bet · GS01KU11 · 2005-02-17 00:00:00 — För det fallet att någon polis tog fotografietoch överlämnade det för publicering fick överlämnandet anses ha omfattatsav vederbörandes meddelarfrihet. Detsamma gällde om det var någon annanvid polismyndigheten som lämnade fotografiet till tidningen. Om fotografietöver huvud taget var en handling hos polismyndigheten var det, enligtJK, såvitt kunde bedömas inte någon s.k. allmän handling när detöverlämnades och omfattades därför inte av det undantag från meddelarfrihetensom föreskrivs i 7 kap. 3 § första stycket 2 tryckfrihetsförordningen.Och även om fotografiet skulle ha utgjort en allmän handling kunde detinte anses ha omfattats av sekretess, varför det nämnda undantaget ävenav den anledningen inte skulle vara tillämpligt. Av det sagda följdeenligt JK att det, även om fotografiet överlämnades av någon hos polisentill tidningen, inte fanns någon anledning för JK att inleda förundersökningi ärendet.JK anförde vidare att vad som kunde diskuteras var fotograferingen somsådan. JK hänvisade till att var och en enligt 1 kap. 1 § fjärde styckettryckfrihetsförordningen är fri att anskaffa uppgifter för publiceringmen när det gäller sättet för anskaffandet gäller enligt 1 kap. 9 § 5samma lag vanlig lag i fråga om straff- och ersättningsansvar. Detsistnämnda innebär enligt JK också att sättet för anskaffandet kankritiseras om det sätt som använts bedöms olämpligt.Avslutningsvis anförde JK att det visserligen kan ifrågasättas om detär lämpligt att en polis tar ett fotografi som det aktuella och att detåtminstone i vissa fall får bedömas som olämpligt. Med hänsyn dels tillosäkerheten beträffande fotografiets tillkomst, dels till att förfarandeti alla händelser inte kunde anses brottsligt och dels slutligen tillatt överlämnandet till tidningen omfattas av meddelarfriheten ansåg JKsig dock inte ha anledning att gå vidare med saken.UtredningsbetänkandenOffentlighets- och sekretesskommittén (OSEK) har, som framgår ovan,haft i uppgift bl.a. att göra en översyn av de tystnadsplikter som brytermeddelarfriheten. Kommittén har bedömt att det inte kommit fram någraskäl att allmänt utvidga eller inskränka meddelarfriheten. I sitthuvudbetänkande Ny sekretesslag (SOU 2003:99) föreslog kommittén därförinte några ändringar när det gäller vilka tystnadsplikter som skallbryta meddelarfriheten.En annan del av OSEK:s uppdrag avsåg att överväga om det är lämpligtmed en enhetlig syn på offentlighetsprincipens tillämplighet i kommunalarespektive statliga bolag. I sitt slutbetänkande Insyn och sekretess(SOU 2004:75) konstaterade OSEK att när reglerna om allmänna handlingargjordes tillämpliga på kommunala företag var syftet bl.a. att behållameddelarfriheten så att en överflyttning av verksamhet från enmyndighet till ett privaträttsligt objekt inte skulle leda till enförsvagning av den offentliga insynen i verksamheten. Kommittén diskuterarom den nuvarande regleringen uppnår detta syfte och konstaterarsammanfattningsvis att innebörden av meddelarfriheten i kommunala företagär oklar. Kommittén föreslår därför att meddelarfrihetens omfattningför anställda i kommunala företag förtydligas.Kommitténs förslag bereds inom Regeringskansliet.Utskottets tidigare bedömningUtskottet har tidigare behandlat motioner om översyn av meddelarskyddeti fråga om s.k. polisläckor. Frågan behandlades ingående i betänkande2001/02:KU38. Utskottet erinrade om att i den proposition (prop.1975/76:204) som föregick de nuvarande bestämmelserna om meddelarfrihetför offentliga funktionärer föredragande statsrådet vad gällde omfattningenav det tryckfrihetsrättsliga meddelarskyddet m.m. uttalade bl.a. följande(s. 95).Jag finner det vidare angeläget att framhålla att straffrihet förmeddelare inte betyder att offentliga tjänstemän är skyldiga att imotsvarande mån lämna upplysningar till t.ex. pressen om känsliga förhållanden.Innebörden av en särskild tryckfrihetsrättslig meddelarfrihet är istället den att det allmänna - med tanke på de viktiga intressen sominformationsfriheten representerar - överlåter åt den enskilde att,utan risk för repressalier, själv bedöma om det är önskvärt ellerförsvarligt att förmedla vissa uppgifter för offentliggörande. Man kanräkna med att han därvid beaktar de skyddsintressen som en vanligtvisgällande tystnadspliktsregel värnar om, liksom sin uppfattning om hurinformationsmottagaren kommer att handskas med stoffet. Sammanfattningsvisanser jag alltså att farhågorna för att ett särskilt skydd för dem sommeddelar uppgifter till publicister skall leda till återkommande skadorär överdrivna. Liksom bör man för framtiden i stor utsträckningkunna förlita sig på massmediernas och uppgiftslämnarnas omdöme ochansvarskänsla.Det vore trots det sagda orealistiskt att bortse från att meddelarfrihetenkan leda till oönskade konsekvenser i form av publicitetsskador. Enligtmin mening kan dock någon tvekan inte råda om att det, allmänt sett, ärett mindre ont att i vissa fall omständigheter som bort förtigas uppenbarasän att missförhållanden i allmän eller enskild verksamhet får fortgåopåtalt eller att den offentliga debatten i någon allmän angelägenhetuteblir eller kommer i obalans på grund av brist på information.Min slutsats blir alltså att de som meddelar sig med pressen eller annarsmed publicister bör åtnjuta en vidsträckt frihet. Att emellertid dennafrihet - liksom flertalet andra rättigheter - har sina begränsningarligger i öppen dag. Enskildas personliga integritet och ekonomiskaintressen kan inte heller i detta sammanhang lämnas utan varje skydd.Också mycket betydelsefulla allmänna intressen kräver sitt beaktande.Det blir nödvändigt att göra en avvägning mellan motstående ochsvårjämförbara intressen, en avvägning som oundvikligen får karaktären aven kompromiss.Utom för de ovan redovisade propositionsuttalandena redogjorde utskottetför den bedömning utskottet gjort i sitt betänkande 1996/97:KU23.Bedömningen var följande.Vid införandet av de nu gällande reglerna om meddelarfriheten itryckfrihetsförordningen påpekades att det vore orealistiskt att bortsefrån att meddelarfriheten kan leda till oönskade konsekvenser i form avpublicitetsskador. Enligt föredragande statsrådets mening kunde docknågon tvekan inte råda om att det, allmänt sett, är ett mindre ont atti vissa fall omständigheter uppenbaras som bort förtigas än attmissförhållanden i allmän eller enskild verksamhet får fortgå opåtalat elleratt den offentliga debatten i någon allmän angelägenhet uteblir ellerkommer i obalans på grund av brist på information. Slutsatsen blev attde som meddelar sig med pressen eller annars med publicister bör åtnjutaen vidsträckt frihet men att denna frihet - liksom flertalet andrarättigheter - hade sina begränsningar och att det blev nödvändigt attgöra en avvägning mellan motstående och svårjämförbara intressen.I förarbetena till sekretesslagen påpekades att önskemålet om insyn iett särskilt fall kan vara starkare än det sekretessintresse som harföranlett den aktuella sekretessregeln och att det kan förhålla sig såatt en regel om skydd t.ex. för ett enskilt intresse ibland på ettolämpligt sätt hindrar insyn i en myndighets sätt att fullgöra sinauppgifter. Offentlighetsprincipen skulle inte förverkligas till fullo omde offentliga funktionärerna i situationer av nu nämnt slag voreförhindrade att bidra med uppgifter till den allmänna debatten och reglernaom meddelarfrihet var avsedda att motverka sådana icke önskade resultatav sekretessregleringen.Erfarenheterna av det rådande systemet ansågs ha varit goda, ochföredragande statsrådet ansåg att man kunde utgå från att de tystnadspliktersom inte hade företräde framför meddelarfriheten också i fortsättningenskulle komma att vid sidan av sin rättsliga funktion ha den verkan attde utövar ett psykologiskt och moraliskt tryck på de offentligafunktionärerna att vara återhållsamma med att lämna uppgifter till massmedierna.En annan viktig omständighet att beakta i sammanhanget var att mångaav de uppgifter som kan komma att lämnas till följd av meddelarfrihetensannolikt aldrig blir publicerade. Som framhållits i skilda sammanhangvar nämligen en av meddelarfrihetens viktigaste funktioner att gemassmedierna tillgång till bakgrundsmaterial som inte i sig självt äravsett för publicering.Vidare erinrades om nödvändigheten att göra en avvägning mellan motståendeoch svårjämförbara intressen - intresset av sekretess och intresset avoffentlig insyn - en avvägning som oundvikligen fick karaktären av enkompromiss.Utskottet anser att vad som sålunda anförts alltjämt äger giltighet ochavstyrker med det anförda motionerna.Utskottet hänvisade vid behandlingen under /02 till denbedömning som gjordes då de nuvarande bestämmelserna antogs samt tillatt Offentlighets- och sekretesskommittén fått i uppdrag att se överbestämmelsen om meddelarfrihetsbrytande tystnadsplikter i 16 kap. 1 §sekretesslagen. Utskottet ansåg att resultatet av detta arbete bordeavvaktas och avstyrkte därför den föreliggande motionen.Vid frågans senaste behandling (bet. 2003/04:KU14), vidhöll utskottetsitt tidigare ställningstagande och ville även hänvisa till beredningenav OSEK:s då avlämnade betänkande. De föreliggande motionerna avstyrktes.Utskottets ställningstagandeVad först avser frågan om att inskränka meddelarskyddet är utskottetenigt med motionärerna i motionerna 2004/05:K421 (kd) och 2004/05:K246(m) om att s.k. läckor vid olika polisingripanden ibland tjänar andrasyften än de som meddelarfriheten är avsedd att tjäna. Meddelarfrihetenoch meddelarskyddet är emellertid som har redovisats ovan så väsentligainslag i tryck- och yttrandefriheten att mycket starka skäl måsteföreligga för att inskränka dem. Lösningen på det problem som läckor kanutgöra bör därför i första hand sökas på annat håll - genom utbildningoch liknande insatser inom vederbörande myndigheter. Utskottet, somockså vill hänvisa till beredningen av OSEK:s förslag i betänkandet Nysekretesslag, avstyrker därmed motionerna.Beträffande den fråga som tas upp i motion 2004/05:K386 (fp) villutskottet hänvisa till den pågående beredningen av OSEK:s förslag ibetänkandet Insyn och sekretess. Resultatet av beredningen bör enligtutskottets mening avvaktas, och utskottet avstyrker motionen i berörddel.Innehållet i närradiosändningarUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker, bl.a. med hänvisning till pågående beredning,motioner (kd) om främst generösare regler för programutbyte i närradion.Jämför reservation 2 (m, fp, kd, c) och särskilt yttrande 2 (mp).Gällande bestämmelserRätten att sända radioprogram på annat sätt än genom tråd får enligt 3kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen regleras genom lag som innehållerföreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. Det allmänna skalleftersträva att radiofrekvenserna tas i anspråk på ett sätt som ledertill vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet. Sammanslutningarskall ha rätt att sända ljudradioprogram i lokala radiosändningar i denutsträckning som tillgängliga radiofrekvenser medger. Närmare föreskrifterom detta meddelas genom lag.Närradio definieras som lokala ljudradiosändningar för föreningslivet.Närradiosändningar startade som en försöksverksamhet 1979. Regler om närradio finns numerai radio- och TV-lagen (1996:844). 4 kap. i lagen avser helt närradio.Kravenför tillstånd att få sända närradio skärptes (prop.2003/04:182, bet. 2004/05:KU4, rskr. 2004/05:1059, SFS 2004: 33).Tillstånd att sända närradio kan enligt 4 kap. 4 § radio- och TV-lagenges endast till ideella föreningar som har anknytning till sändningsområdetpå i paragrafen närmare angivet sätt, till församlingar och kyrkligasamfälligheter inom , till obligatoriska sammanslutningarav studerande vid universitet och högskolor samt till sammanslutningarav flera tillståndshavare i ett sändningsområde för gemensammanärradioändamål (närradioföreningar).Bestämmelser om sändningarnas innehåll finns i 6 kap. radio- och TV-lagen.Enligt 6 kap. 6 § radio- och TV-lagen får i närradio endast sändasprogram som har framställts särskilt för den egna verksamheten. Underhögst får dock sändas andra program, om innehålleti sändningarnaär av särskilt intresse för tillståndshavarens medlemmar,främjar kunskap och utbildning, ellerutgör upptagningar av lokala kulturella tillställningar.Vidare sägs i 7 § att en närradioförenings programutbud endast fårinnehållasändningar från evenemang av gemensamt intresse för tillståndshavarna,information, i begränsad omfattning, om verksamhet,uppgifter om program och programtider samt andra upplysningar omnärradioverksamheten på orten, ochprovsändningar av program, framställda av juridiska personer som ärbehöriga att få tillstånd att sända närradio, i varje enskilt fall underhögst tre månader.MotionernaTvå motioner rör närradion.I motion 2004/05:K419 av m.fl. (kd) yrkande 5 ansermotionärerna att skall begära att regeringen lägger framförslag till ändring av radio- och TV-lagen enligt vad i motionen anförsom generösare regler för programutbyte i närradion. Motionärerna riktarsin kritik mot det s.k. riksförbudet, som innebär att tillståndshavaresprogramutbud endast får innehålla program som har framställts särskiltför den egna verksamheten. Syftet med regeln är att motverka nätverkssändningar.Den s.k. tiotimmarsregeln hindrar enligt motionärerna ett smidigt utbyteav programmaterial mellan föreningar som inte i första hand baseras pålokal anknytning, utan där det snarare är kultur eller intresse somutgör den gemensamma grunden för programmen. Regeringen bör enligtmotionärerna återkomma till med förslag om generösare reglerför programutbyte i närradion, förslagsvis en regel som tillåter utbytbaraprogram , möjligen i kombination med en regelom minimiandel för program med lokal anknytning.I motion 2004/05:Kr359 av m.fl. (kd) yrkande 2 föreslåsett tillkännagivande om närradions ideella och lokala inriktning.Motionärerna anser bl.a. att det s.k. riksförbudets nuvarande utformningär olycklig. Det har inneburit att vissa aktörer skaffat flera licenserför att kunna sända centralt producerat material,som de inte producerar något lokalt material. De anser attden av Radio- och föreslagna möjligheten, att söka dispensfrån riksförbudet under maximalt per kalenderår, ärfel väg att gå. Lagen bör i stället utformas så att den anger att enviss andel måste vara lokalt producerad. Genom att höja kraven på vilkaföreningar som sänder närradio och på så sätt försvåra för rentkommersiella aktörer, som utrymmet för ökad samverkan ges åtföreningarna, ges enligt motionärerna bättre förutsättningar för attutveckla närradions styrka och särart.BakgrundAnalys om framtidsförutsättningarna för närradionEtt uppdrag att göra en samlad analys av framtidsförutsättningarna förlokal icke-kommersiell radio och TV, dvs. närradio och lokal-TV, somlämnades , redovisades till Kulturdepartementet.Redovisningen övervägs inom Regeringskansliet.Utskottets tidigare bedömningUtskottet behandlade en motion (kd) om innehållet i närradiosändningarsenast i sitt betänkande 2003/04:KU24. Utskottet avstyrkte då motionenmed hänvisning till pågående beredningsarbete.Utskottets ställningstagandeUtskottet, som anser att de pågående övervägandena inom Regeringskanslietav den nämnda analysen bör avvaktas och som erinrar om de nyligengenomförda skärpta tillståndskraven för närradiosändningar, finner inteskäl att nu förorda några sådana åtgärder som föreslås i motionerna2004/05:K419 (kd) yrkande 3 och 2004/05:Kr359 (kd) yrkande 2.Ekonomiska konsekvenser av TV-digitaliseringenUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker en motion (c) om att utreda de konsumentekonomiskakonsekvenserna av TV:s digitalisering.Jämför reservation 3 (c).Gällande bestämmelser med bakgrundUnder beslutade att digital marksänd TV skallinföras i (prop. 1996/97:67, bet. 1996/97:KU17, rskr. 1996/97:178).Beslutet innebar att sändningar under en första etapp inleddes på ettbegränsat antal orter i . beslutade därefter underhösten 2000 att digital marksänd TV skulle få byggas ut till att omfattahela landet (prop. 2000/01:1, utgiftsområde 17, bet. 2000/01:KrU1, rskr.2000/01:59).Under /03 beslutade att godkänna regeringensförslag om att den marksända televisionen skall övergå till digitalteknik (prop. 2002/03:72, bet. 2002/03:KU33, rskr. 2002/03:196). Därutöverbeslutade att de analoga TV-sändningarna skall läggas nedetappvis, och nedläggningen skall inledas tidigast när lagstiftningenom skyldighet att vidaresända vissa TV-program i kabelnät har anpassatstill att marksändningarna är digitala.Våren 2004 beslutade att de digitala marksändningarna avSveriges Televisions och Utbildningsradios TV-program skallbyggas ut så att de får samma räckvidd som företagens analoga marksändningar(prop. 2003/04:118, bet. 2003/04:KU24, rskr. 2003/04:xxx). I propositionenframhöll regeringen att övergången från analoga till digitala sändningarinnebär att konsumenterna behöver digital mottagningsutrustning i formav s.k. digital-TV-boxar eller TV-apparater med inbyggd digital-TV-mottagare.Priserna på digital-TV-boxar och annan digital utrustning kunde enligtregeringen förväntas sjunka på samma sätt som skett i andra länder därviktiga programtjänster sänds okrypterat i digital marksändning.Regeringen beslöt att i en första etapp påbörjaövergången till digital television. Beslutet, som direkt berör drygt 30000 hushåll, innebär att de analoga sändningarna från TV-sändarna påGotland samt i och kommer att upphöra mellanden och den 13 december 2005.Regeringen har tillsatt en kommission, , (Ku2004:04, dir. 2004:32), för att förbereda övergången från analoga tilldigitala marksändningar och samordna den informationsverksamhet sombehövs. Vid fullgörandet av uppgiften skall hänsyn i första hand tastill konsumenternas önskemål och behov. Kommissionen skall ha närakontakter med organisationer som företräder olika konsumentgrupper samtmed myndigheter, företag och organisationer som påverkas av omställningen.I uppgifterna ingår attlägga fram en plan för när de analoga sändningarna skall upphöra i olikaområden,överväga om det är lämpligt att stänga av de analoga marksändningarnapå försök i ett begränsat område,följa utbyggnaden av de digitala marksändningarna,följa utvecklingen på digital-TV-marknaden,planera och samordna information till allmänheten om omläggningen,överväga vilken information som kan behövas till följd av ny lagstiftningom skyldighet att vidaresända vissa TV-program i elektroniskakommunikationsnät.Kommissionen skall före utgången av februari lämna en redogörelseför sitt arbete. En slutrapport skall läggas fram före utgången av mars2008.MotionenI motion 2004/05:Kr354 av m.fl. (c) yrkande 11 föreslåsatt en utredning tillsätts med uppdraget att se över de konsumentekonomiskakonsekvenserna av digitaliseringen. Motionärerna ifrågasätter vem somskall betala tillbehören - konsumenterna, distributörerna, staten ellernågon annan aktör - och vilka som behöver samverka.Tidigare behandlingUtskottet behandlade en motion med motsvarande innehåll i sitt betänkande2003/04:KU24. Utskottet hänvisade då till att den tillsattaDigital-TV-kommissionen hade som uppgift att i första hand ta hänsyntill konsumenternas önskemål och behov. Utskottet fann att vad somefterfrågades i motionen väsentligen rymdes inom kommissionens uppdragoch avstyrkte den därför.Utskottets ställningstagandeRiksdagen har fattat beslut om övergång från analoga till digitalaTV-sändningar och om riktlinjerna för övergången. En kommission hartillsatts som i första hand skall ta hänsyn till konsumenternas önskemåloch behov. Utskottet kan inte se något skäl att nu begära en utredningenligt motionen om de konsumentekonomiska konsekvenserna av den beslutadedigitaliseringen. Motion 2004/05:Kr354 (c) yrkande 11 avstyrks.Reklamfrågor m.m.Utskottets förslag i korthetUtskottet anser inte att några sådana tillkännagivanden för regeringenom att verka mot TV-reklam för alkohol och för förbud i hela EU motTV-reklam som riktas till barn samt om vikten av att arbeta med frågorom barn och medier inom EU behövs. Utskottet avstyrker motioner om sådanatillkännagivanden.Jämför reservation 4 (fp).Gällande bestämmelser m.m.TV-direktivet m.m.Inom EU betraktas TV-sändningar som tjänster. Direktivet Televisionutan gränser, det s.k. TV-direktivet (rådets direktiv /552/EEG av den3 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts imedlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet avsändningsverksamhet för television, ändrat genom ochrådets direktiv /36/EC), syftar till att skapa nödvändiga villkor förfri rörlighet för TV-sändningar inom gemenskapen. Räckvidden inbegriperalla former av sändning av TV-program till allmänheten med undantag avkommunikationstjänster som tillhandahåller information eller andrameddelanden på begäran. I direktivet föreskrivs att medlemsstaterna intekan begränsa mottagandet eller vidareutsändning från en annan medlemsstatav skäl som faller inom ramen för de områden som samordnas genom direktivet.För radiosändningar finns inte några motsvarande EU-regler, utan varjeland reglerar det för sig.Samordningen av medlemsstaternas lagstiftning gäller inom områdenatillämplig lag på TV-sändningarfrämjande av produktion och sändning av europeiska verkallmänhetens tillgång till större (idrotts)evenemangTV-reklam och sponsringskydd för minderårigarätt till genmäle.TV-direktivet bygger på den s.k. sändarlandsprincipen. Det land inomvilket programföretaget är etablerat ansvarar för att företagetsTV-sändningar uppfyller minimikraven. Etableringslandet kan även haytterligare krav som sändningen skall uppfylla. Ett brittiskt sändarföretagskall alltså följa brittiska regler, som skall vara anpassade tillTV-direktivet, även om det sänder program i Sverige.Eftersom TV-sändning betraktas som en tjänst har alla programföretaginom EU rätt att etablera sig i ett land på samma villkor som landetsegna företag. Då kompletteras med olika striktanationella regler, kan ett sändarföretag som enbart riktar sig till tittarei ett land ändå välja att etablera sig i ett annat land.Reklamreglerna innebär bl.a. att reklam för tobaksprodukter, receptbelagdamedicinprodukter och medicinska behandlingar är förbjuden. Det finnsockså kriterier för reklaminslagens innehåll, utformning, placering ochlängd. Särskilda anvisningar finns för alkoholreklam och reklam riktadtill barn.Kommissionen skall enligt TV-direktivet upprätta en rapport om tillämpningenav direktivet. Den senaste rapporten lämnades ochavser tillämpningen av direktivet 2001-2002 (Fjärde rapporten frånkommissionen till rådet, , Europeiska ekonomiska ochsociala kommittén och om tillämpningen av direktiv89/552/utan gränser, KOM(2002) 778). Den tar bl.a. upptillämpningen av bestämmelserna om skydd av minderåriga och bestämmelsernaom reklam. Eventuella förslag på grund av rapporten planeras bli framlagdai slutet av 2005-början av 2006.Svenska bestämmelser om reklam och sändningstillståndI 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen ges utrymme för att utan hinderav vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen i lag föreskriva förbudmot kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring avalkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror. Motsvarande gäller enligt 1kap. 12 § yttrandefrihetsgrundlagen.Bestämmelser om reklam i marksänd TV inom finns i radio- ochTV-lagen (1996:844). I 7 kap. 4 § föreskrivs att reklam i en TV-sändninginte får syfta till att fånga uppmärksamheten hos barn under tolv år.Det finns även kompletterande regler för att undvika att barn utsättsför reklam i sändning.I fråga om reklam för alkoholdrycker finns i radio- och TV-lagen förbudmot att låta program sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhetgäller tillverkning eller försäljning av sådana drycker. I övrigthänvisar radio- och TV-lagen i fråga om alkoholreklam till 4 kap.alkohollagen (1994:1738). Särskild måttfullhet skall enligt 4 kap. 8 § dennalag iakttas vid marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter.