaderna i systemet och fått tillräcklig information om alla ämnen. Som flera sagt har det pratats mycket om att vi ska rädda de små företagen. Det har varit ett mantra nere i . Sedan drar man det logiska felslutet att små företag är lika med låga volymer. Det finns ingen sådan koppling. Det finns små företag som tillverkar högvolymämnen, och jag skulle vilja säga att majoriteten av de 20 000 ämnena i låga volymer tillverkas av de stora kemiföretagen. Så här finns ett logiskt felslut, som jag tycker är rätt trist. Ansvaret har alltså i praktiken förskjutits mot myndigheterna. Ändringsförslaget ger, som vi säger, maximal byråkrati med minimalt resultat i stället för tvärtom. Det skulle vara intressant att höra hur kemiindustrin ser på den biten. Bedömningsmöjligheterna, undantagsmöjligheterna och den oklara rollen för företag och myndigheter, i stället för ett strikt, tydligt, enkelt och rakt ansvar för företagen, har bara ökat kostnaderna och byråkratin i systemet. Det finns lite mera hopp. Bilden är inte så nattsvart. Det finns, tycker vi, ändå väldigt mycket positivt i miljöutskottets förslag i parlamentet, som röstades fram . Det finns också ett huvudalternativ som kommer att stå emot det halvbreda huvudförslaget. Först hette det plan B. kallas det för plan R, plan Rescue Reach. Vi får se hur många som kommer att ställa sig bakom det. Men vi hoppas att det finns en möjlighet att det får genomslag i parlamentet. Vi tycker också att UK:s andra förslag i rådet är betydligt mindre dåligt. Det är definitivt inte bra, men det är ändå mindre dåligt. Skärper man det på några punkter kan det bli fullt acceptabelt. Vilka är då våra viktigaste krav? Ja, det är egentligen samma krav som byggindustrier redovisar. Det handlar om registreringen, auktoriseringen och rätten till information på varor till oss konsumenter. När det gäller registreringen är det väldigt grundläggande att vi får fram kunskapskraven, minimidatakrav. De måste vara tillräckliga så att vi verkligen kan identifiera de ämnen som sedan ska omfattas av en tillståndsprövning i systemet. Sacconi, som har varit huvudrapportör i miljöutskottet, sade själv på sin presskonferens när han hade presenterat sitt förslag i miljöutskottet att om vi inte har datakraven för låga volymer är det som att köra en riktigt snygg bil - jag tror att han tog en merca som exempel - utan att ha bensin. Den går inte att använda. Han sade: Vi har ett snyggt system som står där, men får vi inte in data i systemet så står bilen stilla. Det tycker jag var en ganska bra liknelse. Vi har tidigare nämnt de stora undantagsmöjligheterna, waiving-möjligheterna, från baskraven. De tycker vi också ska röstas ned. Ansvaret för kemin ska ligga på kemiindustrin och inte på myndigheter, har vi sagt. Plan R som den kallas, plan Resque Reach, är alltså det minst dåliga förslaget som ligger på parlamentets bord . Men inte ens det når upp till kommissionens ursprungliga grundsyfte med Reach, det som står i vitboken och det som ni har beslutat om i , nämligen att ha möjlighet att nå en giftfri miljö. När det gäller auktoriseringen vill vi betona tre saker. Det är väldigt viktigt vilka ämnen som betraktas som särskilt farliga och som ska omfattas av tillståndsprocessen, vilka ska kräva ett godkännande för att få tillverkas eller importeras. Här finns det ett förslag från miljöutskottet som vi tycker är riktigt bra och som också har ett brett stöd i miljöutskottet från liberala gruppen, gröna gruppen, vänstergruppen, socialistiska gruppen och enstaka personer från den konservativa gruppen, till exempel. När det gäller substitutionsprincipen ska inte tillstånd ges för särskilt farliga ämnen om de kan ersättas av mindre farliga ämnen. Där tycker vi också att Envis breda tidigare förslag var alldeles utmärkt och bör stödjas i den fortsatta processen. Det tredje kravet i auktorisationen är att om man har ett särskilt farligt ämne och det ges tillstånd, måste det vara ett tidsbegränsat tillstånd. Annars får man ett väldigt stagnerande system, ett stagnerande EU skulle jag vilja säga, som inte är dynamiskt och ger möjlighet för mindre farliga ämnen att komma ut på marknaden. Man lägger ett lock på utvecklingen. Så att tillstånden är tidsbegränsade är väldigt viktigt. Den sista frågan som vi tycker tillhör de tre centrala områdena i fortsättningen är rätten till information, som NCC och Byggindustrier så förtjänstfullt har presenterat , nämligen vad som händer för ett företag som inte får tillgång till information om farliga ämnen i varor. Både kemikalieanvändande företag och vi konsumenter ska alltså självklart ha rätt att få reda på om en produkt man köper innehåller sådana ämnen som är EU-klassificerade som särskilt farliga ämnen. Den information som man får fram ska följa med hela vägen ut. Det ska finnas en möjlighet att nyttja den informationen. Inte minst för företag som vill ta ett miljöansvar och vill välja bort särskilt farliga ämnen tror jag att det här är väldigt viktigt. (): Jag vill bara ställa en fråga för att få ett förtydligande. sade inledningsvis att borde rösta ned förslaget. Då är min kontrollfråga till dig, : Anser du att det skulle gälla även om det innebar att Reach föll? , : Definitivt vad gäller Itre och Imco, alltså förslag. Det försämrar befintlig situation. (): Jag menar i dess helhet. , : Det finns fem sex olika förslag på bordet, sju nu med UK 3. Vissa av förslagen innebär förbättringar och vissa innebär försämringar. Var det hela landar i processen, som beskrevs som att man nu närmar sig UK och att det blir ytterligare försämringar, vet vi inte . Vi har inte fällt vårt slutliga avgörande kring den slutliga kompromissen. har lyckats förhala det hela, så UK kommer väl inte att behandla det i ministerrådet . Då vet vi inte vilket förslag som kommer att diskuteras under nästa ordförandeskap. Men helt klart är det två av tre utskott i parlamentet som har lagt fram förslag som man borde rösta nej till, och miljörörelsen kommer att vara emot varje parlamentariker som stöttar förslagen. , Förbundet : Tack för att jag fick komma hit. Vår förbundsordförande , som också skulle ha kommit hit, har fått förhinder. Vår grundinställning är att vi är positiva till själva målsättningen med Reach, men vi är mycket kritiska till alla de djurförsök som kan bli resultatet. Vill det sig illa kan det handla om flera miljoner djur som ska utnyttjas i plågsamma djurförsök. Innan jag går in på att ge några konkreta förslag vill jag citera en ansökan till vetenskapliga råd för utveckling av alternativa metoder: "Djurförsök är till stor del av begränsat värde vad gäller att förutsäga toxicitet på människa. Detta beror till stor del på speciesskillnader i metabolism av kemikalier men också olika typer av interaktioner mellan kemikalier och intracellulära molekyler som är av stor betydelse för uppkomst av toxicitet. Toxicitetsstudier i stor skala är dessutom ogörliga med användande av försöksdjur, dels beroende på den tveksamma etiska aspekten, dels beroende på ekonomiska hänsyn." Av den anledningen vill den sökande utveckla in vitro-system som mycket bättre än nuvarande kan förutsäga kemikaliers toxicitet i mänsklig lever. Denna forskare har bedrivit forskningsverksamhet och använder också djurförsök i forskningen. Men i den här delen av verksamheten är han alltså kritisk till djurförsök som metod. Vi tycker att man i Reachförslaget har missat att ta upp ett antal viktiga frågor, och jag ska ta upp några av dem här: Obligatorisk delning av data från djurförsök utan undantag. Upprättande av en strategi och tilldelande av resurser för utveckling av djurfria testmetoder. Inlämning av testförslag för alla djurtester, inte bara de som gäller de högre volymerna. Undantag av kosmetiska ingredienser under Reach. Jag ska utveckla de här punkterna lite till. Många av de ämnen som ska registreras är i användning. Det är många som importeras och det är många som inverkar. Det är olika volymer som man hanterar. Om man inte verkligen sätter ned foten här befarar vi att det kan bli så att mycket information som finns inte kommer fram. Vi vill se till att man kan försäkra att det inte under några omständigheter ska vara möjligt att underlåta att dela med sig av information som kan förhindra användningen av djur i experiment. Vi tycker också att man ska gå dithän att en aktör som vägrar att göra sådan data tillgänglig inte ska tillåtas att registrera sin substans, för att riktigt understryka vikten av det här. Vi ser det också som viktigt med en enda gemensam deadline för inlämning av data till preregistreringen, så att alla som är berörda har samma material att utgå ifrån. I Reach framgår att man ska sträva efter att inte använda djurförsök utan använda alternativa metoder. Men vi tycker inte att det finns en ordentlig strategi för hur det här ska gå till. Det som vi framför allt saknar är ett tydligt mandat för myndigheterna att utveckla och implementera en strategi för utveckling av alternativa testmetoder. Detta bör följas upp i årliga rapporter till parlamentet och ministerrådet. Vi vill se att en del av registreringsavgiften för substanser under Reach fördelas till utveckling av alternativa, intelligenta testmetoder. Med intelligenta testmetoder menar vi här teststrategier syftande till att minska användningen av djur och inte minst för att få bättre beslutsunderlag och bättre information om kemikalierna. Även här vill jag citera en ansökan om anslag till utveckling av alternativa metoder. Det är en forskare som vill utveckla en metod vad gäller binjurebarkens hormonproducerande celler. Han skriver: "Vi vill applicera ett hierarkiskt angreppssätt som i sitt första steg drar nytta av dessa cellinjer, i sitt andra steg inkluderar odlade vävnadssnitt från mus och människa och först i sitt sista steg baseras på djurförsök." På det sättet minskar man ned på användningen av djur. Han skriver också att detta arbetssätt leder till att det återstående behovet av djurförsök minskar, men också en möjlighet att bättre planera de djurförsök som ska göras. Det blir alltså färre djurförsök, och de djurförsök som eventuellt ska göras kan förhoppningsvis göras med mindre lidande för de djur som används. Ett exempel på detta tänkande finns också hos dem som forskar om och utvecklar metoder och som också använder djurförsök i sin verksamhet, men som alltså ser möjligheterna till bättre testmetodik än i sådana här strategier. Vad gäller strategin för utveckling av djurfria testmetoder vill vi se en tredje punkt: en kommitté inom myndigheten med ansvar för strategisk resursfördelning till utveckling av alternativa metoder med deltagare från Ecvam och djurskydds- och djurrättsorganisationer. Det behövs alltså en rejäl ökning vad gäller resurser och satsning på metoder.