bet · GS01JUU17 · 2005-02-17 00:00:00 — Lagändringarna, som genomfördes bl.a. med anledning avTortyrkommitténs kritik, hade då tillämpats , och utskottetansåg tiden vara mogen att genomföra en utvärdering av effekterna av degenomförda lagändringarna.Lagen om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. är inte tillämpligför häktade som är placerade vid rättspsykiatriska undersökningsenheter,utom såvitt avser restriktioner (26 § första stycket). För dessa är istället vissa föreskrifter i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vårdtillämpliga. Detta innebär bl.a. att möjligheterna att vidta tvångsåtgärdermot häktade som befinner sig vid rättspsykiatriska undersökningsenheterär mer begränsade än vad som gäller för häktade som är placerade i häkten.Regeringen beslutade att tillsätta en utredning meduppdrag att utarbeta förslag till en ny häkteslag (dir. 2005:5). Densärskilda utredaren skall dels göra en genomgripande översyn av regelverketi sak, dels se över den lagtekniska och språkliga utformningen. Den nyahäkteslagen skall utformas så att den kan utgöra en del av den nyakriminalvårdslag som skall lämna förslag tillsenast den 1 juni 2005.I direktiven till utredningen om ny häkteslag anges att utredaren bl.a.skall se över och utvärdera effekterna av de ovan nämnda lagändringarsom trädde i kraft . Regeringen anför i denna del attförekomsten av restriktioner för häktade påverkar möjligheterna attbedriva en human kriminalvård och att det är av vikt att reglerna omrestriktioner bygger på en lämplig avvägning mellan en human behandling,den personliga integriteten och möjligheterna att utreda och lagförabrott.Vidare anges i direktiven att utredaren skall göra en översyn av deregler som gäller för behandlingen av häktade som är intagna vidrättspsykiatriska undersökningsenheter. Utredaren skall därvid särskiltkartlägga behovet av att använda tvångsåtgärder och föreslå de förändringarsom kan behövas. Utredaren skall också se över hur beslutsbefogenheternavad gäller tvångsåtgärder och kortare vistelser utanför undersökningsenheternaär utformade och om dessa tillgodoser verksamhetens behov. I detsammanhanget skall utredaren överväga om, och i sådant fall i vilkenutsträckning, den nya häkteslagen skall omfatta även denna kategori häktade.Utredaren skall redovisa sitt uppdrag senast den 15 januari 2006.Utskottet kan med tillfredställelse konstatera att regeringen nu låtergenomföra den av utskottet efterfrågade utvärderingen avgenomförda lagändringar beträffande behandlingen av häktade personer.Utskottet ser också positivt på att ett förslag till ny häkteslag skallutarbetas av utredaren och att därvid bl.a. frågan om vilka regler somskall gälla för behandlingen av häktade som är intagna vid rättspsykiatriskaundersökningsenheter omfattas av direktiven. Utskottet kan konstateraatt de frågor som uppmärksammas av motionärerna omfattas av utredningsuppdraget.Utredningens arbete bör inte föregripas. Utskottet avstyrker därförbifall till motionerna Ju378 och Ju387 i nu behandlade delar.Behandling för sexualbrottsdömdaI motion Ju466 (kd) anförs att krav på farmakologisk och annan typ avbehandling bör kunna uppställas för villkorlig frigivning av vissasexualbrottsdömda personer.Enligt 12 § KvaL är en intagen normalt skyldig att delta i den verksamhetoch ha den sysselsättning som anvisas honom. Det är således obligatorisktatt delta i anvisad programverksamhet. Utskottet har i fråga omsanktionering av vägran att delta i viss verksamhet inhämtat följande frånKriminalvårdsstyrelsen. Om en intagen absolut vägrar att delta i ettanvisat brotts- eller missbruksprogram försöker anstaltspersonalen genomsamtal motivera individen till insikt om behovet av deltagande. Detanses inte meningsfullt att ha med en helt omotiverad person i vissverksamhet eftersom denne riskerar att förstöra för hela gruppen genomatt avvika eller på annat sätt bete sig destruktivt. Deltagande ibehandling och annan verksamhet kan påverka riskbedömningen och därigenomden intagnes möjligheter till utevistelser och anstaltsplacering. Däremotanvänds inte varning och senareläggning av villkorlig frigivning när enintagen inte vill delta i viss verksamhet. Om en intagen däremot heltvägrar att delta i någon form av sysselsättning används ibland varningoch senareläggning av villkorlig frigivning som sanktion.Medicinsk behandling kan, liksom eljest i samhället, normalt endast gespå frivillig grund. Ett undantag från denna huvudregel är bl.a. denbehandling som kan ske med stöd av lagen (1991:1129) om rättspsykiatriskvård.Verksamhet för behandling av sexualbrottsdömda bedrivs i fyrasexualbrottsenheter. Varje enhet innehåller en avdelning för risk- ochbehovsbedömning, en sluten avdelning, en öppen avdelning samt en funktionför samverkan med frivården. De anstalter som ingår i dessa sexualbrottsenheterär , , , , , ochTillberga. Tanken är bl.a. att sexualbrottsenheterna geografiskt skalltäcka upp hela samt att samtliga sexualbrottsdömda skall genomgåsärskilda program och erbjudas behandling. I behandlingen används bl.a.ett nytt evidensbaserat sexualbrottsprogram med förebild från Kanada.Inom kriminalvården pågår ett arbete med att öka differentieringen avklienter inom den kategorin av intagna som är dömda för sexualbrott.Syftet är att därigenom på ett bättre sätt kunna specialinriktabehandlingen utifrån olika typer av behov.Utskottet har avstyrkt motionsyrkandenmed liknande innehåll som de nu aktuella, senast (bet.2003/04:JuU18 s. 13 f). Utskottet höll därvid fast vid tidigare uttalandeni frågan, vilka i huvudsak gick ut på följande. Ett system med farmakologiskbehandling kan knappast ges annan räckvidd än för villkorligfrigivning och torde, som all annan medicinsk behandling, kräva noggrannkontroll och uppföljning. Mot bakgrund av bl.a. de begränsningar somgäller för vård under tvång ansåg utskottet att andra metoder bör väljasför att minska risken för återfall i den aktuella typen av brott. Härär det möjligt att farmakologisk behandling, om den ges på frivilliggrund, i vissa fall kan vara till nytta.Utskottet har inte någon annan uppfattning . Utskottet avstyrker bifalltill motion Ju466 i här behandlade delar.Behandling för män som misshandlat kvinnorI motionerna Ju293 (fp) och A321 (mp) påtalas behovet av tillgång tillbehandling för män dömda för kvinnomisshandel.Kriminalvårdsstyrelsen har på regeringens uppdrag kartlagt vilka programsom används för behandling av män som har dömts för våldsbrott motkvinnor. Programmen genomförs huvudsakligen i samtalsform i grupp ochofta i samarbete med polis och socialtjänst. Problematiken tas även uppi sex- och samlevnadskurser och i gruppsamtal om relationer vid anstaltersom har allmänna våldsbrottsprogram. Kriminalvården har vidare inlettett samarbete med brittiska Home Office. Detta samarbete syftar tillatt utveckla nationella program anpassade för personer som dömts förvåld i nära relationer. Home Office har ackrediterat två versioner avett sådant program, varav den ena prövas i . Personal från sjukriminalvårdsmyndigheter har utbildats för programmet, nämligen frånKarlskrona, , , /Förorter,, Norr och . Programverksamhet har inlettsvid fyra av dessa myndigheter.Under hösten 2004 startades inom kriminalvården ett nätverk medrepresentanter från och de fyra regionerna inomkriminalvården. Nätverkets uppgift är att hålla frågan om kvinnofridaktuell. Nätverket genomför bl.a. en enkätundersökning blandkriminalvårdsmyndigheterna med frågor bl.a. om hur man hanterat den utbildningsom initierades i samband med ett regeringsuppdrag rörande kvinnofridår 1998 och hur man samarbetar med andra myndigheter och organisationeri kvinnofridsfrågor.Utskottet behandlade ett liknande yrkande (bet. 2003/04:JuU18s. 14 f). Utskottet stod då fast vid ett tidigare ställningstagandefrån (bet. 2002/03:JuU6 s. 18 f). Utskottet anförde dåatt det var angeläget att män som dömts för misshandel mot kvinnorerbjuds adekvat behandling inom kriminalvården. Utskottet kunde ocksåkonstatera att kriminalvården bedrev vård i olika former för denna gruppav klienter och att ansträngningar gjordes för att införa nya nationellaprogram för denna grupp. Kriminalvården strävade också efter att allprogramverksamhet skulle vara forskningsbaserad. Ett särskilt uttalandefrån om forskning på området ansågs inte påkallat.Utskottet har inte ändrat sin uppfattning i dessa frågor. MotionernaJu293 och A321 bör avslås i nu behandlade delar.Övervakning i samband med permissionerI motionerna Ju310 (kd) och Ju466 (kd) förespråkas användning avelektronisk övervakning i samband med bl.a. permissioner. I motion Ju331(v) begärs en utredning rörande möjligheterna till användning av sådanelektronisk övervakning i samband med vissa utvisningsdömdas permissioner.För att underlätta anpassningen i samhället kan en intagen enligt 32 §första stycket KvaL beviljas tillstånd att lämna tid (normalpermission), om det inte finns påtaglig fara för fortsattbrottslig verksamhet eller avsevärd fara för annat missbruk. Vid dennabedömning skall särskilt beaktas om den intagne nyttjat eller förfaritolagligt med narkotika inom anstalten eller utan giltigt skäl vägratatt lämna urinprov. Permission får enligt 32 § andra stycket ocksåbeviljas om någon annan särskild anledning föreligger (särskild permission).För permission får ställas de villkor som anses erforderliga beträffandevistelseort, anmälningsskyldighet eller annat. Om noggrann tillsyn behövskan det föreskrivas att den intagne under permissionen skall stå underbevakning. I fråga om permissioner gäller dessutom vissa kvalifikationstider.Sålunda bör enligt 12 § första stycket KvaF den som dömts till fängelse inte utan särskilda skäl beviljas permission innan sexmånader av straffet avtjänats.I 9 kap. föreskrifter och allmänna råd förverkställighet i anstalt (KVVFS 2004:13) understryks vikten av en välgenomtänkt permissionsplanering och att permissioner alltid måste prövasenligt lagstiftningens krav. Vidare uppräknas där de faktorer som börbeaktas vid den riskbedömning som skall göras inför varje permissionstillfälle,såsom under vilka förhållanden den intagne kommer att tillbringa deneventuella permissionen. Härvid bör beaktas risken för att vistelsemiljönkan innebära tillgång till alkohol, droger, vapen och potentiella elleridentifierade brottsoffer. Bland föreskrifterna upptas även bestämmelserom bl.a. minsta kvalifikationstid för normalpermission (9 kap. 1 §).Såvitt gäller särskild permission anges i de allmänna råden att allaförutsebara aktiviteter bör inplaneras för att utföras under normalpermission(9 kap. 4 §). Som exempel på när i stället särskild permission fårbeviljas nämns närvaro vid närståendes begravning och vissa fall avinställelse vid domstolsförhandling. Särskild permission kan också kommai fråga för vissa långtidsdömda, som inte medges normalpermission, isyfte att minska skadeverkningarna av ett långt frihetsberövande (s.k.lufthålspermission). Vid sådana permissioner skall särskild vikt läggasvid de säkerhetsmässiga förhållanden under vilka permissionen skallgenomföras, såsom innehåll, tidpunkt, plats, antal tjänstemän som skallmedverka m.m. Även i övrigt kan villkor för permissionen uppställas.Av kriminalvårdens officiella statistik framgår att antalet påbörjadepermissioner, såväl normalpermissioner som särskilda permissioner,minskat väsentligt , även om antalet ökat något underåren 2002 och 2003. Antalet misskötta permissioner genom uteblivandehar fortsatt att minska (se tabell).Permissioner enligt 32 § KvaLÅr Normalpermissioner Särskilda permissionerAntal påbörjade permissioner Misskötta genom uteblivande Antal påbörjadepermissioner Misskötta genom uteblivande1998 18 530 240 33 368 771999 19 934 255 33 457 682000 17 452 172 21 588 262001 13 657 182 15 481 382002 15 288 149 18 367 312003 17 111 136 18 676 29Källa: Kriminalvård Och Statistik 2003Kriminalvårdsstyrelsen bedrev ett projekt för utvärderingav alternativa tekniska koncept till dagens system för intensivövervakning,exempelvis GPS-baserad eller GPS-kompletterad övervakning. Resultatetav projektet redovisades i rapporten ; teknik och applikation. I rapporten föreslås bl.a. attelektronisk övervakning skall kunna användas som ett komplement ochalternativ till traditionell övervakning på anstalter. Som lämplig målgruppför denna typ av övervakning anges bl.a. förstagångsdömda och vissaintagna under utslussning. Dessutom föreslås i rapporten att test avsystem med kombinerad GPS-baserad positionering och övervakning medradiokommunikation möjliggörs. Här nämns, som exempel på användningsområden,övervakning vid permissioner och höjd säkerhet vid utslussning frånanstalt.I propositionen Ökad användning av intensivövervakning med elektroniskkontroll (prop. 2004/05:34 s. 36 f) anger regeringen att den avser attge ett uppdrag till att bedriva försöksverksamhetmed användning av intensivövervakning med elektronisk kontroll i anstalt.Det anförs bl.a. att tekniken skulle kunna användas i att de intagna följer de föreskrifter som gäller förverkställigheten om var de skall befinna sig . Somsärskilt intressant anges möjligheten att använda tekniken vidutslussningsenheter i kombination med självförvaltning.Utskottet har inhämtat från att frågan om användningav elektronisk övervakning och GPS-teknik i samband med permissionerför närvarande inte övervägs där, bl.a. eftersom tekniken alltjämt bedömsvara för outvecklad.I detta sammanhang kan också nämnas att det i departementspromemorianÖkad säkerhet i pass m.m. (Ds 2004:8) föreslås införande av en nybestämmelse i 24 § KvaL av innebörd att pass som förvaras av enkriminalvårdsanstalt endast i undantagsfall skall få disponeras av den intagne.Vidare föreslås bl.a. att en lagakraftvunnen dom på fängelse som ännu inte avtjänats skall utgöra passhinder och grund föråterkallelse av passet. Departementspromemorian bereds för närvarandeinom . En proposition planeras till våren 2005.I föreskrifter och allmänna råd för verkställigheti anstalt (KVVFS 2004:13) anges att ett villkor för beviljande avpermission kan vara att den intagne lämnar in sitt pass till anstalten (9kap. 7 §).Utskottet behandlade liknande yrkanden senast (bet.2003/04:JuU18 s. 20 f). Utskottet konstaterade då - med hänvisning tilltidigare ställningstaganden - att föreskrifterna på området hade stramatsupp betydligt och att antalet misskötta permissionerhade fortsatt att minska även . Utskottet höll fast vidett tidigare konstaterande att de kontroll- och stödeffekter som skullekunna uppnås med hjälp av intensivövervakning i de flesta fall tordekunna uppnås genom en utökad användning av möjligheten att ställa villkorvid permissioner, t.ex. om vistelseadress, anmälningsskyldighet ellerhembesök av kriminalvårdspersonal. Utskottet konstaterade också att dentekniska utvecklingen beträffande elektronisk övervakning går framåtmen att ett för kriminalvården färdigt system inte fanns utvecklat.Utskottet höll också fast vid ett tidigare uttalande om att den utredningoch tekniska installation som måste föregå användning av övervakningsutrustningär så resurskrävande att det inte torde stå i proportion till de vinstersom eventuellt skulle kunna uppnås genom att använda sådan övervakningi samband med permissioner.Utskottet håller fast vid sina tidigare ställningstaganden i denna fråga.Motionerna Ju310, Ju331 och Ju466 bör avslås i nu behandlade delar.Överförande av verkställighet av fängelsestraffI motionerna Ju281 (c), Ju321 (s), Ju340 (fp) och Ju442 (kd) anförs attverkställighet av fängelsestraff för utvisningsdömda i större utsträckningbör överföras till den dömdes hemland. I motionerna Ju340 och Ju442anförs att bör verka inom EU för att möjliggöra detta.Lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet avbrottmålsdom (IVL) - som till största del bygger på de s.k. överförande-och brottmålsdomskonventionerna - och lagen (1963:193) om samarbete medDanmark, , och angående verkställighet av straff m.m. (NVL) innebär att det är möjligt att låta personer som här i riketdömts till fängelse verkställa sina straff i hemlandet.Överförande av verkställighet till annan stat förutsätter, när varkenbrottmålsdomskonventionen eller överförandekonventionen är tillämpliga,att det föreligger någon annan internationell överenskommelse. Sverigehar ingått en sådan bilateral överenskommelse med bl.a. . Vidarekan regeringen enligt 3 § IVL, om det föreligger synnerliga skäl förvisst fall, träffa överenskommelse med främmande stat om överförande avstraffverkställighet.Utskottet behandlade ett regeringsförslag om att riksdagenskulle godkänna ett tilläggsprotokoll till överförandekonventionen jämtevissa lagändringar (prop. 1999/2000:45, bet. JuU13, rskr. Förslageninnebar bl.a. att den dömdes samtycke inte längre krävs för överförandenär den dömde i samband med domen utvisas på grund av brottet. I sammaärende behandlade utskottet ett motionsyrkande liknande det nu aktuella(bet. 1999/2000:JuU13 s. 10). Utskottet framhöll då att förslagen i detärendet gick i den riktning motionärerna efterlyste. Sålunda framhöllsi propositionen som en allmän utgångspunkt att en återanpassning tordebli mer effektiv om den dömde i ett tidigt skede överförs till sitthemland. I förhållande till stater som är anslutna tillbrottmålsdomskonventioneneller överförandekonventionen med tilläggsprotokollet syntes motionsönskemålenväsentligen tillgodosedda genom propositionens förslag. Vad gällde statersom inte är anslutna till någon av de nämnda konventionerna utgickutskottet - i likhet med tidigare uttalanden - alltjämt från att regeringen,utan något särskilt riksdagsinitiativ, undersöker möjligheterna attingå bilaterala avtal i den omfattning som är önskvärd.Utskottet har inhämtat från sekretariat att tilläggsprotokollettill överförandekonventionen per hade tillträtts avBulgarien, , , , , , ,, , , , , , ,, , , , , och ,, , , samt Österrike.Det kan noteras att ett överförande enligt överförandekonventionen iprincip förutsätter att det vid tiden för ingivande av ansökan tillcentralmyndigheten återstår av tiden för frihetsberövande(34 a § och 25 a § första stycket 4 IVL).Från har utskottet inhämtat att departementet fören kontinuerlig dialog med andra stater om tillämpningen avöverförandekonventionen och tilläggsprotokollet. Denna dialog - som sker främstmellan staternas s.k. centralmyndigheter - innefattar även frågor omhur handläggningen av ärenden om överförande av verkställighet skallkunna påskyndas. I för straffrättsligtsamarbete (PC-OC) diskuteras bl.a. den praktiska tillämpningen avEuroparådets konventioner på det straffrättsliga området, däriblandtillämpningen av överförandekonventionen och tilläggsprotokollet.I årsredovisningen för (s. 11) redovisar Kriminalvårdsstyrelsenantalet överförda straffverkställigheter. Av redovisningen framgår attöverföranden enligt överförandekonventionen, på egen ansökan av denintagne, gjordes i 35 fall . Överföranden av straffverkställighetmed stöd av överförandekonventionen och tilläggsprotokollet, dvs. motden dömdes vilja, skedde i 17 ärenden. Av dessa överfördes fem intagnatill vardera och , tre till vardera och ochen till . Initiativ till överförande togs i princip i allamöjliga fall med kvar att verkställa, totalt 76 ärenden. Fleröverföranden till vissa baltiska länder hade varit möjliga omhandläggningstiden i dessa länder hade kunnat kortas ned. Utöver överförandenmed stöd av överförandekonventionen har överföranden av pågåendeverkställighet skett till de nordiska länderna i ett sextiotal fall. Iytterligare 80 ärenden, där de dömda avvaktar verkställighet på fri fot,har domarna överförts till de nordiska länderna. I regleringsbrevenför såväl som har givits i uppdragatt ge en motsvarande redovisning avseende de nämnda åren.I detta sammanhang kan också nämnas att i april 2004lade fram en grönbok rörande tillnärmning, ömsesidigt erkännande ochverkställighet av straffrättsliga påföljder i Europeiska unionen (KOM[2004] 334 slutlig). anges utgöra ett remissunderlag som iett senare skede bör göra det möjligt för kommissionen att göra ett välunderbyggt uttalande om behovet av ett lagförslag på gemenskapsnivå ombl.a. ömsesidigt erkännande av frihetsstraff och alternativa påföljder.I grönboken behandlas bl.a. frågor såsom vilka kategorier av dömda sombör kunna få verkställigheten överförd till en annan medlemsstat,huruvida både den dömande och den verkställande staten bör få begäraöverföring av verkställighet, på vilka grunder en verkställande statskall kunna vägra att erkänna eller verkställa en påföljd utdömd i enannan medlemsstat, huruvida verkställighet bara bör få överföras om dendömde själv begär det, hur brottsoffrets intressen bör tas till varavid överföring av straffverkställighet samt hur överförandeprocessenbör utformas och regleras för att bli mer effektiv.Kommissionen skickade ut grönboken för samråd, bl.a.till EU:s medlemsstater. avgav sitt yttrandeöver grönboken i form av en promemoria upprättad inom Justitiedepartementet.I promemorian framförs den övergripande synpunkten att unionen primärtbör arbeta vidare med utvecklandet av principen om ömsesidigt erkännande.I fråga om överförande av verkställighet anförs bl.a. att överförandeav straffverkställighet bör ske efter det att domen har vunnitlaga kraft i domslandet, att såväl medborgare som personer med hemvisti en medlemstat bör kunna komma i fråga för överförande till den statensamt att möjligheten att omvandla ett utdömt fängelsestraff till ennationell påföljd bör tas bort inom EU, eftersom det strider mot principenom ömsesidigt erkännande. Vidare anförs i promemorian att bristerna idagens system bör analyseras innan nya regelverk presenteras; bristernakan bero på den internationella regleringen, men lika gärna på internaproblem som måste lösas på nationell nivå.När utskottet senast behandlade frågan om överförande av verkställighetav fängelsestraff (bet. 2003/04:JuU18 s. 24 f) vidhölls det ovan redovisadeställningstagandet . Utskottet konstaterade att ytterligarestater hade tillträtt tilläggsprotokollet till överförandekonventionenoch att kriminalvården i alla möjliga fall verkar för att utvisningsdömdasverkställighet skall överföras till hemlandet. Utskottet gjorde bedömningenatt det relativt låga antalet verkställighetsöverföranden i första handtorde kunna förklaras med en alltför långsam hantering av ärendena ochnoterade att det i dessa frågor förs en dialog bl.a. mellankonventionsländernas centralmyndigheter. Utskottet ansåg att det genom deredogörelser som lämnas i kriminalvårdens årsredovisning går attfölja utvecklingen på området.Utskottet står fast vid sitt tidigare ställningstagande i dessa frågor,och kan konstatera att ytterligare stater nu tillträtt tilläggsprotokollettill överförandekonventionen. Initiativet från kommissionen rörandeömsesidigt erkännande och verkställighet av straffrättsliga påföljderinom den Europeiska unionen är ett steg i rätt riktning. Kommissionenpekar där bl.a. på just behovet av en snabbare hantering av ärenden omöverförande av verkställighet av fängelsestraff. Motionärernas önskemålär i stor utsträckning tillgodosedda genom det arbete som bedrivs. MotionJu321 samt motionerna Ju281, Ju340 och Ju442, i nu behandlade delar,bör avslås av riksdagen.Kostnaden för utvisades hemresorI motionerna Ju220 (m) och Ju466 (kd) begärs att kriminalvården skallges en möjlighet att, även utan den intagnes samtycke, innehålla intjänadersättning för att täcka kostnaderna för den intagnes hemresa i sambandmed verkställighet av beslut om utvisning.Enligt 9 kap. 1 § utlänningslagen (1989:529) är en utlänning som utvisasskyldig att betala kostnaden för sin egen resa till den ort dit hansänds eller åläggs att resa genom en myndighets försorg. Vad gäller denersättning en intagen erhåller under anstaltsvistelsen gäller enligt 44§ KvaL att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer,meddelar föreskrifter beträffande användningen av ersättningen.Regeringen har med stöd av 38 § KvaF delegerat denna befogenhet tillKriminalvårdsstyrelsen.