bet · GS01FIU23 · 2005-05-12 00:00:00 — Tillväxten var i själva verket betydligt högreän vad som är normalt. har tillväxten i så här hög endast sex gånger.Sverige har, får man säga, klarat sig väl igenom den konjunktursvackasom den internationella ekonomin har gått igenom. Vi har klarat oss väljämfört med andra länder, och vi har klarat oss väl jämfört med vad somhar brukat vara fallet historiskt. Även om den allmänna efterfråganutvecklades starkt har detsamma dock inte gällt för sysselsättningen;någon tydlig vändning har vi ännu inte sett på arbetsmarknaden.De penningpolitiska beslut som är relevanta för inflationsutfallet 2004togs . I huvudsak vägleddes de besluten - det framgårav de protokoll som vi tar fram vid våra beslutstillfällen - av UND1X,som är det mått som vi normalt använder för det underliggandeinflationstrycket.Under 2003 skiftade fokus från UND1X till UND1Xrensad för energipriser. Om man tittar på hur inflationen faktiskt harutvecklats kan man se att UND1X föll och attinflationen enligt UND1X var i genomsnitt , medan denrensad för energi - det framgår dock inte av underlaget - var 0,8 %.Enligt KPI blir inflationen ännu lägre, . Det beror i allt väsentligtpå de penningpolitiska lättnader som genomfördes , 2003 och2004. Det är ränteförändringarna som förklarar merparten av skillnadenmellan UND1X och KPI.1. Prognoser för UND1X samt faktisk utvecklingÅrlig procentuell förändringKällor: SCB och Riksbanken.Varför blev inflationen så här låg? Ja, för att få en känsla för detfår man gå tillbaka /03. Då pressades inflationenupp kraftigt av snabba stegringar i elpriserna. Vi gjorde bedömningenatt elpriserna skulle falla tillbaka, och vi gjorde också bedömningenatt lika lite som det fanns skäl att korrigera för den uppgång iinflationen som hade uppkommit fanns det skäl att korrigera för den nedgångsom skulle komma framöver till följd av just elpriserna. En stor del avden låga inflationen var, kan man säga, alltså förväntad och en följdav det sätt på vilket vi lägger upp penningpolitiken.Till det här kommer att vi har fått en långsammare utveckling än väntatför importpriserna. Importpriserna i producentledet har under flera årutvecklats svagt, även om de har stigit igen lite grann ,bland annat som en effekt av de råvaruprishöjningar som har skett. Ikonsumentledet har inflationen på importerade varor blivit oväntat lågunder . De överraskande låga importpriserna är antagligendelvis en effekt av att svenska importörer och producenter i störreutsträckning än vad vi har lyckats fånga har flyttat över sin importtill länder med lägre kostnader, till och andra länder i ,till och så vidare.Den starka kronan har också påverkat importpriserna. Priserna påimporterade varor i har också blivit billigare till följd av denskarpare konkurrensen i det inhemska försäljningsledet, som naturligtvishar påverkat priserna också på svenska varor.Den tredje faktorn, förutom elpriserna och importpriserna, som harbidragit till den låga inhemska prisökningstakten är produktivitetsutvecklingen.Vi talade en hel del om produktivitetsutvecklingen här . Dethar varit ett återkommande tema vid de senaste mötena här i utskottetom penningpolitik. Där har väl egentligen inte hänt så mycket sedansenast. Utvecklingen har fortsatt att vara positiv. Exakt vad dettaberor på är det inte någon som kan säga med säkerhet. Vi har tidigaretalat om IT, telekommunikationer och liknande som verkar ha fått ettstörre genomslag på produktiviteten i den svenska ekonomin än på mångaandra håll. Vi tror att det faktum att är en liten, starktutlandsberoende, ekonomi också har påverkat produktiviteten positivt.Det sker nu en ovanligt snabb global strukturomvandling. Det verkar dårimligt att föreställa sig att länder som har en stor del av sin ekonomiexponerad mot den internationella ekonomin, om de lyckas hanteraomställningarna, kan ha en större glädje av utvecklingen, till exempel pådet sättet att produktiviteten utvecklas positivt.2. Produktivitetstillväxt i näringslivet samt HP-trendÅrlig procentuell förändringKällor: SCB och Riksbanken.Jag tror att det är rimligt att vänta sig, och det ligger i de bedömningarjag kommer att tala om, en fortsatt bättre produktivitetsutveckling ochen fortsatt mer gynnsam importprisutveckling än vad som varit fallet iett längre historiskt perspektiv. Det har vi också tidigare räknat medunder de här åren. Däremot är det väldigt svårt att värdera exakt hurstora effekterna blir från det ena året till det andra. En antydan gesav kurvan i diagram 2 som visar hur kraftigt produktiviteten svänger.Detsamma gäller i väldigt hög grad importprisutvecklingen.Som jag konstaterade inledningsvis är det naturligt att det uppstår endebatt om penningpolitiken när inflationen avviker påtagligt från målet.Den här diskussionen har fått extra bränsle, och det antydde jag ocksåinledningsvis, av vad som har hänt med arbetslösheten och sysselsättningen.Därför ägnade jag när jag var här en rätt stor del avmitt inledande anförande åt att tala om penningpolitikens effekter påarbetslösheten. Sedan har diskussionen i den här frågan fortsatt.Låt mig börja med att säga att det är viktigt att vi kommer ihåg - detsade jag senast också - att mål primärt är prisstabilitet.Det försöker vi uppnå genom att ändra reporäntan för att på så sättpåverka den allmänna efterfrågan så att detta i förlängningen ska påverkainflationen. Vi försöker naturligtvis också allmänt sett agera på ettsådant sätt att vi bibehåller trovärdigheten kring penningpolitiken.Det här innebär att sysselsättningen påverkas endast indirekt. Det ärden allmänna efterfrågan vi påverkar. Hur effekterna blir på sysselsättningenrår vi inte över. Jag tycker att det är värt att notera att den allmännaefterfrågeutvecklingen har blivit starkare än vad Riksbankenoch nästan alla andra bedömare räknade med när penningpolitiken ladesupp. Den har blivit överraskande stark. Ändå kan man naturligtvis hävdaatt sysselsättningen kunde ha varit något högre om tillåtitsig att hålla räntorna lägre, någonting som vi med de kunskaper vi hari dag vet antagligen hade varit möjligt.Det är svårt att invända mot den här typen av påståenden. Det ärnaturligtvis delvis därför de dyker upp så ofta i debatten från Riksbankenskritiker. Men en bedömning av vad vi kunde ha gjort och inte kunde hagjort bör rimligen utgå ifrån vad man visste eller inte visste vid dentidpunkt då politiken utformades. Det är naturligtvis svårt att ha enbestämd uppfattning om vad man exakt kunde ha vetat och inte kunde havetat, men ett sätt att närma sig frågan är att jämföra våra bedömningaroch vårt agerande med andras bedömningar och andras synpunkter påpolitiken vid den aktuella tidpunkt då den utformades.I den rapport som vi presenterar finns en del information om detta.Man kan se att våra bedömningar inte skilde sig på något avgörande visfrån de bedömningar som gjordes av andra vid de aktuella tidpunkterna2002/03. verkar om någon tillhöra de prognosmakare somlyckades bäst med att förutse inflationen, eller kanske minst dåligt, omman vill uttrycka det så.3. Prognoser för KPI-inflationen 2004 , Riksbankensamt ett genomsnitt av andra prognosmakareÅrsgenomsnittKällor: ., SCB och Riksbanken.Utfallet i jämförelse med KPI - de flesta gör jämförelser med KPI;egentligen borde det har varit UND1X eftersom det är inflationen enligtdetta mått som normalt sett har väglett politiken - visar att inflationenunder fjolåret blev 0,5. Jämförelser av prognoserna ochframåt visar att i allmänhet ligger under genomsnittet. Iallmänhet lyckades vi fånga utvecklingen bättre än genomsnittet. Vi kanockså se att det finns enstaka bedömare som från tid till annan harvarit bättre än på att göra bedömningar.4. Reporäntan enligt prognoser 2002-2003 samtfaktisk reporäntaProcentKällor: och Riksbanken.Ett inslag i den diskussion som förs är att man har jämfört vårabedömningar med . Det visar sig dock attKonjunkturinstitutetsuppfattning endast har skilt sig marginellt från under denhär perioden. Ett sätt att beskriva det är att titta på hur den faktiskareporäntekurvan har utvecklats, den svarta linjen i diagrammet. De olikagrå linjerna markerar vad har förväntat sig ellertyckt att man borde göra med räntan . Då ser manatt det är ganska små skillnader som det handlar om. Man ser också attKonjunkturinstitutet liksom vi, fast vi inte haft anledning att publiceraden typen av bedömningar, vid upprepade tillfällen förutsåg höjningarav räntan. Vi har alla fått ställa ned våra föreställningarom vad som varit det rimliga. Marknaden har i stort sett agerat på sammavis.I genomsnitt har räknat meden ränta som skulle vara lägre än vad vi faktisktvalde. Med de effekter av penningpolitiken som man i allmänhet räknarmed kan man konstatera att en sådan politik inte annat än marginelltskulle ha påverkat inflationstakten. Effekterna på sysselsättningenhade inte heller varit mer än marginella.Poängen är att åsiktsskillnaderna i fråga om den framtida inflationenoch penningpolitikens inriktning egentligen har varit förhållandevissmå när penningpolitiken utformats.Sammanfattningsvis kan man av den här diskussionen dra i varje fall tvåslutsatser. En är att det låga inflationsutfallet inte i någonstörre utsträckning kan tillskrivas en penningpolitik som gick på tvärsmed den gängse uppfattningen. Det var i stället i allt väsentligt ettresultat av en utveckling på utbudssidan av ekonomin, inte på efterfrågesidan,som ingen lyckades förutsäga.En annan slutsats man kan dra är att det hade krävts en ganska dramatisktannorlunda politik än den som faktiskt fördes för att inflationen skulleha hamnat på målet . Exempelvis skulle ha behövt sänkareporäntan snabbt och kraftigt . En sådan inriktningpå politiken skulle sannolikt ha väckt en viss uppståndelse. Inflationenvar då hög, och ingen prognostiserade en dramatisk nedgång i räntan.Jag kan till och med påminna mig - och det ger en bild av det rådandestämningsläget - att en av landets ledande fackliga företrädare gick uti tidningar och varnade oss för att ta för lätt på inflationsmålet iden här situationen, när inflationen låg så högt som den gjorde.Innan jag går in på dagsläget ska jag beröra ytterligare en sak som harmed diskussionen om den politik som har bedrivits att göra, och det ären sak som jag också tog upp förra gången jag var här. Det är återkommandepåståenden i debatten om att oroar sig mer för en hög inflationän för en låg inflation. Man kan säga att den diskussionen har funnitsända sedan låginflationspolitiken sattes i sjön . Sedan desshar oro uttryckts för detta. sägs det vara bevisat i och med attinflationsmålet har varit i kraft , och vi har hamnat undermålet.Personligen har jag en viss förståelse för farhågor för att centralbankerskulle kunna bli alltför nitiska i sin inflationsbekämpning. Sådana härrisker har varit ett av argumenten för att öppna för insynoch för att arbeta för att politiken skulle vara så tydlig som möjligt.Det fanns alltså med i bilden när vi gjorde förändringar i det sätt påvilket vi bedrev penningpolitik . En öppen debattoch goda möjligheter till granskning tror jag är det bästa korrektivetmot ett alltför inåtvänt eller överdrivet inflationsbekämpande perspektiv.När jag väl sagt det tycker jag dock att det finns all anledning attinvända emot de återkommande tolkningarna, att den låga inflationen ärett resultat av att vi har bedrivit en alltför "hökaktig" politik. Förstoch främst tycker jag att man ska observera att vi med det förtydligandesom vi gjorde 1999 - men även - blev alltmertydliga om att det inte gick att praktiskt lägga upp politiken enbartutifrån KPI. Även om man på lång sikt har anledning att vänta sig attKPI överensstämmer med den underliggande inflationen måste man ofta närpolitiken läggs upp hitta något underliggande mått på inflationen föratt ta bort effekterna i varje fall av våra egna räntejusteringar.5. UND1X och KPIÅrlig procentuell förändringKällor: SCB och Riksbanken.Följer man UND1X-utvecklingen, som är det mått som vi i huvudsak haranvänt , har inflationen enligt UND1X igenomsnitt varit . Så det är faktiskt ingen dramatisk avvikelse.Att KPI varit lägre, 1,4, är för perioden som helhet, precis som underde , främst en effekt av den kraftiga nedgång som vi harhaft i det allmänna ränteläget.Jag tror att faktiskt är en för att utvärderaden här typen av politikförändring. Det är mycket omfattande förändringarsom har skett i den svenska ekonomin . Man behövervara försiktig med vad man drar för slutsatser av de omställningar somhar skett.Ytterligare ett sätt att närma sig den här frågan är - det gjorde jagi höstas men vill återkomma till det - att titta lite på den faktiskainflationsutvecklingen. Då är det egentligen tre perioder som vi kan sedär vi tydligt har skjutit under målet. Vi har en period 1996/97, vihar en annan 1998 och en tredje period 2004.Den första perioden påverkades utvecklingen av inflationen av denpenningpolitik som bedrevs i huvudsak 1994/95. hade viett högt ränteläge i . Det fick effekter på den allmänna efterfrågan.Det var en ganska tuff diskussion om penningpolitiken. valdeatt gå försiktigt fram med räntesänkningar. Skälet var att inflationsmålsregimenvar ny, och man ville vara försiktig.De två kommande perioderna kännetecknades av en helt annorlunda historia.I båda de här fallen är det så att åren var räntelägetförhållandevis lågt, det förekom ingen eller väldigt lite debatt om attpenningpolitiken var felaktigt utformad. Det som inträffade var i alltväsentligt överraskande förändringar på utbudssidan. Under den härperioden, det kan säkert många av er påminna er, handlade det omavregleringar på el- och telesektorn men också om en braproduktivitetsutvecklingoch en överraskande importprisutveckling. Det är ungefär samma historiaunder den senare perioden.Man kan tycka att om man skulle driva tesen effektivt att vårt agerandevar följden av att vi bekymrade oss mindre för en låg inflation än fören hög, borde man kunna påvisa att andra hade intagitandra positioner än vi i den här frågan. Var det inte så är det rimligenen indikation på att vårt agerande var ganska naturligt givet deninformation som då fanns. Det som har inträffat har överraskat alla.Resultatet var alltså inte en följd av att hade en annorlundainställning till målet, utan det var fråga om att vi alla fick nyinformation som vi inte tidigare hade.Låt mig avsluta den tillbakablickande delen av mitt anförande med attän en gång understryka att jag värdesätter en livlig och öppen diskussionom penningpolitiken. Jag har tidigare här i utskottet poängterat attjag gärna kommer hit oftare och att jag är intresserad av att utvecklaformerna för vår dialog. Jag har pratat med ordföranden detta och även med . Har ni tankar om hur ni vill attunderlagen ska se ut eller utveckla formerna för kontakterna mellanRiksbanken och utskottet är jag i högsta grad öppen för det.Jag tänkte passa på att säga att vi överväger från sida attta initiativ till ett återkommande forum för penningpolitiskdiskussion, där våra bedömningar och vår politik kan diskuteras motbakgrund bland annat av återkommande oberoende utvärderingar både av debedömningar som vi har gjort och som har gjorts av andra deltagare iden allmänna diskussionen.Detta sagt tänkte jag vända blicken framåt och mycket kortfattat säganågot om inflationsutsikterna och penningpolitiken. Som vanligt tänktejag börja med att säga ett par ord om den internationella utvecklingen.Mycket tyder på att den internationella konjunkturen kommer att fortsättaatt förstärkas framöver och att resursutnyttjandet successivt ökar ivärldsekonomin. Det innebär inte att de årliga tillväxttalen nödvändigtviskommer att vara lika höga som . Det kommer de sannolikt inte attvara. De brukar vara högst i början av en konjunkturuppgång.6. BNP för och euroområdetÅrlig procentuell förändring, säsongrensadKällor: , och Riksbanken.Som vi ser i diagrammet föreställer vi oss en ganska god tillväxt iFörenta staterna och också i euroområdet . Ändåhar vi reviderat ned vår bild för euroområdet något i ljuset av senaresiffror och höjt vår prognos en aning för . Det är kanskede väsentligaste skillnaderna som är i den här bedömningen - jämförtmed den senaste - när det gäller den internationella utvecklingen.Tabell 1. Försörjningsbalans, volymförändringarÅrlig procentuell förändringFörsörjningsbalans 2003 2004 2005 2006 2007Hushållens konsumtion 1,5 1,8 2,7 3,0 3,3Off. konsumtion 0,8 0,3 1,2 1,4 0,6Fasta bruttoinvesteringar -1,5 5,1 8,0 5,8 4,5Lagerförändring 0,2 -0,3 0,0 0,0 0,0Export 5,0 10,2 6,6 6,1 6,0Import 4,9 6,7 7,5 6,6 6,7BNP till marknadspris 1,5 3,5 3,2 3,2 2,8I den svenska ekonomin inleddes återhämtningen . Bedömningenär att den kommer att fortsätta . vardet i hög grad den starkare internationella utvecklingen som drev densvenska konjunkturen, inte minst ökade exporten mycket kraftigt.Industrikonjunkturen ser nu ut att gå in i en något lugnare fas. Det ärden bild man får av de data som har kommit in . Det innebärinte, tycker jag, att det finns anledning att avvika från den tidigarebedömningen att tillväxten i den sektorn rimligen blir god och hälsosamäven under de kommande åren.Tillväxten av den inhemska ekonomin antas tillta. Investeringar ochprivatkonsumtion blir viktigare som lok för konjunkturen under dekommande åren. Jämfört med decemberbedömningen har vi reviderat upp vårprognos för den ekonomiska tillväxten 2005 en liten aning. Den beräknasnu bli . Det hänger samman främst med en mer positiv syn påinvesteringsutvecklingen och tjänstehandeln. Mot slutet av förra åretväxte investeringarna i ekonomin mer än väntat, och mycket talar för ensnabb ökning av investeringarna i början av det här året.Trots den starka produktionstillväxten minskade antalet sysselsatta . Att företagen kunde öka produktionen så mycket utan ökad sysselsättninghängde ihop med den snabba produktivitetsutveckling som jag talade omtidigare och också med att medelarbetstiden steg. Det är dock rimligtatt tro att en fortsatt stark BNP-tillväxt kommer att leda till en ökadsysselsättning. De olika indikatorer som finns tyder också på att denhär utvecklingen så sakteliga är på gång. Antalet nyanmälda ledigaplatser har gått lite upp och ned, men verkar det ändåvara en tendens att de stiger. Man kan se att varslen gradvis har minskat.Antalet arbetade timmar har länge ökat utan att antalet sysselsattahar ökat. Även det talar för att vi bör få se en vändning.Som jag var inne på tidigare är den trendmässiga produktivitetsutvecklingenbra, den har varit bra , bättre än underföregående decennium. Men det finns anledning att vänta attproduktivitetsutvecklingen blir något långsammare , avkonjunkturella skäl.En viss nedjustering av det inhemska kostnadstrycket har vi gjort medhänsyn till nyinkommen statistik, trots att produktivitetsutvecklingenalltså förväntas bli lite svagare under de närmaste åren.Resursutnyttjandet var lågt i den svenska ekonomin . Inteminst gällde detta på arbetsmarknaden. Efterfrågan på arbetskraft harvarit fortsatt begränsad. Där ser vi nu en viss förändring, som jag varinne på alldeles nyss.När det gäller indikatorer från industrin på kapacitetsutnyttjande -som mer har att göra med maskinkapaciteten - tyder de på en uppgång,Vår samlade bedömning av resursutnyttjandet är att det har börjat stigai ekonomin, om än från en låg nivå, och det kommer att fortsätta attstiga . Alltmer lediga resurser kommer att tas ianspråk.7. UND1X-inflation, utfall och prognoser enligt huvudscenariotÅrlig procentuell förändringKällor: SCB och Riksbanken.Vad blir då konsekvenserna av detta för inflationen? Sammantaget innebärprognoserna för den inhemska och importerade inflationen - om man tittarpå UND1X - en nedrevidering, och den är särskilt kraftig under det förstaåret av den tvåårsperiod som vi blickar framåt. Det är viktigt attunderstryka att denna nedrevidering inte beror på någon påtagligt förändradbedömning av konjunkturutsikterna. Som jag antydde räknar vi medtill och med lite högre tillväxt under innevarande år än vad vi tidigarehade. Det sammanhänger i stället med ett antal specifika faktorer somhar att göra med både en högre konkurrens på världsmarknaden och iSverige. Det har att göra med bl.a. ändrade importmönster, med ökadkonkurrens i livsmedelshandeln och med de förändringar som sker i EU:stextilkvoter.I huvudscenariot, som alltså utgår ifrån att räntan hålls oförändradunder framåt, beräknas inflationen både mätt med UND1X och KPIvara på målet , men årsgenomsnitten kommer att vara lågaunder en stor del av prognosperioden.Låt mig i det här sammanhanget kort säga något om det faktum att densvaga prisutvecklingen har gjort att ordet deflationhar börjat dyka upp i medierna, inte sällan i någon braskande rubrik.Det finns alltid skäl för en centralbank att ha risken för deflation iåtanke, och i den meningen vill jag inte alls bagatellisera det hela.Fall i allmänna efterfrågan som leder till fall i prisnivån kan ledatill betydande problem i ekonomin. Men det är väldigt viktigt att skiljaden typ av långsam prisutveckling som vi har haft frånden här typen av mer problematisk situation. Som jag har varit inne påflera gånger har efterfrågan ökat snabbt , och den förväntasav i stort sett alla bedömare att fortsätta att öka i snabb takt. Detsom ger de låga prisökningarna är alltså utbudsförändringar, ökadkonkurrens och den typen av faktorer som jag talar om, inte vikandeefterfrågan.Om ett par jeans blir billigare därför att dollarn har fallit, om prisetpå en plasma-TV halveras därför att tillverkningen har tagit fart iKina eller om priset på mat går ned därför att ICA-handlarna bestämtsig för att sänka priserna är detta inte någonting som jag tycker attvi ska vara särskilt bekymrade över. Det är i grunden något som vi skavara glada för. Skulle efterfrågan vika påtagligt i ekonomin, då voresituationen naturligtvis en helt annan.Vilka risker ser vi då? Det finns naturligtvis alltid risker, och jagska beröra dem väldigt kort, men ni får gärna återkomma till dem senare.Vi laborerar med de risker som har funnits och återkommit gång eftergång . En sådan risk är naturligtvis de dubblaunderskotten i den amerikanska ekonomin och inte minst kopplingen mellandessa och deras finansiering i form av köp av statsobligationer frånett antal asiatiska centralbanker, vilkas ekonomier har fasta växelkurseroch går med stora bytesbalansöverskott. Detta är en problematik som påett eller annat sätt måste lösas upp, och den innebär en risk förvärldsekonomin.Andra faktorer som vi har talat om är den svenska kronans utveckling.Vi har räknat med en viss förstärkning. Men man kan naturligtvis inteutesluta att kronan stärks mer än vad vi har räknat med. Framför alltsom en del i en internationell utveckling där dollarn försvagas kan manse en risk för detta. Produktivitetsutvecklingen är en annan risk somhar förekommit här i vår diskussion . Jag tycker att mankan se skäl för att den kan utvecklas bättre men också sämre än vad vihar räknat med.Utöver dessa risker har det på den allra blivit tydligareatt det finns en annan typ av risker som hänger ihop medkonkurrensförhållandena.Jag talade alldeles om förändringar i livsmedelshandeln. Det ärnaturligtvis väldigt svårt att veta hur stora effekter dessa förändringarfår på inflationen, och framför allt kanske hur varaktiga effekternablir. Det är inte rimligt att tänka sig att man fortsätter att sänkapriserna i all oändlighet. För eller senare stoppas sänkningarna upp,men exakt när detta sker är inte lätt att bedöma.Den sammanvägda bedömning som vi har gjort är att riskerna för en högreinflation än vad vi har räknat med är ungefär lika stora som riskernaför en lägre inflation. Vi har alltså en balanserad riskbild i denterminologi som vi brukar använda oss av. Den slutsats som vi drar äratt även sedan vi har tagit hänsyn till riskerna kommer inflationen attvara låg , men den kommer att ligga ungefär ilinje med vårt mål i slutet av den här tvåårsperioden.Hur ska man då resonera mot bakgrund av detta när man funderar över hurpenningpolitiken bör utformas?