bet · GS01JUU20 · 2005-03-22 00:00:00 — Dessa är också ur rättslig synpunkt möjliga att dömatill rättspsykiatrisk vård - under förutsättning att straffvärdet förderas brottslighet är högt nog. En mer genomgripande lagstiftning trorvi därför skulle kunna möjliggöra att dessa blir föremål för psykiatriskvård, vilket sannolikt skulle bespara samhället mycket lidande ochfaktiskt ett icke ringa antal mord.Sveriges AdvokatsamfundSamfundet har inhämtat synpunkter i frågan från samfundets avdelningar.Utifrån de svar som lämnats förefaller inte problemet ha sådan omfattningatt ingripande med lagstiftningsåtgärder förefallermotiverat.Svenska JournalistförbundetInom etermedier förekommer det relativt ofta att de journalister somexponeras i TV, dvs. i första hand nyhetspresentatörer och programledare,utsätts för stalking i mindre eller större omfattning. Sådant kannaturligtvis även förekomma gentemot journalister inom pressens område,framför allt de journalister som beskriver och granskar enskildapersoner som uppfattas som kontroversiella eller intressanta, och/ellerkända och uppseendeväckande händelser.Ofta är "förövaren" en person som skapar en positiv eller negativkänsloladdad relation till journalisten och som sedan under längre ellerkortare tid oavbrutet försöker få kontakt med offret. Det kan ske genome-postbombning, otaliga sms, brev eller telefonsamtal - 400 samtal underen natt har nämnts som ett extremt exempel. kan förföljelsensluta tvärt för att sedan plötsligt återupptas.De uppgifter förbundet fått tyder på att den vanligaste orsaken tillstalking gentemot journalister är en från en enskild person missriktadoch i många fall sjuklig kärleks- eller hatyttring till en journalistsom är mer eller mindre känd. I samband med kartläggningar och redovisningarav olika grupperingar och tendenser i samhället, exempelvis olika slagsmissbruk av offentliga medel, invandrarfrågor etc., kan det dessutomförekomma mer organiserad stalking.Åtgärder för att förebygga stalkingDe personer förbundet har varit i kontakt med är eniga om att enlagstiftning mot stalking kan vara ett sätt att få den som inlett förföljelsenatt sluta och andra att inte ens inleda ett försök.Lagstiftning kan vara en preventiv åtgärd eftersom förövaren då inseratt det han/hon håller på med faktiskt är brottsligt och kan leda tillstraff. Kravet är dock att begreppet stalking mycket noga övervägs ochbeskrivs. En lagstiftning får således inte leda till att all form avuppmärksamhet gentemot en annan person blir straffbart. Det måste alltsåvara någon form av upprepade och oönskade trakasserier där den somutsätts inte kan värja sig.Övrig information av intresseFörbundet vill även påminna om motverka och förebyggahot och våld mot förtroendevalda (dir. 2004:102), som bl.a. ska lämnaförslag för att förebygga hot mot folkvalda.Förbundet överlämnar dessutom Överleva deadline, en skrift förbundetframställde efter upprepade hot mot journalister och aktiva inomfackföreningsvärlden.BrottsoffermyndighetenBrottsoffermyndigheten välkomnar det initiativ till att uppmärksamma,reglera och skydda mot s.k. stalking som motion 2004/05:Ju412 innebär.Omfattningen av stalking i är aldrig undersökt. Rikspolisstyrelsenhar beslutat om ett projekt för Metodutveckling avseende bedömning ochåtgärder vid stalking med hjälp av polisiära hot- och riskbedömningarenligt ett direktiv daterat (dnrPOL-480-4624/03). Antaletfall av stalking inom de två distrikt där projektet ska genomföras, dvs.Kalmars och polisdistrikt, uppskattas till ca 200-300 perår. I projektet inkluderas dock både förföljelse efter en parrelationoch förföljelse av någon person som är mer främmande. Definitionerna avstalking i motionen respektive dessa direktiv skiljer sig alltså åt.Enligt erfarenheterna på är förföljelse, hot ochupprepat våld tämligen frekvent efter att en kvinna brutit upp ifrån envåldsam man. Det är också ett i forskningen välkänt mönster och enallvarlig del av mäns våld mot kvinnor.Också stalking i den mening som motionen aktualiserar, och som oftaavses i internationell forskning, förekommer i ärenden om brottsskadeersättning.Det är dock relativt sällsynt och tycks i så fall alltid ha eskalerattill tydlig våldsutövning. I samtal till myndighetens servicetelefonaktualiseras däremot då och då problem också vid en mer "ren" form avförföljelse. De utsatta kan beskriva att de upplever detta som obehagligtoch hotande, att det skapar otrygghet och rädsla samt leder till enbegränsad rörelsefrihet. Utan beteckning på sådana förföljelser är detför många svårt att dra gränsen för när det är rimligt att begära hjälpeller skydd. De fall som och andra fått kännedomom kan av den anledningen också antas vara en mindre del av de fall avförföljelse som faktiskt förekommer.Enligt vad erfar finns det alltså ett behov avlagstiftning. Inriktningen av kriminaliseringen torde med fördel kunnafölja den för grov fridskränkning respektive grov kvinnofridskränkningpå det sättet att lagtexten särskilt markerar mot upprepade kränkandeoch/eller hotande beteenden och tydligt beaktar de psykiska påfrestningarsom detta generellt sett medför. En eventuell vidgning av de nuvarandegränserna för brottet ofredande borde också vara av intresse att överväga,såväl som separat brott och som ett möjligt led i det föreslagna nyabrottet. Brottsbeteckningen för det senare skulle kunna föreslås bli"grov förföljelse".I sammanhanget är det också av vikt att användningen av besöksförbudanpassas så att det med större säkerhet blir möjligt att få skydd ocksåvid "rena" förföljelsebrott.Enligt Brottsoffermyndighetens mening kan det vara av värde att utredalagstiftningen parallellt med att RPS driver sitt projekt. Att avvaktaresultatet av det projektet riskerar att leda till ett långt dröjsmåleftersom det enligt direktiven troligen inte avslutas förrän 2006-06-30.Det skulle också kunna övervägas att den pågående granskningen avanvändningen av besöksförbud, som fått regeringensuppdrag att genomföra, utvidgas med ett tilläggsdirektiv angåendeanvändningen vid förföljelsebrott.Brottsförebyggande rådetI såväl den svenska som den utländska diskussionen om "stalking" omfattarbegreppet en rad beteenden som alla går ut på att en person vid upprepadetillfällen kontaktar, övervakar eller förföljer en närstående, en bekanteller en helt främmande person mot dennes vilja. Det kan röra sig omallt från ovälkomna gåvor eller telefonsamtal till kontinuerlig övervakningoch förföljelse, skadegörelse och våldsanvändning. Begreppet stalkinganvänds således närmast som ett samlingsnamn för en rad beteenden ochgärningsmännens motiv kan vara många. Den minsta gemensamma nämnarenför de beteenden som åsyftas är att de alla innehåller återkommandekontakter som av den utsatta personen är oönskade och upplevs sombesvärande eller hotfulla. Begreppet är således mycket komplext, vilketgör såväl omfångsstudier som strategi- och lagstiftningsfrågor svårhanterliga.Såvitt BRÅ erfar finns inte någon studie som tar sikte på att utrönaprevalensen av stalking i . Utan en mer specifik definition avbegreppet är det givetvis också svårt att göra en uppskattning avomfattningen. Amerikansk forskning antyder att knappt var tjugonde personi - av kvinnorna och av männen - riskerar att drabbas någongång under sin livstid (Tjaden, P., The crime of stalking: How big isthe problem? , ,, , 1997). Någon officiell statistik som kan bekräftadessa resultat finns emellertid inte.I en brittisk enkätundersökning tillfrågades knappt 10 000 personermellan 16 och om de upplevt sig utsatta för "ihärdig och oönskaduppmärksamhet" som lett till oro eller till rädsla för våld (Budd, T.& Mattinson, J., The extent and nature of stalking: Findings from the1998 British Crime Survey, Study No 210, 2000).Studien visade att av de tillfrågade uppgav sig ha varit utsattaför sådan uppmärksamhet som lett till en upplevd oro under det senasteåret och uppgav sig ha varit utsatta för sådant beteende att deupplevt en rädsla för våld. Här bör man emellertid ha i åtanke attdefinitionen av stalking som använts i studien är mycket vid och korrelerarinte nödvändigtvis med sådant beteende som i ett annat sammanhang skullebetecknas som stalking.Av internationell forskning går vidare att utläsa att det är högstovanligt att en person utsätts för stalking av en total främling. Oftaströr det sig i stället om en person med vilken den utsatta haft en närarelation eller på annat sätt är bekant med. Det finns studier som antyderatt i hela två tredjedelar av fallen är gärningsmannen en man som tarupprepade kontakter med en kvinna han har haft en nära relation med.Ett uttryck för detta är att även om samtliga amerikanska delstater harlagstiftning som särskilt tar sikte på att kriminalisera stalking, visadedet sig vid en genomgång av anti-stalkinglagstiftningen i att deni majoriteten av delstaterna främst kommit att bli ett redskap i arbetetatt förebygga mäns våld mot kvinnor och att tillämpningen av lagenhuvudsakligen bedrevs av familjevåldsenheterna hos polis och åklagare(, N & Nugent, H, Stalking laws and implementation practices: Anational review for policymakers and practitioners, , , , 2002).LagstiftningSå som påpekas i den rubricerade motionen finns i enlagstiftning som täcker in många av de gärningar som kan betecknas somstalking. Sammantaget täcker således den befintliga lagstiftningen istort sett in hela det område som en s.k. anti-stalkinglagstiftningskulle kunna inrymma.En bedömning av behovet av en särskild lagstiftning mot stalking börsåledes ta sikte på vad som inte redan erbjuds genom den befintligalagstiftningen, och om det möjligen är andra åtgärder som hellre börvidtas än kriminalisering. Såvitt BRÅ kan se är det i huvudsak tvååtgärder som efterfrågas, dels en möjlighet att på ett tidigt stadiumingripa mot ett oroande beteende som kan komma att utvecklastill allvarligare kränkningar, dels en möjlighet att vid lagföring beaktagärningar som utgör led i en upprepad kränkning och som riktas mot andraän närstående.- - -Orsaken till att besöksförbudslagstiftningen inte upplevs som etttillräckligt instrument för att förebygga upprepade kränkande beteendenåterfinns således snarare i tillämpningen. BRÅ har i en utvärdering avlagen om besöksförbud och dess tillämpning (BRÅ Rapport 2003:2) visatatt i praktiken bygger åklagarens bedömning av behovet av besöksförbudi många fall på om tidigare våldsbrott har riktats mot den som ansökersamt om tidigare brottsmisstankar har riktats mot den som är föremålför ansökan om besöksförbud. Detta tyder på att styrkta brott mot personanvänds som en av de viktigaste indikationerna på att det finns riskför fortsatt brottslighet. I stället för att göra en sammanvägdhelhetsbedömning används en juridiskt baserad riskbedömning. Andra riskfaktorer,som kan tala för att ett till synes harmlöst beteende kan komma atteskalera till allvarliga trakasserier, kan därför komma att förbigås.SedanBRÅ:s utvärdering har besöksförbudslagstiftningen reformerats. Vidaregav regeringen i uppdrag att utveckla rutiner ochriktlinjer för hot- och riskbedömningar i ärenden om våld i nära relationeroch att utarbeta riktlinjer och rutiner i ärenden om besöksförbud.Regeringen har gett BRÅ i uppdrag att utvärdera reformen samt utfalletav de rutiner och riktlinjer som infört. Vidare skallBRÅ, inom ramen för uppdraget, föreslå åtgärder som kan förstärka ochkomplettera besöksförbudet. Projektet kommer att slutredovisas år 2007.Led i upprepad kränkning som försvårande omständighetSom inledningsvis poängterats är den vaga definitionen av stalkingförenad med flera problem. Ett är att begreppet kommit att innefatta enrad olika beteenden, vilket försvårar såväl studier som lagföring. Attenbart förlita sig på ordinära brottsrubriceringar kan innebära attbeteenden som är ovanliga och svårtolkade helt faller utanför detkriminaliserade området. Även svårheten i beteendet kan vid lagföringkomma att förbigås (för en utförlig diskussion kring detta, se Finch,E., The criminalisation of stalking: Constructing the problem andevaluating the solution, , 2001). Med anledningav detta har länder som exempelvis , och införtlagstiftning som särskilt tar sikte på gärningar som syftar till attväcka oro eller rädsla hos den utsatta samt är led i upprepad kränkningav den utsatta.En motsvarighet i den svenska lagstiftningen skulle kunna sägas vara degrova fridskränkningsbrotten. Gärningar som begås mot annan än närståendefaller emellertid utanför tillämpningsområdet för de grovafridskränkningsbrotten,liksom gärningar som inte faller in under 3, 4 eller 6 kap. i brottsbalken.BRÅ genomförde en kartläggning av tillämpningen av lagrummetför grov kvinnofridskränkning (BRÅ Rapport 2000:11). Kartläggningenvisade att lagrummet används företrädelsevis vid upprepad misshandeloch inte vid mindre allvarliga brott. Vidare uppgav tillfrågade åklagareatt de ansåg det vara svårt att föra i bevis att gärningarna utgjortled i en upprepad kränkning.5Utvärderingen gjordes under det första årlagrummet var i kraft samt före revideringen , vilket kan hapåverkat resultatet av studien.Det finns anledning att befara att risken är stor att en s.k.anti-stalkinglagstiftning, som utformas på liknande sätt som de grovafridskränkningsbrotten, kan komma att vara behäftad med liknandetillämpningsproblem. En möjlighet skulle då vara att, i stället för en särskildbrottsrubricering för stalking, införa - om behov finns - en generellförsvårande omständighet rörande upprepade kränkningar i 29 kap. 2 §BrB.BRÅ vill dock slutligen betona att utan en närmare definition av vadsom eftersträvas med en särskild lagstiftning mot stalking samt utan enempirisk och rättsvetenskaplig studie av prevalensen av stalking iSverige och av hur sådant beteende lagförs , är det enligt BRÅ:suppfattning inte möjligt att uttala sig närmare om behovet av ytterligarelagstiftning.Brottsofferjourernas RiksförbundBrottsofferjourernas Riksförbund anser att det inte finnsbehov av en svensk specialregel angående stalking.1. I första hand bör den nuvarande lagregeln i BrB 4 kap. 4 a § utvidgasså att grov fridskränkning också skall gälla vid begåendet mot allapersoner och inte bara närstående och tidigare närstående.2. I andra hand bör projektet med polisen i och underledning av professor - Underlag för polisbedömning av riskervid stalking - slutföras och utvärderas. Projektet bygger på ettkanadensiskt arbete - () av professor och professor , Vancover University.3. Först efter det att 1 och 2 utvärderas kan frågan om svensk specialregelav stalking tas upp igen.Teaterförbundets skådespelaravdelningSom skådespelare gestaltar man människors liv. På filmduken, i TV ochpå teaterscenen blir man då en annan än sig själv och människor ipubliken identifierar sig med den man gestaltar eller fattar tycke förpersonen. Av den anledningen händer det att skådespelare blir uppsökta,uppringda eller kontaktade av människor i publiken, som vill tacka o.s.v. I vissa fall går beundran mycket långt och ibland över gränsen förvad som är anständigt.Flera skådespelare vi har talat med vittnar om svårigheter att dragränser. Vi har ju valt vårt yrke med vetskapen att vi blir till vissdel offentliga personer. Då är det rimligt att publiken får möjlighetatt tacka för en stark upplevelse. Men gränserna mellan vänlighet ochhot kan vara mycket subtila och svåra att upptäcka till en början.Plötsligt befinner man sig i en situation där en beundrare skickar brev,ringer, följer en hem, följer en turné, försöker kontakta en viakolleger, familj och vänner. Hela tillvaron blir påverkad.Inom Teaterförbundet finns ingen strategi för att motverka problemet.Medlemmar som har problem vänder sig i första hand till polisen ochsedan till arbetsgivaren. Vår uppfattning är att man löser fallen efterhand som de dyker upp.Snarare än straffsanktion kan man tänka sig ökade resurser till polisoch åklagare för att med nuvarande lagstiftning bekämpa problemet samtinitiativ till ökad samordning mellan polis och psykiatri.Något som samtliga skådespelare vi talat med vittnar om är besvärandejournalister. Personer som i sin yrkesutövning går över alla gränserför att komma åt ett "scoop", allt i yttrandefrihetens namn. För mångablir dessa journalister ett slags stalkare.För många skådespelare vore en ny etisk kompass för den här sortensjournalister och tidningar en viktig del av arbetet mot stalking.Sveriges kvinnojourers riksförbundSKR ställer sig positiv till motionen i sin helhet.SKR har inhämtat synpunkter från sina medlemsorganisationer och detframkommer tydligt att besöksförbudslagen, som det står i motionen,inte fungerar tillfredsställande.SKR anser att besöksförbudslagen bör skärpas så att kvinnor och barnkan leva utan hot mot sig själva, närstående eller egendom.SKR anser att utvärdering och tillsyn av de för tillämpningen avbesöksförbudslagen ansvariga institutionerna skall börja.Landstinget DalarnaRättspsykiatriskt centrum i SäterGenerellt kan sägas att vi inom rättspsykiatrisk vård är väl förtrognamed problematiken. Den är inte heller ovanlig inom allmänpsykiatrin,men man har där kanske en tendens att hantera problematiken på ett liteannorlunda sätt på grund av att patienterna inte har lagförts. Utskottethar ställt konkreta frågor, vilka undertecknad nedan ska försöka besvarai ordningsföljd.Den första frågan rör omfattningen. Jag kan inte komma med någon direktstatistik men vill ändå påtala att fenomenet inte är ovanligt och attdet i vissa fall kan vara synnerligen allvarligt.Den strategi vi har är att försöka behandla grundsjukdomen och inom denrättspsykiatriska vården följer vi upp patienten och gör kontinuerligariskbedömningar. En svårighet är att patienterna själva ofta inteupplever att de är sjuka eller i behov av behandling och ett problem äratt när vården avslutas slutar patienterna med den psykofarmakologiskabehandlingen. Har det då funnits en specifik vanföreställning har denalltid en tendens att återkomma liksom den tillhörande problematiken.När det gäller de s.k. "rena paranoiapatienterna", där farligheten ärriktad mot speciella personer, ofta kända personer, är den psykofarmakologiskabehandlingen ytterst bristfällig och där blir behandlingen ibland enbartinkapacitering eller utevistelse tillsammans med personal för att hindraåterfall.Jag har ovan delvis förklarat en del av problematiken genom att påtalaatt patienter ofta slutar med behandling när tvånget upphör. Många avdessa patienter kan vistas i frihet men behöver ha föreskrifter ommedicinering kvar.Enligt nuvarande lagstiftning skall längre permissioner ses som enavslutning på behandlingen. Detta gör att om man bokstavligen skall följalagen skall en längre permission följas av en utskrivning, vilket enligtovan kan vara förödande för patienter som kan vistas på permission medföreskrifter. Lagstiftningens intentioner påtalas också vid granskningarav , såtillvida att det inte är meningen att längrepermissioner under LPT-vård eller rättspsykiatrisk vård under särskildutskrivningsprövning skall förekomma. Det skall dock nämnas att länsrättenofta i bästa fall har förståelse och vi har exempel på patienter somhar haft mycket långa permissioner enbart för att behandlingen skallkunna fortgå.Kortfattat kan sägas att vi bör beredas möjligheter, antingen vialänsrätten eller på annat sätt, kunna förena en längre permissionsvårdmed föreskrifter om medicinering och/eller föreskrifter om förbud attvistas på orter där målsäganden är bosatt. Jag glömde att påtala ovanatt det framför allt vid förföljelse riktad mot specifika personer ochdär diagnosen är paranoia är ett geografiskt avstånd viktigt.Tvångslagstiftning är grannlaga. Vid en förändring är det därför avvikt att formuleringen ej blir sådan att utrymme för övertolkning kanföreligga.Docent , , InstitutetHurstor är omfattningen av problemet?Rent vetenskapligt är detta en fråga som inte är så självklar. Det finnsingen svensk studie som kan ge klar vägledning om lokala förhållanden.Dessutom beror detta på hur man definierar "stalking". Den mest välkändaprevalensstudien - som också använde en allmänt vedertagen definitionav stalking-begreppet - är en amerikansk studie . Den finansieradesav Centres for Disease Control (CDC) och genomfördes av forskarna . Man gjorde telefonintervjuer med 1 000 ur befolkningenslumpmässigt utvalda män och 1 000 kvinnor. Resultatet tydde på attlivstidsrisken (risken att i livet blir drabbad) förförföljelsesyndrom var . Detta betyder att omkring var tjugonde ibefolkningen i livet utsätts för förföljelse. Risken var någothögre för kvinnor. Det finns inga skäl att tro att förhållandena iSverige kraftigt avviker från de i i detta hänseende.När man diskuterar fenomenets förekomst är det viktigt att hålla i minnetatt eftersom "stalking" inte är något definierat brott och inteheller någon psykiatrisk diagnos, passerar det ofta obemärkt i offentligstatistik och liknande. Rent anekdotiskt är det min och många andrasuppfattning att det bakom fällande domar med brottsrubriceringar såsommisshandel, våldtäkt, sexuellt ofredande, ofredande och olaga hot mångagånger också finns ett förföljelsesyndrom av något slag.Har ni någon strategi för att motverka det? Vad går strategin iså fall ut på?Jag har engagerats som konsult i många sammanhang för att bistå vidärenden av stalkingkaraktär. Vilken strategi som tillämpas beror på vemsom drabbats och på omständigheter i övrigt i ärendet. För en något merfyllig, om än allmänt hållen, beskrivning av strategier vid Säkerhetspolisensenhet för hotbildshantering (där jag är engagerad) - se motsvarandeyttrande över motionen från denna myndighet.Har ni förslag på andra sätt att hantera problemet?Som jag tidigare framfört, bl a på 19/10-2003, är det egentligeninte strategier för att hantera problemet eller resurser som i förstahand saknas, utan den mest angelägna åtgärden vore att se över lagstiftningenpå området och utreda möjligheterna att i införa anti-stalkinglagarliknande dem som finns i de anglosaxiska länderna.Anser ni att det föreligger ett lagstiftningsbehov?Ja.Har ni i så fall synpunkter på inriktningen av ett lagstiftningsarbete?Detär angeläget att empiriskt utreda omfattningen av fenomenet i Sverige.När det gäller förföljelse av aggressiv-persekutorisk och rättshaveristiskkaraktär finns redan viktiga data från inventeringar som gjorts avSvenska samt inom ramen för den pågående utredningen våld mot förtroendevalda (dir. 2004:102). Sannolikt utgör emellertiddenna form av stalking endast en mindre del av systematisk förföljelsei . Genom internationella erfarenheter kan man förvänta sig attde stora volymerna står att finna där gärningsman och offer är ex-partner,eller där gärningsmannen uppvaktar eller har uppvaktat men blivitavvisad av offret, och således bland "vanligt folk" som inte faller underkategorierna offentliga personer eller "kändisar". I fallen av "uppvaktande"beteende som "spårat ur" är gärningsmannen vanligen en man och denbrottsdrabbade vanligen en kvinna.Det vore således angeläget med en insats för att utreda fenomenetsfaktiska utbredning i . Förslagsvis skulle en sådan utredningläggas upp med en metodologi liknande den som amerikanska myndigheterinitierade och som genomfördes av Tjaden och Thoennes 1998, dvs. som ensurvey-studie.En annan synpunkt är att lagstiftningsarbetet bör studera de befintligaanti-stalkinglagar som finns i andra länder, samt inhämta erfarenhetersom gjorts utifrån dessa. Den första anti-stalkinglagen i världeninfördes i State of , . Många amerikanska delstaterföljde snabbt efter, och därutöver finns till min kännedom liknandelagstiftning också i , , och Nya Zeeland.Jag vet genom mina kontakter med forskare från dessa länder på området(företrädesvis psykologer, psykiatrer och jurister) att frågor somåterkommande diskuteras i länder som har anti-stalkinglagar är balansenmellan gärningsmannens uppsåt/sjukdomsinsikt, offrets upplevelse avkränkning och fruktan samt en mer fenomenologisk beskrivning av självadet brottsliga handlandet, dvs.