bet · GT01SoU6 · 2005-12-08 00:00:00 — Av 3 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) följer att en patient med livshotande eller särskilt allvarlig sjukdom eller skada skall erbjudas en förnyad medicinsk bedömning, s.k. second opinon, i det fall vetenskap och beprövad erfarenhet inte ger entydig vägledning och det medicinska ställningstagandet kan innebära särskilda risker för patienten eller har stor betydelse för dennes framtida livskvalitet. I motionerna 2004/05:So410 (v) yrkande 2 och So330 (v) yrkande 4 anförs att rätten till second opinion även bör omfatta svåra psykiska sjukdomar. Utskottet kan konstatera att såväl fysiska som psykiska sjukdomar och skador omfattas av den nämnda paragrafen i hälso- och sjukvårdslagen samt att utarbetar allmänna råd när det gäller bl.a. hur bestämmelsen bör tolkas. I avvaktan härpå bör motionerna avstyrkas. När det gäller barn- och ungdomspsykiatrin kan utskottet konstatera att landstingen prioriterat att kunna erbjuda tidigt stöd till barn och ungdomar med psykisk ohälsa. Utskottet utgår från att barn- och ungdomspsykiatrin kommer att få del av de ovannämnda ekonomiska satsningarna. Sociala barn- och ungdomsvårdskommittén har lagt fram konkreta förslag till regeringen när det gäller flickor och pojkar med behov av såväl sociala som psykiatriska insatser. Vidare ingår det i Nationella psykiatrisamordningens uppdrag att se över barn- och ungdomspsykiatrin. Nämnas bör också att en särskild utredare har fått i uppdrag att bl.a. analysera samhällets stöd till ungdomar som lider av psykisk ohälsa till följd av stress. Mot bakgrund av vad som anförts får motionerna 2004/05:So410 (v) yrkande 13, 2004/05:So502 (s), 2004/05:Ub444 (s) yrkande 4, So361 (s), So606 (v) yrkande 13, So691 (mp) yrkande 3 och So699 (mp, -) yrkandena 17-19 och 21 anses i vart fall delvis tillgodosedda. Utskottet delar naturligtvis uppfattningen i motionerna 2004/05:So410 (v) yrkandena 1 och 23, 2004/05:So595 (m) yrkande 10, 2004/05:So640 (kd) yrkande 3, So606 (v) yrkande 1 och So662 (kd) yrkande 3 om vikten av att använda evidensbaserade behandlingsmetoder inom psykiatrin. Utskottet utgår från att såväl () som fortsätter sitt arbete med utvärdering av behandlingsmetoder och utarbetande av evidensbaserade riktlinjer för vård när det gäller patienter med psykiska sjukdomar och psykiska funktionshinder. Något tillkännagivande från sida är inte nödvändigt. När det gäller risk- och farlighetsbedömningar har SBU avrapporterat sitt uppdrag på området till regeringen. genomför tillsyn av i vad mån och på vilket sätt riskbedömningar görs inom den psykiatriska vården. Vidare ingår det i Nationella psykiatrisamordningens uppdrag att behandla rutiner för riskbedömning och omhändertagande av potentiellt farliga patienter. Motionerna 2004/05:So490 (fp), 2004/05:So595 (m) yrkande 8, So299 (fp), So432 (fp) yrkande 19 och So564 (fp) yrkandena 1 och 2 får därmed anses i huvudsak tillgodosedda. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom kraven i motionerna 2004/05:So410 (v) yrkande 25, So606 (v) yrkande 21 och So691 (mp) yrkandena 5 och 6 om att kostnader för psykoterapi i ökad utsträckning skall kunna ingå i hälso- och sjukvårdens högkostnadsskydd. Motionerna avstyrks därmed. I Nationella psykiatrisamordningens direktiv anges att frågor som rör personalförsörjningen inom vård, social omsorg och rehabilitering för psykiskt sjuka och funktionshindrade skall uppmärksammas särskilt. En annan fråga som framhålls som angelägen är hur nödvändig kompetens hos personalen kan säkras. Enligt utskottet bör resultatet av psykiatrisamordningens arbete inte föregripas. Utskottet avstyrker därmed motionerna 2004/05:So410 (v) yrkande 27, 2004/05:So595 (m) yrkandena 11 och 12, 2004/05:So640 (kd) yrkande 8, So595 (s), So606 (v) yrkande 23 och So662 (kd) yrkande 8. kring könsskillnader inom hälso- och sjukvården har föranlett styrelsen att nu ha som målsättning att tydligare integrera könsspecifika aspekter vid bl.a. utveckling av riktlinjer och föreskrifter till hälso- och sjukvården. Utskottet konstaterar också att psykiatrisamordningens arbete enligt direktiven skall genomföras med ett tydligt jämställdhetsperspektiv samt att regeringen har för avsikt att noga följa utvecklingen på området. Motionerna 2004/05:So410 (v) yrkandena 9 och 10 och So606 (v) yrkandena 9 och 10 får därmed anses i huvudsak tillgodosedda. I en rad motioner framförs synpunkter på hur gällande system för tvång i den psykiatriska vården, bl.a. de nya reglerna för permission, fungerar. Vissa motionärer kräver att möjligheterna till försöksutskrivning återinförs och/eller att någon form av tvång skall tillåtas även i öppenvården. Nationella psykiatrisamordningen har som en del i sitt uppdrag att se över gällande permissionsbestämmelser enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV) med utgångspunkt i uppföljning av de bestämmelser som trädde i kraft . Psykiatrisamordningen skall också pröva om det finns behov av nya vårdformer mellan slutenvård och öppenvård. Även Psykansvarskommitténs betänkande är under beredning i . Nationella psykiatrisamordningen skall enligt sina direktiv följa detta arbete. Utskottet anser att resultatet av pågående arbete på området inte bör föregripas. Motionerna 2004/05:So214 (m), 2004/05:So240 (fp) yrkande 1, 2004/05:So256 (m), 2004/05:So369 (s), 2004/05:So394 (c) yrkande 24 delvis, 2004/05:So430 (m) yrkandena 2-4, 6 och 8, 2004/05:So499 (m) delvis, 2004/05:So508 (fp) yrkande 7, 2004/05:So595 (m) yrkandena 6 och 7, So216 (m), So247 (fp), So303 (m) delvis, So432 (fp) yrkande 15, So458 (s), So543 (s), So548 (m) yrkandena 2-4, 6 och 8 samt So646 (m) yrkande 12 avstyrks därmed. I motion So662 (kd) yrkande 6 anförs att reglerna för vårdintyg bör ses över. Utskottet vidhåller att det inte är lämpligt att föreskriva en minsta vårdtid på sätt som föreslås i motionen. Av medicinska skäl såväl som av rättssäkerhetsskäl måste det alltid åligga läkaren vid den mottagande sjukvårdsinrättningen att göra en egen, och måhända annan, bedömning än den som gjorts av läkaren som utfärdat vårdintyget. Utskottet konstaterar dock att det i psykiatrisamordningens uppdrag ingår att uppmärksamma om tillräckliga åtgärder vidtas från huvudmännens sida i samband med in- och utskrivning av patienter som är föremål för psykiatrisk slutenvård. Motionen avstyrks i den mån den inte kan anses tillgodosedd med det anförda. Utskottet delar inte uppfattningen i motionerna 2004/05:So410 (v) yrkande 19 och So606 (v) yrkande 16 att särskilt bör följa upp verksamheten med stödpersoner till personer som vårdas enligt LPT. Utskottet utgår från att i sin reguljära tillsyn över hälso- och sjukvården ser över hur bestämmelserna om patientens rätt till stödperson tillämpas. Enligt 23 § LPT får, om det är nödvändigt, en patient kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas för kontroll av att han eller hon inte bär på sig i 21 § angiven otillåten egendom, såsom exempelvis narkotika eller alkoholhaltiga drycker. Bestämmelsen gäller även vid rättspsykiatrisk vård (8 § LRV). Motionerna 2004/05:So595 (m) yrkande 4 delvis och So646 (m) yrkande 13 delvis avstyrks i den mån de inte är tillgodosedda med det anförda. I flera motioner anförs att det ekonomiska ansvaret för den rättspsykiatriska vården bör överföras från sjukvårdshuvudmännen till staten. Utskottet kan konstatera att vid sin belysning av situationen inom rättspsykiatrin fann en rad problem hänförliga till nuvarande system för ansvar för och organisation av den rättspsykiatriska vården. Enligt utskottets mening bör regeringen skyndsamt utreda hur hela eller delar av det finansiella ansvaret för den rättspsykiatriska vården skulle kunna övergå till staten samt därefter återkomma till i ärendet. Utskottet anser att man i det sammanhanget bör beakta frågor som rör organisation, samordning, samverkan och kvalitetsutveckling på området. Vad utskottet nu anfört bör , med delvis bifall till motionerna 2004/05:So218 (m), 2004/05:So434 (m), 2004/05:So499 (m) delvis, Ju477 (kd) yrkande 1, So217 (m), So303 (m) delvis, So646 (m) yrkande 15 och So655 (kd), som sin mening ge regeringen till känna. Nationella psykiatrisamordningen har lagt fram förslag till ändringar i såväl LPT som LRV med innebörd att patienters rätt att använda elektronisk kommunikation skall kunna inskränkas genom beslut av chefsöverläkare. En proposition med anledning av förslaget är under utarbetande i . Motionerna 2004/05:So244 (s) yrkandena 1 och 2, 2004/05:So260 (m), 2004/05:So271 (m), 2004/05:So466 (fp) yrkandena 1 och 2, 2004/05:So595 (m) yrkande 4 delvis, Ju381 (fp) yrkande 4, Ju529 (fp) yrkande 38, So646 (m) yrkande 13 delvis och So650 (kd) yrkandena 1 och 2 får därmed anses tillgodosedda. Personer med s.k. dubbeldiagnos, dvs. psykiskt störda missbrukare, är en av de mest utsatta grupperna i samhället. En förutsättning för att kunna ge adekvat stöd till dessa människor är att främst kommunernas och landstingens insatser samordnas. De nationella samordnarna för narkotika respektive psykiatri arbetar tillsammans med frågan och har presenterat en gemensam programförklaring på området. Även inom ramen för missbrukarvårdssatsningen Ett kontrakt för livet prioriteras gruppen psykiskt störda missbrukare och betonas vikten av samarbete mellan kommuner och landsting och av samtidiga och integrerade insatser. Bland annat har Utredningen om en vårdöverenskommelse om missbrukarvården i sitt betänkande föreslagit insatser för missbrukare med psykiatrisk sjukdom. Mot bakgrund av det arbete som pågår på området saknas det anledning till något initiativ från sida. Motionerna 2004/05:So308 (s), 2004/05:So410 (v) yrkandena 3 och 14, 2004/05:So541 (s) yrkande 2, 2004/05:So595 (m) yrkandena 2 och 5, So374 (fp) yrkandena 1-3, So394 (s), So401 (v) yrkande 3, So432 (fp) yrkande 18 och So606 (v) yrkande 2 får anses i varje fall delvis tillgodosedda med det anförda. har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om fredstida katastrofmedicinsk beredskap och planläggning inför höjd beredskap. I dessa ställs det krav på landstingen att bl.a. ha en beredskap för psykiatriskt och psykosocialt omhändertagande vid allvarlig händelse. Mot bakgrund härav får motionerna 2004/05:MJ5 (fp) yrkande 3 och 2004/05:MJ8 (c) (delvis) anses i huvudsak tillgodosedda. I direktiven för Nationella psykiatrisamordningens uppdrag anges uttryckligen att arbetet skall ske i bred dialog med bl.a. brukarorganisationer. Utskottet anser inte att det finns skäl till något sådant tillkännagivande som begärs i motion 2004/05:So410 (v) yrkande 15. Ansvaret för hälso- och sjukvården delas mellan staten, landstingen och kommunerna. Enligt gällande styrsystem skall främst fatta beslut om övergripande och nationella frågor. I de centrala lagarna inom utskottets beredningsområde finns ofta bestämmelser som innebär delegation av detaljbestämmelser till regering och/eller myndigheter. Ramlagstiftningen för bl.a. hälso- och sjukvården och ligger inom utskottets beredningsområde medan den konkreta utformningen av verksamheten liksom finansieringsansvaret ligger på kommun- och landstingsnivå. Med hänvisning till gällande ansvarsfördelning avstyrker utskottet motionerna 2004/05:So240 (fp) yrkandena 2 och 3, 2004/05:So410 (v) yrkande 22, 2004/05:So518 (c) yrkandena 1-4, 2004/05:So640 (kd) yrkande 5, So606 (v) yrkande 19, So662 (kd) yrkande 5 och So691 (mp) yrkandena 4, 7 och 11. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Den psykiatriska vårdens organisation, finansiering, arbetsmetoder m.m., punkt 1 (m) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Ju352 yrkande 3, 2004/05:So430 yrkandena 5 och 7, 2004/05:So595 yrkandena 1 och 3, 2005/06:So548 yrkandena 5 och 7 samt 2005/06:So646 yrkandena 1, 3-6 och 9 samt avslår motionerna 2004/05:Ju427 yrkande 3, 2004/05:So252, 2004/05:So379, 2004/05:So394 yrkande 24 i denna del, 2004/05:So410 yrkandena 4, 11, 16, 20, 24, 26 och 28, 2004/05:So640 yrkandena 1, 2 och 10, 2005/06:So343 yrkandena 1 och 2, 2005/06:So378, 2005/06:So432 yrkandena 17 och 20, 2005/06:So561, 2005/06:So606 yrkandena 3, 11, 14, 17, 20, 22 och 24, 2005/06:So662 yrkandena 1, 2 och 10 samt 2005/06:So691 yrkandena 2, 8 och 10. Psykiatrin befinner sig i en organisatorisk kris. Antalet vårdplatser har sjunkit från 14 000 till färre än 5 000. Detta har medfört kortare vårdtider och ofta för tidiga utskrivningar, vilket ökar risken för återinsjuknanden och återintagningar. Ett allvarligt problem i sammanhanget är att samordningen mellan vårdgivarna brister. Det delade huvudmannaskapet mellan kommuner och landsting innebär ofta att ingen tar ansvar. Detta system måste därför omprövas. På vill vi minska antalet huvudmän inom vården för att därigenom förbättra förutsättningarna för en fungerande vårdkedja. Enligt vår mening måste expertisen inom den kliniska psykiatrin tillvaratas bättre inom en ram av evidensbaserad verksamhet, prestationsstimulans och klara ansvarsförhållanden. Över huvud taget måste befintliga resurser användas bättre. Psykiskt sjuka patienter är utlämnade till den vård som erbjuder. Vi anser i stället att resurserna bör följa patienten. Med ett system med fritt val av evidensbaserade behandlingsprogram där den ekonomiska ersättningen går till den vårdgivare som patienten väljer själv ökar mångfalden i utbudet av psykiatrisk vård och behandling. Att resurserna följer patienten är också en förutsättning för att kunna ge vårdgivarna incitament att ta hänsyn till kostnaderna för resten av samhället, t.ex. genom ökad samordning mellan socialförsäkringssystemet och sjukvården. Parallellt med en mångfald skall det ställas höga krav på kvaliteten inom den psykiatriska vården. Enligt vår mening bör endast evidensbaserade behandlingar finansieras med offentliga medel. Alla vårdgivare skall ackrediteras och tydliga kvalitetskrav skall införas. Kontinuerlig vidareutbildning skall vara obligatorisk. Vidare bör kvalitetsregister införas för att jämförelser skall kunna göras mellan olika vårdgivare. Många psykiskt sjuka patienter cirkulerar i vårdapparaten, eller finns på samma mottagning, år utan att få någon diagnos. Vi anser att alla patienter har rätt till en diagnos. Var och en som söker för psykiska besvär skall kunna få sin diagnos ställd av en kvalificerad läkare . saknas det grundade riktlinjer för hur patienterna vid behandlingshem och boendeformer skall vårdas eller uppgifter om verksamheternas omfattning och kvalitet. Vi anser det angeläget att sådana riktlinjer införs. Den senaste tidens våldsdåd begångna av psykiskt störda personer har satt fokus på brister i psykiatrin. I har sju av tio våldsverkare sökt, men nekats, hjälp före våldsdådet. Vi anser att regeringen måste ta sitt ansvar för att uppfylla grundläggande krav på trygghet för oss alla. Regeringen bör därför återkomma med en samlad redovisning av hur psykiskt sjuka skall kunna beredas vård, antingen frivilligt eller med tvång. En förutsättning för att kunna förhindra våldsbrott på grund av psykisk sjukdom är att öka antalet slutenvårdsplatser. Vad vi nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Den psykiatriska vårdens organisation, finansiering, arbetsmetoder m.m., punkt 1 (fp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:So432 yrkandena 17 och 20 samt avslår motionerna 2004/05:Ju352 yrkande 3, 2004/05:Ju427 yrkande 3, 2004/05:So252, 2004/05:So379, 2004/05:So394 yrkande 24 i denna del, 2004/05:So410 yrkandena 4, 11, 16, 20, 24, 26 och 28, 2004/05:So430 yrkandena 5 och 7, 2004/05:So595 yrkandena 1 och 3, 2004/05:So640 yrkandena 1, 2 och 10, 2005/06:So343 yrkandena 1 och 2, 2005/06:So378, 2005/06:So548 yrkandena 5 och 7, 2005/06:So561, 2005/06:So606 yrkandena 3, 11, 14, 17, 20, 22 och 24, 2005/06:So646 yrkandena 1, 3-6 och 9, 2005/06:So662 yrkandena 1, 2 och 10 samt 2005/06:So691 yrkandena 2, 8 och 10. Bristerna inom svensk psykiatrisk vård är mycket stora. Enligt vår mening måste såväl tillgängligheten till vården som dess kvalitet bli bättre. Vi förespråkar därför bl.a. följande åtgärder: förstärkt förebyggande arbete, ökad samverkan med husläkare, utveckling av den psykosociala kompetensen inom primärvården, införande av en särskild behandlingsgaranti inom barn- och ungdomspsykiatrin, förbättrad lagstiftning på området samt ett större antal platser i slutenvården. Det är vidare av stor vikt att privata vårdgivare blir verksamma inom psykiatrin. Bättre samverkan mellan landsting och kommuner, bl.a. i form av gemensamma politiska nämnder, samt en omfördelning av kostnadsansvaret behövs också. Nya öppna och samhällsnära vårdformer bör utvecklas, bl.a. mobila resursteam och boendestödjare. Förslagen till åtgärder utvecklas närmare i motion So432. I sammanhanget vill vi också erinra om att har föreslagit större anslag till psykiatrin för budgetåren 2006-2008 än regeringen. En fjärdedel av de äldre behöver hjälp för psykiatriska problem. Trots detta får äldre människor med psykiska problem inte alls den uppmärksamhet av vården som de förtjänar. Flera undersökningar visar att äldre sällan får adekvat behandling för sin depression. De allmänpsykiatriska klinikerna prioriterar ofta andra grupper och de geriatriska klinikerna prioriterar akuta somatiska tillstånd. Därför behövs en utbyggnad av specialiserade vårdenheter för psykogeriatrik med tillgång till slutenvård för äldre med psykiatriska sjukdomar. Det finns också en brist på platser i lämpliga boendeformer för äldre med psykiatriska diagnoser. Enligt vår mening krävs det ett bredare samarbete mellan geriatrik, psykiatri och äldreomsorg för att de äldre skall få en värdig vård. Mot bakgrund av de eftersatta behoven och målgruppens storlek anser vi det anmärkningsvärt att Nationella psykiatrisamordningens direktiv inte uttryckligen omfattar insatser för psykiskt sjuka äldre. Regeringen bör därför besluta om tilläggsdirektiv med innebörd att de psykiskt sjuka äldre och deras livsvillkor särskilt skall beaktas. Vad vi nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Den psykiatriska vårdens organisation, finansiering, arbetsmetoder m.m., punkt 1 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Ju352 yrkande 3, 2004/05:So640 yrkandena 1, 2 och 10, 2005/06:So646 yrkandena 1, 3, 5, 6 och 9 samt 2005/06:So662 yrkandena 1, 2 och 10 samt avslår motionerna 2004/05:Ju427 yrkande 3, 2004/05:So252, 2004/05:So379, 2004/05:So394 yrkande 24 i denna del, 2004/05:So410 yrkandena 4, 11, 16, 20, 24, 26 och 28, 2004/05:So430 yrkandena 5 och 7, 2004/05:So595 yrkandena 1 och 3, 2005/06:So343 yrkandena 1 och 2, 2005/06:So378, 2005/06:So432 yrkandena 17 och 20, 2005/06:So548 yrkandena 5 och 7, 2005/06:So561, 2005/06:So606 yrkandena 3, 11, 14, 17, 20, 22 och 24, 2005/06:So646 yrkande 4 och 2005/06:So691 yrkandena 2, 8 och 10. Psykiatrin befinner sig i en organisatorisk kris. Antalet vårdplatser har sjunkit från 14 000 till färre än 5 000. Detta har medfört kortare vårdtider och ofta för tidiga utskrivningar, vilket ökar risken för återinsjuknanden och återintagningar. Ett allvarligt problem i sammanhanget är att samordningen mellan vårdgivarna brister. Enligt min mening måste expertisen inom den kliniska psykiatrin tillvaratas bättre inom en ram av evidensbaserad verksamhet, prestationsstimulans och klara ansvarsförhållanden. Över huvud taget måste befintliga resurser användas bättre. Det är också viktigt att ställa höga krav på kvaliteten inom den psykiatriska vården. Enligt min mening bör endast evidensbaserade behandlingar finansieras med offentliga medel. Alla vårdgivare skall ackrediteras och tydliga kvalitetskrav skall införas. Kontinuerlig vidareutbildning skall vara obligatorisk. Vidare bör kvalitetsregister införas för att jämförelser skall kunna göras mellan olika vårdgivare. Många psykiskt sjuka patienter cirkulerar i vårdapparaten, eller finns på samma mottagning, år utan att få någon diagnos. Jag anser att alla patienter har rätt till en diagnos. Var och en som söker för psykiska besvär skall kunna få sin diagnos ställd av en kvalificerad läkare . saknas det grundade riktlinjer för hur patienterna vid behandlingshem och boendeformer skall vårdas eller uppgifter om verksamheternas omfattning och kvalitet. Jag anser det angeläget att sådana riktlinjer införs. Den senaste tidens våldsdåd begångna av psykiskt störda personer har satt fokus på brister i psykiatrin. I har sju av tio våldsverkare sökt, men nekats, hjälp före våldsdådet. Jag menar att regeringen måste ta sitt ansvar för att uppfylla grundläggande krav på trygghet för oss alla. Regeringen bör därför återkomma med en samlad redovisning av hur psykiskt sjuka skall kunna beredas vård, antingen frivilligt eller med tvång. Sammanfattningsvis anser jag att det behövs både en organisatorisk och en resursmässig upprustning av den psykiatriska vården. Jag vill i detta sammanhang erinra om att har föreslagit ett statligt resurstillskott till psykiatrin för budgetåren 2006-2008 som överstiger regeringens förslag med sammanlagt . Enligt min mening är tiden nu mogen för en översyn av hela den psykiatriska vårdens grundläggande organisation. En centralisering av hela psykiatrin eller delar av den bör övervägas. Utredningen bör även överväga hur individuella samverkansformer kan se ut för socialtjänst, missbrukarvård och psykiatrisk vård. Vidare bör den komplicerade lagstiftning som styr samverkan vid vård av och omsorg om psykiskt sjuka och funktionshindrade ses över. Bland annat är det svårt att avgöra vad som är psykiatrisk behandling och vad som är social omsorg när det gäller insatser till dessa personer. Vad jag nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Den psykiatriska vårdens organisation, finansiering, arbetsmetoder m.m., punkt 1 (v) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2004/05:So410 yrkandena 4, 11, 16, 20, 24, 26 och 28 samt 2005/06:So606 yrkandena 3, 11, 14, 17, 20, 22 och 24 samt avslår motionerna 2004/05:Ju352 yrkande 3, 2004/05:Ju427 yrkande 3, 2004/05:So252, 2004/05:So379, 2004/05:So394 yrkande 24 i denna del, 2004/05:So430 yrkandena 5 och 7, 2004/05:So595 yrkandena 1 och 3, 2004/05:So640 yrkandena 1, 2 och 10, 2005/06:So343 yrkandena 1 och 2, 2005/06:So378, 2005/06:So432 yrkandena 17 och 20, 2005/06:So548 yrkandena 5 och 7, 2005/06:So561, 2005/06:So646 yrkandena 1, 3-6 och 9, 2005/06:So662 yrkandena 1, 2 och 10 samt 2005/06:So691 yrkandena 2, 8 och 10. Vi anser det viktigt att de svenskar som inte har svenska som modersmål ges större möjligheter till en god psykiatrisk hälso- och sjukvård. Regeringen har ett särskilt ansvar att se till att psykiatrisk hälso- och sjukvård också finns tillgänglig på de fem nationella minoritetsspråken. Enligt vår mening bör regeringen ge i uppdrag att kartlägga behov och resurser för människor med annat etniskt ursprung än svenskt, eller tillhörande någon av de nationella minoriteterna och som är i behov av psykiatrisk hälso- och sjukvård. Det finns kvarlevor inom den psykiatriska och psykologiska kunskapssynen som innebär att avvikelser från heteronormativiteten är ett symtom på ohälsa eller en avvikelse från det normala. Vi anser därför att det behövs en analys av psykiatrin ur ett HBT-perspektiv som innefattar både konkreta insatser och värdegrund.