bet · GS01LU8 · 2005-01-25 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet ett sextiotal motionsyrkanden från den allmänna motionstiden på de konsumentpolitiska och konsumenträttsliga områdena. Vidare behandlar utskottet en handfull motionsyrkanden som väckts med anledning av regeringens skrivelse 2003/04:129 En svensk strategi för hållbar utveckling - ekonomisk, social och miljömässig, och som överlämnats till lagutskottet från miljö- och jordbruksutskottet. Motionsyrkandena gäller bl.a. konsumentpolitikens mål och inriktning, det svenska arbetet med konsumentfrågor inom EU, konsumenträttens tillämplighet inom offentlig sektor, olika former av marknadsföring och märkning, resegarantisystemet, konsumentvägledning, konsumentorganisationerna och tvistlösning utom domstol. Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden. I betänkandet finns 23 reservationer och 3 särskilda yttranden. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Konsumentpolitikens mål och inriktning avslår motionerna 2004/05:L291 yrkande 1, 2004/05:L336 yrkande 1 och 2004/05:L360 yrkande 1. Reservation 1 (m, fp, kd, c) avslår motion 2004/05:L336 yrkande 3. Reservation 2 (fp) avslår motionerna 2004/05:L291 yrkande 5, 2004/05:L336 yrkande 8 och 2004/05:L360 yrkande 2. Reservation 3 (m, fp, kd, c) avslår motionerna 2004/05:L336 yrkande 7, 2004/05:L354 och 2004/05:L360 yrkande 3. Reservation 4 (fp, v) avslår motionerna 2004/05:L252, 2004/05:L336 yrkande 9, 2004/05:L360 yrkande 4, 2004/05:L386 och 2004/05:MJ332 yrkande 8. Reservation 5 (m, fp, kd, c) avslår motion 2004/05:MJ332 yrkande 7. Reservation 6 (fp, c) avslår motion 2004/05:L385. avslår motion 2004/05:L336 yrkande 6. Reservation 7 (fp) avslår motion 2004/05:L387. Reservation 8 (v) avslår motion 2004/05:L291 yrkande 9. Reservation 9 (m) Konsumenträtt inom offentlig verksamhet avslår motionerna 2004/05:K459 yrkande 6, 2004/05:L291 yrkande 10, 2004/05:L331, 2004/05:L336 yrkande 4 och 2004/05:L360 yrkande 5. Reservation 10 (m, fp, kd, c) avslår motionerna 2004/05:L317 och 2004/05:L380. avslår motion 2004/05:L228. avslår motion 2004/05:L332 yrkandena 1-3. avslår motionerna 2004/05:L337 yrkande 3, 2004/05:L347 och 2004/05:L360 yrkande 6. Reservation 11 (m, fp, kd, c) Konsumentskydd vid köp av resor avslår motion 2004/05:L271. avslår motionerna 2004/05:L353 och 2004/05:T466 yrkandena 3 och 17. avslår motion 2004/05:L277 yrkandena 1-4. Reservation 12 (fp, v) avslår motion 2004/05:L294 yrkandena 1, 2 och 4. avslår motionerna 2004/05:L299, 2004/05:L341, 2004/05:L374, 2004/05:L379 och 2004/05:A355 yrkande 18. Reservation 13 (fp, c) Reservation 14 (v) Reklam riktad till barn avslår motion 2004/05:L351. Marknadsföring av functional food avslår motion 2004/05:MJ499 yrkande 14. Reservation 15 (kd) Etisk märkning, m.m. avslår motionerna 2003/04:MJ65 yrkande 15, 2003/04:MJ66 yrkande 13, 2004/05:L291 yrkande 12, 2004/05:L311 och 2004/05:L312. Reservation 16 (m) Reservation 17 (fp) avslår motion 2004/05:MJ499 yrkande 13. Reservation 18 (kd) Märkning av skinn och päls från djur avslår motionerna 2004/05:MJ436 yrkande 3 och 2004/05:MJ496 yrkande 1. Reservation 19 (v) Märkning av manipulerade fotografier avslår motion 2004/05:L246. Reservation 20 (v) Information om genmodifierade produkter avslår motion 2004/05:L250. Reservation 21 (v) avslår motion 2004/05:MJ499 yrkande 19. Reservation 22 (kd, c) avslår motionerna 2004/05:L268 och 2004/05:L325. avslår motion 2004/05:L291 yrkande 11. Reservation 23 (m, fp) avslår motion 2004/05:L316. Dödande av förkommen bankbok avslår motion 2004/05:L270. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (), (), (), (), (), (), Rezene Tesfazion (s), (), (), (), (), (), () och (). Konsumentpolitikens mål och inriktning Verksamhet med syfte att på olika sätt stödja konsumenter och stärka deras ställning på marknaden har en lång tradition i . Konsumentpolitiska riktlinjer har fastställts av vid fem tillfällen - första gången . Därutöver har och lagt fast mål och inriktning för det svenska arbetet med konsumentfrågor inom EU och ställt sig bakom regeringens förslag till handlingsplan för att nå det beslutade miljömålet i konsumentpolitiken. gällande riktlinjer för det nationella arbetet med konsumentfrågor fastställdes av (prop. 2000/01:135, bet. 2001/02:LU2, rskr. Riksdagsbeslutet innebär att följande konsumentpolitiska mål skall gälla . - Konsumenternas ställning och inflytande på marknaden skall stärkas, inflytandemålet. - Hushållen skall ha goda möjligheter att utnyttja sina ekonomiska och andra resurser effektivt, hushållningsmålet. - Konsumenternas hälsa och säkerhet skall skyddas, säkerhetsmålet. - Sådana konsumtions- och produktionsmönster skall utvecklas som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling, miljömålet. - Konsumenterna skall ha tillgång till god vägledning, information och utbildning, kunskapsmålet. Målen är likställda och skall vara styrande för såväl det nationella konsumentpolitiska arbetet som för det svenska arbetet inom EU och i andra internationella forum. I samband med att de nationella målen lades fast godkände även regeringens förslag att delmål skall anges för konsumentpolitikens verksamhetsinriktning inom ramen för en handlingsplan. Delmålen syftar till att bidra till att de fem övergripande målen uppnås och representerar verksamhetsområden som är särskilt viktiga för konsumenterna. I den då aktuella propositionen redovisade regeringen vilka delmål som, enligt regeringens bedömning, borde gälla och vilka åtgärder som regeringen avsåg att genomföra under respektive delmål. Delmålen gäller bl.a. konsumentvägledningen, ideella organisationers inflytande inom konsumentpolitiken, finansiella tjänster, produktsäkerhet, marknadskontroll, konsumentforskning, etisk märkning och konsumentskyddet på konkurrensutsatta marknader. överlämnade regeringen skrivelse 2001/02:148 Mål och inriktning för det svenska arbetet med konsumentfrågor i EU till . I skrivelsen redovisade regeringen sin syn på mål och inriktning för det svenska arbetet med konsumentfrågor i EU de kommande fem åren. Vidare behandlades övergripande frågor om bl.a. harmonisering av den konsumenträttsliga lagstiftningen på EU-nivå, tillsyn och konsumentinflytande. Vad som anfördes i skrivelsen föranledde inga erinringar från sida (bet. 2001/02:LU28, rskr. Konsumentpolitisk strategi för tiden påbörjades ett projekt inom i syfte att ta fram ett förslag till en ny konsumentpolitisk strategi för tiden efter utgången av . Som ett led i detta arbete beslutades departementspromemorian (Ds 2004:51) Den framtida konsumentpolitiken. I promemorian föreslås att de nuvarande fem målen för konsumentpolitiken skall ersättas med ett nytt övergripande mål, nämligen Trygga konsumenter med makt agerar för välfärd och hållbar utveckling. Det övergripande målet skall kompletteras med följande tre delmål. - Konsumentskyddet är på en hög nivå och tillgängligt för alla. - Medvetna konsumenter hushållar med egna och gemensamma resurser. - Producenter och övriga näringsidkare är ansvarstagande gentemot konsumenterna. De nya målen skall gälla för arbetet såväl nationellt som inom EU och i andra internationella forum. Delmålen har ingen inbördes rangordning och skall, enligt vad som anförs i promemorian, ses som stöd för det övergripande konsumentpolitiska målet. Åtgärderna som är hänförliga till de olika delmålen har delats in i följande sex konsumentpolitiska områden. - Att uppnå en hållbar konsumtion. - Ett utvidgat konsumentskydd på tjänsteområdet. - Säkra varor och tjänster på marknaden. - En trygg och säker e-handel. - Ökad konsumentmakt på det finansiella området. Departementspromemorian är föremål för ett remissförfarande. En proposition i ämnet har aviserats till . har en lång rad lagar stiftats i syfte att skydda konsumenterna och stärka deras ställning på marknaden. Den konsumenträttsliga lagstiftningen består av dels marknadsrättsliga regler, som syftar till att skydda konsumenternas kollektiva intressen, dels civilrättsliga regler som tar sikte på enskilda rättsförhållanden mellan näringsidkare och konsumenter. Därutöver har även reformer genomförts för att underlätta tvistlösning i konsumenttvister. Den centrala lagen på marknadsrättens område är marknadsföringslagen (1995:450). Andra viktiga lagar är prisinformationslagen (2004:347) och lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. På det civilrättsliga området kan nämnas konsumenttjänstlagen (1985:716), konsumentköplagen (1990:932) och lagen (1992:1672) om paketresor. och medlemskap i har föranlett en hel del ändringar i såväl den civilrättsliga som den marknadsrättsliga lagstiftningen. Som ett viktigt komplement till den konsumenträttsliga lagstiftningen har en omfattande verksamhet inom näringslivet med s.k. egenåtgärder utvecklats. Dessa syftar till att lösa eller förebygga olika konsumentproblem, exempelvis genom branschvisa regler och riktlinjer, undervisning och information om gällande regler. Många branscher har fortlöpande utvecklat olika program för intern reklambevakning, reklamationshantering och tvistlösning. I sammanhanget bör nämnas att , på utskottets uppdrag, gjorde en kartläggning av olika självregleringsorgan inom näringslivet. Kartläggningen, som utgör ett första steg i ett uppföljningsprojekt på området, redovisades i promemorian Näringslivets självregleringsorgan - en uppföljningspromemoria (dnr 2003:2044). I promemorian, som utgivits i utredningsserien Utredningar från 2003/04:KR05, finns ett fyrtiotal olika självregleringsorgan beskrivna. Nordiskt samarbete på det konsumentpolitiska området Det nordiska samarbetet på konsumentområdet har en lång och bred tradition . Vägledande för detta arbete har varit de handlingsprogram som antagits av konsumentministrarna inom ramen för . antogs ett nytt samarbetsprogram för tiden . Programmet innebär att det nordiska samarbetet på området skall fokuseras på följande två mål. - Stärkt konsumentskydd i och övriga . - Förstärkning av konsumenternas fria val och beslutsunderlag. Målen skall kompletteras och konkretiseras genom konsumentministrarnas prioriteringar i årliga handlingsplaner, som är styrande för sektorns arbete. Samarbetsprogrammet skall ses över . Konsumentpolitiken har fått ökad betydelse inom EU i takt med att samarbetet inom gemenskapen har fördjupats. Det första konsumentpolitiska programmet antogs . Det dröjde dock till mitten av innan arbetet med konkreta konsumentpolitiska åtgärder på gemenskapsnivå började att ta fart på allvar. Genom , som trädde i kraft , infördes i EG-fördraget dels i artikel 3 en punkt s (numera punkt t) som innebär att gemenskapens verksamhet även skall bidra till att stärka konsumentskyddet, dels i artikel 129a (numera artikel 153) en särskild bestämmelse om konsumentskydd. Amsterdamfördragets ikraftträdande tydliggjorde att konsumentpolitiken numera är ett självständigt politikområde inom EU. Enligt den nu gällande lydelsen av artikel 153 skall gemenskapen, för att främja konsumenternas intressen och säkerställa en hög konsumentskyddsnivå, bidra till att skydda konsumenternas hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen samt främja konsumenternas rätt till information och utbildning och deras rätt att organisera sig för att tillvarata sina intressen. Dessa mål skall uppnås genom dels åtgärder som syftar till att förverkliga den inre marknaden, dels åtgärder som understöder, kompletterar och övervakar medlemsstaternas politik. Konsumentskyddskraven skall också beaktas vid utformningen och genomförandet av gemenskapens övriga politik och verksamhet. I fördraget om upprättande av en kvarstår den särskilda konsumentskyddsbestämmelsen i artikel 153 oförändrad (artikel III-235), dock med den ändringen att den horisontella bestämmelsen om att konsumentskyddskrav skall beaktas när unionens övriga politik och verksamhet utformas och genomförs har omformulerats och flyttats till stadgan om de grundläggande rättigheterna i artikel II-98. Kommissionen beslutade ett meddelande med en strategi för det konsumentpolitiska arbetet , KOM(2002)208. Följande tre mål gäller enligt strategin: en hög gemensam nivå på konsumentskyddet, ett effektivt genomförande av konsumentskyddsbestämmelserna och konsumentorganisationernas deltagande i EU:s politik. Pågående arbete inom EU pågår ett omfattande lagstiftningsarbete inom EU på det konsumenträttsliga området. Nämnas bör att kommissionen lade fram ett förslag till en förordning angående användandet av säljfrämjande åtgärder på den inre marknaden, KOM(2001)546. Förordningsförslaget innebär en harmonisering av nationell lagstiftning som rör användning och marknadskommunikation av säljfrämjande åtgärder, bl.a. förmånserbjudanden och kombinationserbjudanden. Vid den första läsningen i antogs ett femtiotal ändringsförslag. Någon gemensam ståndpunkt har ännu inte antagits av rådet. Kommissionen överlämnade vidare ett förslag till direktiv om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden, KOM(2003)356. Syftet med förslaget är att bidra till att den inre marknaden fungerar korrekt och att säkerställa ett högt konsumentskydd. Detta skall ske genom en fullständig harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om otillbörliga affärsmetoder. Den centrala bestämmelsen i förslaget är ett generellt förbud mot sådana affärsmetoder som kompletteras med särskilda bestämmelser om vilseledande och aggressiva affärsmetoder. En gemensam ståndpunkt antogs och pågår den andra läsningen i . I sammanhanget bör även nämnas att kommissionen lade fram ett förslag till nytt konsumentkreditdirektiv, KOM(2002)443, som skall ersätta konsumentkreditdirektiv. Förslaget innehåller bl.a. bestämmelser om marknadsföring av krediter, insamling och hantering av personuppgifter, krav på information och ångerrätt. Ett ändrat förslag lades fram , KOM(2004)747. Sedan några är tillbaka pågår arbete på EU-nivå med en harmonisering av avtalsrätten. Detta arbete berör även den konsumenträttsliga lagstiftningen. Sålunda överlämnade kommissionen en handlingsplan för att uppnå en mer samordnad avtalsrätt, KOM(2003)68. I handlingsplanen föreslås en rad åtgärder för att bl.a. öka samstämmigheten i gemenskapens regelverk på avtalsrättens område. Handlingsplanen följdes upp i ett meddelande från kommissionen , KOM (2004)651. I meddelandet anges bl.a. att kommissionen avser att se över ett antal direktiv på det konsumenträttsliga området, bl.a. hemförsäljningsdirektivet, paketresedirektivet, direktivet om time-share och distansavtalsdirektivet. Utskottet övergår därmed till att under skilda rubriker behandla de spörsmål som har aktualiserats i motionerna. Konsumentpolitikens mål och inriktning Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som gäller mål och inriktning för det konsumentpolitiska arbetet. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservation 1 (m, fp, kd, c). I motion 2004/05:L291 av m.fl. (m) förespråkas en annan inriktning av konsumentpolitiken än vad som gäller enligt konsumentpolitiska beslut . Motionärerna hävdar att den nuvarande konsumentpolitiken går ut på att genom centralisering skapa ett system där konsumenternas val och intressen kanaliseras genom det offentliga. En sådan politik tar makten ifrån de enskilda konsumenterna och ger den till statliga myndigheter och organ. Enligt motionärerna måste en modern konsumentpolitik öka människors utrymme att själva fatta beslut om sin konsumtion och livsstil. Det är viktigt att alla ges möjligheter att hävda sin rätt i ett konkurrensutsatt näringsliv. Detta ställer, anförs det, krav på en fungerande marknadsekonomi utan överdrivna regleringar från staten. Regeringens politik kan synas välmenande. I realiteten leder den dock, anser motionärerna, till mer av centralstyrning, mindre konkurrens och högre priser. Genom att centralisera beslutsfattandet och stärka statsbidragsfinansierade organisationer överlåter man enskilda människors ansvar för köp och avtal till staten och dess institutioner. Man skapar, hävdas det, en konstgjord konsumentmakt, som varje enskild konsuments makt minskar. I motionen begärs ett tillkännagivande i enlighet med vad som anförts om mål och inriktning för konsumentpolitiken (yrkande 1). m.fl. (fp) framhåller i motion 2004/05:L336 marknadsekonomins betydelse för välstånd och demokrati. Motionärerna anser att en väl fungerande marknad är den bästa förutsättningen för att tillgodose konsumenternas önskemål om bra produkter till låga priser och god service. Att vårda marknaden är därför den bästa konsumentpolitiska insatsen. Fritt in- och utträde på marknaden, fri prisbildning och fri konkurrens, god information och marknadsvårdande insatser är, anförs det, de viktigaste förutsättningarna för en fungerande marknad. Detta gäller även inom den offentligt styrda och finansierade tjänsteproduktionen. Enligt motionärerna tar en konsumentpolitik som bygger på ett "ovanifrånperspektiv" ifrån den enskilde konsumenten både inflytande och bestämmanderätt. Därigenom minskar, anförs det, den verkliga konsumentmakten. Konsumentpolitiken bör i stället syfta till att stärka konsumenternas ställning på marknaden och göra dem medvetna om att deras val har betydelse. I motionen begärs ett tillkännagivande om vikten av en stärkt konsumentmakt (yrkande 1). I motion 2004/05:L360 av m.fl. (kd) anförs att konsumentpolitiken aldrig får bli en förmyndarpolitik som passiviserar människors eget ansvarstagande. Konsumentmakt och valfrihet är mål som, enligt motionärerna, bara kan tillgodoses inom ramen för marknadsekonomin. En väl fungerande marknad är således den bästa förutsättningen för att tillgodose konsumenternas önskemål om bra produkter till låga priser med god service. Den enskilde medborgaren skall kunna göra sina val och tryggt kunna förlita sig på sin egen kunskap, sunda lagar och en ansvarstagande marknad som stöd. En konsumentpolitik som bygger på ett "ovanifrånperspektiv" tar ifrån konsumenten både inflytande och bestämmanderätt och minskar således den verkliga konsumentmakten. Att konkurrensutsätta totalreglerade delar av ekonomin är, enligt motionärerna, ett viktigt redskap för att stärka konsumentmakten, och konsumenternas ställning måste stärkas också när det gäller offentligt finansierade produkter och tjänster. Fritt in- och utträde på marknaden, fri prisbildning och fri konkurrens är viktiga förutsättningar för en fungerande marknad och därmed för verklig konsumentmakt. Detta måste, anförs det, vara utgångspunkten för hela konsumentpolitiken. Motionärerna anser att konsumentpolitikens syfte skall vara att stärka konsumentens ställning genom att skapa ökad medvetenhet och kunskap om vilka val man kan göra och konsekvenserna av dessa val så att jämförelser kan göras. I motionen begärs ett tillkännagivande i enlighet med vad som anförs om konsumentpolitikens mål och inriktning (yrkande 1). Motionsyrkanden med motsvarande inriktning avstyrktes av utskottet då nu gällande nationella mål för konsumentpolitiken lades fast . Utskottet anförde därvid i det av godkända betänkandet 2001/02:LU2 att den svenska konsumentverksamheten har en lång tradition och att den förda politiken vid en internationell jämförelse måste anses ha varit framgångsrik. Utskottet pekade vidare på att flera olika statliga organ inrättats för att hjälpa hushållen att effektivt kunna utnyttja sina resurser och stärka konsumenternas ställning på marknaden. Ett fruktbart samarbete mellan den statliga organisationen och den verksamhet som bedrivs av frivilliga organisationer hade också vuxit fram, som det på många områden hade etablerats ett konstruktivt samarbete med näringslivet. Utskottet kunde konstatera att förslagen och bedömningarna i den då aktuella propositionen byggde vidare på denna tradition, och utskottet delade för sin del den grundsyn på konsumentpolitikens inriktning som regeringen gav uttryck för i propositionen. Utskottet framhöll att konsumentpolitiken är en viktig förutsättning för en fungerande marknadsekonomi och att statens uppgift måste vara att skapa de spelregler och att tillhandahålla de marknadsoberoende organ som behövs för att upprätthålla marknadsekonomin. Vidare anfördes att konsumentpolitiken är en del av välfärdspolitiken och att den skall stödja enskilda människor i deras egenskap av konsumenter för att ge dem ett större inflytande och få dem att känna sig trygga på marknaden. Konsumentpolitiken har också, anförde utskottet, ett fördelningspolitiskt inslag i och med att den främjar människors möjligheter att hushålla med sina resurser. Utskottet har därefter - med hänvisning till tidigare ställningstaganden - avstyrkt motionsyrkanden med samma inriktning som de nu aktuella (se bet. 2001/02:LU18, 2001/02:LU28, 2002/03:LU9 och 2003/04:LU8). Vad utskottet anfört tidigare i fråga om konsumentpolitikens mål och inriktning äger alltjämt giltighet. Utskottet är således inte berett att ställa sig bakom de förslag till förändringar vad gäller målen och inriktningen för konsumentpolitiken som läggs fram i motionerna 2004/05:L291 yrkande 1, 2004/05:L336 yrkande 1 och 2004/05:L360 yrkande 1, som därför bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande vari förespråkas att inom EU skall verka för en ökad harmonisering av den konsumenträttsliga lagstiftningen. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservation 2 (fp). har en rad olika rättsakter, huvudsakligen direktiv, beslutats inom EU på det konsumenträttsliga området. Direktiven kan delas in i två huvudgrupper: dels horisontella direktiv med allmänna bestämmelser om exempelvis vilseledande reklam och prismärkning, dels vertikala direktiv som reglerar olika sektorer eller försäljningsmetoder, exempelvis hemförsäljning och avtal om time-share. Vissa av dessa direktiv är utformade som s.k. minimiharmoniseringsdirektiv, vilket innebär att medlemsstaterna är oförhindrade att behålla eller införa regler till konsumenternas fördel utöver vad direktivet föreskriver, så länge bestämmelserna är förenliga med EG-rätten i övrigt. Andra direktiv är utformade som harmoniseringsdirektiv som inte kan frångås av medlemsländerna. Blandformer förekommer även. m.fl. (fp) anför i motion 2004/05:L336 att bör verka mer kraftfullt för att befintlig och kommande konsumenträttslig lagstiftning utformas på ett enkelt och enhetligt sätt. För att uppnå en gemensam marknad som har konsumenternas förtroende måste, menar motionärerna, konsumenträtten harmoniseras ytterligare. Enligt vad som anförs i motionen leder bara det faktum att det förekommer skillnader i den konsumenträttsliga lagstiftningen i EU:s medlemsländer i många fall till ett psykologiskt hinder för konsumenterna att handla i andra länder. Det är således inte skillnaderna i sak, utan det förhållandet att det över huvud taget finns skillnader, som får konsumenter att tveka inför gränsöverskridande handel. Enligt motionärerna bör därför konsumenträtten harmoniseras på en hög och gemensam nivå i större utsträckning än vad som är fallet . I motionen begärs ett tillkännagivande i enlighet med det anförda (yrkande 3). Regeringen överlämnade skrivelsen 2001/02:148 Mål och inriktning för det svenska arbetet med konsumentfrågor i EU till . Vad gäller frågan om den framtida utformningen av den konsumenträttsliga lagstiftningen på EU-nivå anförde regeringen att gemensamma regler med hög konsumentskyddsnivå gynnar utvecklingen av en konkurrenskraftig marknad med bredare utbud, större valmöjligheter och ökad prispress. Gemensamma regler gör det dessutom, anfördes det vidare, lättare för konsumenterna att få grepp om sina rättigheter. Att sträva efter gemensamma regler var således angeläget på områden där splittrade nationella regler hindrar utvecklingen av den inre marknaden. Gemensamma regler med hög skyddsnivå blir också viktiga i samband med att den europeiska gemenskapen utvidgas till att omfatta nya länder.