bet · GT01NU7 · 2005-11-15 00:00:00 — Några kommer sannolikt att kortsiktigt påverkas negativt av reformerna, då dessa i hög grad är beroende av inkomsterna från denna export. Arbetet med en sådan handlingsplan pågår parallellt med reformarbetet. kommer sannolikt reformer inledas även av sektorerna frukt och grönt samt vin. De negativa konsekvenserna av CAP begränsas inte till EU:s invånare. EU:s stora marknad i kombination med de höga stödnivåerna gör att EU:s jordbrukspolitik påverkar världsmarknaden, inte minst prisnivåerna, för en majoritet av världens jordbruksprodukter. Stödsystemen stimulerar överproduktion som dessutom ofta exporteras med hjälp av exportsubventioner, vilket leder till att EU dumpar livsmedel i andra länder (ofta ) och slår ut lokal jordbruks- och livsmedelsproduktion. Eftersom de interna stödnivåerna är så pass höga kan produktion i flera sektorer ske trots att naturliga förutsättningar egentligen saknas (t.ex. bomull, tobak, viss frukt och grönt). Konsekvensen blir att omvärlden stängs ute från viktiga marknader där man ofta har naturliga konkurrensfördelar. CAP är också konstruerat så att den import som kommer från främst i hög grad handlar om råvaror som vidareförädlas av den europeiska livsmedelsindustrin. Däremot stängs högförädlade varor från ute med hjälp av höga tullar (s.k. tulleskalering). Detta är bara några exempel på CAP:s konsekvenser i ett globalt perspektiv. Avveckling av tullar inom EU Det allmänna preferenssystemet (, GSP) är ett fristående system som funnits i EU . Bland annat erbjuds utvecklingsländerna tullsänkningar alternativt tullfrihet. kolonier till länder i EU har avtal med särskilda handelsförmåner. Det nuvarande avtalet () slöts och vidareutvecklas genom förhandlingar om partnerskapsavtal mellan EU och länderna i , och , det s.k. AVS-området. Dessa förhandlingar skall vara avslutade . Detta är exempel på överenskommelser med utvecklingsmålsättning. Kritik har riktats mot det allmänna preferenssystemet, och det har ibland sagts att det är både snårigt och byråkratiskt och att det ger minimala förmåner. Så länge det fortfarande finns tullar vid import till EU kan det emellertid förväntas att har intresse av att minska dessa. inställning är att sträva mot tullfrihet i multilaterala och bilaterala sammanhang; tullfrihet för är en deletapp. Bilaterala och regionala avtal I rapporten för från (), som tagits fram på initiativ av näringsutskottet, diskuteras konsekvenserna av bilaterala och regionala handelsavtal. Svårigheterna att fastställa orsakssamband innebär att det inte går att dra några entydiga slutsatser. I rapportens sammanfattande diskussion anförs att generellt sett anses handelsliberaliseringar på multilaterala, icke-diskriminerande grunder vara bättre än bilateral eller regional liberalisering eftersom resultaten då kommer de flesta av världens länder till del. kan regionala integrationsavtal ha positiva ekonomiska effekter för . har inte förhindrat en snabb tillväxt av antalet regionala integrationsavtal . Det är, framhålls det i rapporten, dock tänkbart att de krav som WTO-reglerna ställer på länder som tecknar bilaterala och regionala avtal har medfört att avtal mellan i-länder har blivit lite öppnare mot omvärlden än vad som annars varit fallet. För avtal mellan i-länder och eller för avtal mellan bedömer däremot att WTO-reglerna i huvudsak inte har inneburit någon restriktion och att de därmed inte heller bidragit till att förhindra handelsomfördelning, eller till att skapa handel. Frågan huruvida regional integration utvecklas och sprids på bekostnad av global handelsliberalisering kommenteras i en rapport från Sieps (för europapolitiska studier).1 Varken teori eller empiri sägs ge några helt entydiga svar, utan det finns utrymme för många tolkningar. Det viktiga är kanske att följa utvecklingen och försöka undvika situationer där tredje land utarmas. Detta görs i praktiken genom fortsatt utveckling av de multilaterala handelsreglerna, inom ramen för WTO. En slutsats i en annan rapport från Sieps är att handelseffekterna av regional integration kan variera både mellan olika integrationsavtal och över tiden inom en och samma region, i takt med att den internationella omgivningen förändras.2 Utskottet vill inledningsvis framhålla vikten av frihandel. I en alltmer globaliserad värld där kontakterna mellan världens länder ökar är det inte mindre viktigt än tidigare att arbeta för frihandel. Frihandel kan vara en stark välståndsskapande kraft såväl för de utvecklade länderna som för världens fattigaste länder. Stabila och rättvisa spelregler för ett fritt utbyte av varor och tjänster är en avgörande förutsättning för ekonomisk tillväxt och sysselsättning. Det finns en allmän övertygelse i att frihandel är en viktig princip. Frihandel gynnar konsumenterna både enskilda och företag t.ex. genom lägre priser, större utbud av varor och tjänster samt bättre kvalitet. Att värna om frihandel som princip är både ett svenskt och globalt intresse. En öppnare och rättvisare handel är, som regeringen framhåller i skrivelsen, ett av de bästa instrumenten för att uppfylla FN:s millenniemål för global utveckling. Utskottet står således fast vid sin tidigare ståndpunkt om vikten av frihandel. Det är en självklarhet att regeringen arbetar för detta i samband med de pågående WTO-förhandlingarna, till vilka utskottet återkommer i nästa avsnitt. Utvecklingsländernas intressen måste tas till vara i handelspolitiken. drabbas av att många industriländer, inklusive EU-kretsen, fortfarande har betydande hinder för import av varor som är viktiga för export. Konsumenterna i industriländer med importhinder missgynnas också genom att deras inköp av utvecklingsländernas produkter försvåras. behöver tillträde till industriländernas marknader men också en friare världshandel rent generellt för att kunna dra nytta av sina komparativa fördelar. Dock måste det finnas en medvetenhet om att export begränsas även av tullar i andra . kan det finnas skäl för att tillgripa tullar för att skydda sin egen produktion. Regeringen har sedan blev medlem i EU drivit linjen att den gemensamma jordbrukspolitiken måste reformeras. Jordbruksstöden snedvrider konkurrensen och leder till att produktionsresurser som skulle kunna användas på ett bättre sätt i samhällsekonomin låses in i jordbrukssektorn. Denna sektor har dessutom särskilt stor betydelse för . Det är givet att skall fortsätta att verka för en reell sänkning av i-ländernas interna stöd, en snabb utfasning av exportsubventionerna och en tydlig nedmontering av tullar och kvoter, såväl inom som utanför EU-kretsen. Som regeringen anför i skrivelsen har antalet bilaterala och regionala avtal ökat kraftigt . Utskottet har tidigare betonat behovet av en försiktig linje och att utvecklingen följs noga. Att döma av de studier som refererats till ovan är avtalens effekter svårbedömda och kan variera. Den osäkerhet om avtalens konsekvenser som utskottet gett uttryck för synes följaktligen befogad. Det är således väsentligt att är med och bevakar att de fattiga länder som förhandlar om bilaterala avtal med bl.a. EU får det stöd de behöver för att på ett effektivt sätt kunna driva sina intressen gentemot starkare parter. Utskottet vill i detta sammanhang peka på vikten av ett utökat tekniskt bistånd till , så att de kan ta till vara sina möjligheter inom WTO-systemet. Det finns anledning att understryka betydelsen av att det multilaterala handelsregelverket utvecklas parallellt med de bilaterala överenskommelserna. Förutom andra fördelar medför frihandel också en snabb spridning av information, vilket kan bidra till omvandling av slutna samhällen till större öppenhet mot omvärlden. bör enligt utskottets mening även fortsättningsvis delta aktivt i arbetet med att förbättra det multilaterala handelssystemet och stärka förtroendet för det. Utskottet vill även ånyo framhålla att miljömässig och social hänsyn är viktigt, som dessa krav inte får användas emot de länder som ännu inte trots ansträngningar kan uppfylla kraven. Motionsönskemålen om fortsatt eller ökad frihandel ligger väsentligen i linje med utskottets inställning. Förutsättningarna för positiv utveckling i hela världsekonomin förbättras genom frihandel. Frihandel är inte minst viktig för , som således bör få ökat marknadstillträde på framför allt områden som är av särskilt intresse för deras export. Eliminering eller minskning av handelshindren skapar nya förutsättningar för ekonomisk utveckling även i dessa länder och kan göra det lättare att också göra andra framsteg, t.ex. i fråga om mänskliga rättigheter, rättvisa och social utveckling. Däremot är inte frihandel en tillräcklig förutsättning för att uppnå sådana mål; det finns också behov av politiska, ekonomiska och institutionella reformer hos särskilt de minst utvecklade länderna (MUL) innan dessa länder kan dra full nytta av frihandelns positiva inverkan. I en liten öppen ekonomi som den svenska finns det en lång tradition av att hävda den fria handeln eftersom vårt land gynnas av ett fritt utbyte. Vårt välstånd bygger till stor del på specialisering och handelsutbyte. Det är således också ett svenskt intresse att frihandeln främjas. Det finns en bred enighet i om detta, och regeringen driver internationellt en frihandelslinje. Utskottet kan sammantaget konstatera att det inte finns behov av något initiativ från sida med anledning av de här aktuella motionsyrkandena som därmed kan avstyrkas. Utskottets förslag i korthet bör avslå motionsyrkanden rörande WTO-frågor med hänvisning till att någon åtgärd inte är påkallad. Jämför reservationerna 1 (v, mp), 2 (m, fp, kd, c) och 35 (v, mp). I detta avsnitt redovisas innehållet i regeringens skrivelse. Inledningsvis behandlas EU:s inre marknad och världshandelns utmaningar, medan Doharundan redovisas därefter. Fokus ligger på de frågor som tas upp i motionerna. Regeringen framhåller att den inre marknaden är viktig för den yttre handelspolitiken och vice versa. Eftersom stora delar av den gemensamma handelspolitiken är en exklusiv befogenhet för EU kan kommissionen, i en förhandling med länder utanför EU, erbjuda hela den inre marknaden. Detta ger stor förhandlingstyngd. Vinsterna av den inre marknaden är betydande. Kommissionen beräknar att den inre marknaden har bidragit till att öka sysselsättningen med 2,5 miljoner jobb och tillväxten i , som har varit med i EU. går av totala export till EU och av vår import kommer från EU. Bara ökade värdet av exporten till EU () och importen ökade (). Utvecklingen av den fria rörligheten inom EU och dess närliggande områden är viktig för företagens möjligheter. För mindre företag är harmoniseringen, dvs. gemensamma regler inom EU, mycket värd eftersom företagaren slipper anpassa produktionen till 25 delmarknader med 25 olika regelverk. Harmoniseringen resulterar också i ökad konkurrens, vilket i förlängningen kan leda till ökad spetskunskap och lägre priser för konsumenterna. I skrivelsen anförs att den inre marknaden skapar förutsättningar för lägre priser och större valmöjligheter för konsumenter. Men en väl fungerande inre marknad förutsätter också både förtroende och tydlighet. Förtroende är nödvändigt för att få konsumenter att våga köpa varor och tjänster från andra länder och för att våra företag skall ge sig ut i . Men det behövs också tydliga regler och gränser för den inre marknaden. verkar därför i det europeiska samarbetet för bl.a. miljö- och konsumentintressen. Att EU rymmer hänsyn till dels konsumenter och företag, dels miljön är viktigt inte bara för våra egna medborgare, utan också för våra partner utanför unionen. Regeringen framhåller i skrivelsen att den internationella handelns kraftiga ökning har bidragit till en period av ekonomisk tillväxt som saknar historiskt motstycke. Denna uppgång är intimt sammanbunden med arbetet inom och senare WTO. Globaliseringen innebär att utvecklingen går allt fortare som den blir svårare att förutsäga. Nya ekonomiskt snabbväxande regioner vinner terräng parallellt med att traditionellt starka områden stagnerar. Protektionistiska tendenser gör sig gällande på många håll, inte minst på båda sidor av . Detta stärker behovet av att vidareutveckla för att säkerställa stabila förutsättningar för internationell handel och tillväxt. Handelns tilltagande betydelse ökar behovet av att integrera handelspolitiken med andra politikområden. Handel i förhållande till grundläggande arbetsvillkor och företagens sociala ansvar, till hållbar utveckling och till kampen mot fattigdom är alla komplexa frågor som det har visat sig svårt att fullt ut integrera i WTO:s arbete. Detta gör inte frågorna mindre angelägna. Regeringen har dessutom engagerat sig aktivt för att utveckla alternativa former för att driva dessa frågor. I slutskedet av Uruguayrundan växte beslutet fram att stöpa om varuhandelsavtalet , med tillhörande avtal, till en helt ny organisation. Organisationen fick namnet () och upprättades . De nya avtalsområden som blev resultatet av Uruguayrundan behövde en ny organisation som stod på en fastare rättslig grund än föregångaren , och dessutom fanns önskemål om att göra det institutionella ramverket tydligare. Medan förde en relativt undanskymd tillvaro har dess efterföljare WTO utvecklats till en central organisation inom det multilaterala samarbetet som ofta tilldrar sig stort intresse. Framför allt beror det på att enskilda länders ekonomier i allt högre grad blivit beroende av internationell handel. WTO har blivit en mer betydelsefull organisation för att reglera umgänget mellan stater. Till en del handlar det också om att de nya avtal om t.ex. tjänstehandel och immaterialrätt som tillkom genom Uruguayrundan har gjort att gränserna mellan handelspolitik och inrikespolitik har suddats ut. Därmed har den internationella handeln också blivit föremål för ett allt bredare folkligt engagemang. Diskussionen om hur WTO:s funktionssätt bör förbättras har varit ganska intensiv. presenterades en rapport om de framtida utmaningarna för WTO och det multilaterala handelssystemet som skrivits av en arbetsgrupp under ledning av den före detta generaldirektören i WTO, . Som en av de ivrigaste förespråkarna av ett starkt multilateralt handelssystem kan regeringen ställa sig bakom många av förslagen i rapporten, vilka i allmänhet syftar till att stärka WTO och skapa bättre förutsättningar för en mer resultatorienterad organisation och ett effektivare beslutsfattande. Det område där regeringens position skiljer sig mest från de slutsatser som dras i rapporten rör synen på bilaterala och regionala handelsavtal. Regeringen anser att det är angeläget att de frågor som den s.k. Sutherlandrapporten aktualiserar blir föremål för en grundlig diskussion i WTO. Företags sociala och miljömässiga ansvar Regeringen betonar i skrivelsen att en öppnare världshandel och tilltagande globalisering har ökat företagens möjligheter att verka över nationsgränser. står många länder inför stora utmaningar när det gäller mänskliga rättigheter, grundläggande arbetsvillkor, hållbar utveckling och korruption. Frågan om företags sociala och miljömässiga ansvar har därför fått en alltmer framträdande plats på både den nationella och den internationella dagordningen. Företags sociala och miljömässiga ansvar är en central komponent i regeringens utrikes- och handelspolitik. Att särskilt betona den sociala dimensionen av globaliseringen är angeläget då det har visat sig svårt att få gehör för frågor som rör handel och sociala villkor inom ramen för WTO. Regeringen arbetar för att stärka den sociala dimensionen i handelspolitiken och för att företagens sociala och miljömässiga ansvar skall vara utvecklingsbefrämjande och inriktat på fattigdomsbekämpning. Det är viktigt att krav på företagens ansvar inte minskar utvecklingsländernas möjligheter att delta på världsmarknaden. medverkar aktivt i ansträngningarna att främja instrument för företags ansvar. Särskilt fokus ligger på riktlinjer för multinationella företag och FN:s Global Compact, men regeringen stöder också arbetet inom Internationella standardiseringsorganisationen, ISO, med att ta fram en vägledande internationell standard för socialt ansvarstagande. riktlinjer för multinationella företag innehåller rekommendationer på områden som arbetsrätt, hänsyn till miljö, konsumentintressen, konkurrensrätt och skatter. FN:s Global Compact lanserades av FN:s generalsekreterare . Initiativet syftar till att företag skall ta ett aktivt ansvar för tio internationellt erkända principer inom områdena mänskliga rättigheter, arbetsrätt, miljö och korruption. presenteras ett nytt arbetsprogram med fokus på genomförande, stöd och uppföljning av företags arbete med att införa principerna i sin affärsverksamhet. har lämnat finansiellt stöd till Global Compact sedan starten och är den största givaren. Initiativet Globalt Ansvar lanserades av regeringen för att stimulera näringslivet att verka för en hållbar global utveckling genom ökat socialt och miljömässigt ansvar. Svenska företag uppmanades att bli ambassadörer för mänskliga rättigheter, drägliga ekonomiska och sociala villkor samt en god miljö. Utgångspunkten är riktlinjer för multinationella företag och principerna i FN:s Global Compact. ligger redan långt framme i arbetet med företagens sociala och miljömässiga ansvar, men regeringen vill gå ännu längre. Särskilt i tider som präglas av hot om ökad protektionism måste vikten av sociala värden och vårt gemensamma ansvar för en rättvis globalisering tydligt markeras. Öppen handel är en svåröverskattad motor för global utveckling, men den måste kombineras med socialt ansvar inte bara från riksdag och regering utan även från andra viktiga samhällsaktörer, inte minst företagen. Därför vill regeringen nu öka det mellanstatliga samarbetet, höja tempot i de nationella satsningarna och följa upp ett svenskt initiativ om en effektivare efterlevnad av riktlinjer. En särskild satsning på företagens sociala och miljömässiga ansvar görs också inom det handels- och investeringsfrämjande arbetet med början . Inför WTO:s sjätte ministerkonferens I skrivelsen erinras om att när WTO:s sjätte ministerkonferens äger rum i har gått sedan Doharundan inleddes . Efter misslyckandet vid ministermötet i följde en period av osäkerhet och lägre aktivitet. kom emellertid alltfler positiva signaler som pekade på att det nu fanns förutsättningar att återuppta förhandlingsarbetet. Efter flera månaders intensiva förhandlingar kunde så WTO:s allmänna råd enas om en ramverksöverenskommelse för den fortsatta Doharundan. Det s.k. julibeslutet omfattade alla delar av arbetsprogrammet för Doharundan, men med särskild tyngdpunkt på områdena jordbruk, inklusive bomull, industrivaror, tjänster, förenklade handelsprocedurer och utvecklingsfrågorna. I huvudsak handlade det om riktlinjerna för de fortsatta förhandlingarna. Detaljerna som behövs i ett slutligt avtal samt flera av de mest kontroversiella frågorna fördes emellertid över till nästa fas. På det centrala jordbruksområdet innebar julibeslutet långtgående åtaganden om att eliminera exportsubventioner parallellt med andra former av handelsstörande exportstöd, minska interna handelsstörande stöd och förbättra marknadstillträdet för jordbruksprodukter. Av de fyra s.k. Singaporefrågorna beslutades att förhandlingar nu skulle inledas om förenklade handelsprocedurer medan övriga tre investeringar, konkurrens och insyn i offentlig upphandling lämnades utanför förhandlingarna. I och med julibeslutet förlängdes också Doharundan och medlemmarna kom överens om att hålla ett sjätte ministermöte i . Liksom vid tidigare handelsförhandlingar i är det ett mödosamt arbete att jämka samman samtliga WTO-medlemmars i alla förhandlingsfrågor. är principen om enhällighet en viktig regel i WTO som garanterar att enskilda medlemmars avvikande uppfattning inte ignoreras. Förhandlingarna har gradvis intensifierats. Det råder stor uppslutning bakom målet att nå ett genombrott vid ministermötet i . Tiden är dock knapp och åsiktsskillnaderna stora. Det kommer att krävas stor politisk vilja från alla WTO-medlemmar för att lyckas. EU har en ledarroll i förhandlingarna. Att slutföra Doharundan med ett ambitiöst resultat är EU:s största handelspolitiska utmaning. Regeringen verkar för att EU skall visa ledarskap och kompromissvilja inom samtliga förhandlingsområden. Läget i Doharundan och regeringens prioriterade förhandlingsområden rådde stor uppslutning bakom målet att nå ett genombrott vid ministermötet i på fem områden: jordbruk, industrivaror, tjänstehandel, regelfrågor inklusive handelsprocedurer samt frågor relaterade till utvecklingsländernas särskilda intressen. Mer konkret uttrycktes detta som att ambitionen var att nå mer detaljerade riktlinjer eller modaliteter i förhandlingarna om jordbruk och industrivaror, en kritisk massa av förhandlingsbud i tjänstehandelsförhandlingarna, betydande framsteg i regelförhandlingarna samt att tillse att utvecklingsländernas särskilda intressen tillvaratogs. Regeringen anför i skrivelsen att de fem huvudområden som identifierats av WTO:s medlemmar sammanfaller praktiskt taget helt med de förhandlingsområden som regeringen prioriterar högst i Doharundan. Dessa förhandlingsområden har i sin tur valts ut med utgångspunkt från regeringens övergripande mål om tillväxt och sysselsättning, en hållbar utveckling, ett öppet , ekonomisk utveckling i fattiga länder samt demokrati och säkerhet. Ökat marknadstillträde för industrivaror och tjänster liksom förbättrade handelsprocedurer och multilaterala regler på framför allt antidumpningsområdet bidrar t.ex. till tillväxt och sysselsättning. Även ökad öppenhet för handel med jordbruksvaror bidrar till detta mål, men i hög grad också till att t.ex. skapa ett öppet . Villkoren för jordbruket är dessutom en nyckelfråga för att säkerställa att utvecklingsländernas särskilda intressen genomsyrar hela förhandlingen. Detta bidrar i sin tur till ekonomisk utveckling i fattiga länder, men även på till demokrati och säkerhet. För att bidra till hållbar utveckling prioriterar regeringen miljöfrågorna och relationen mellan handel och grundläggande arbetsvillkor. Miljö ligger dock utanför de områden som WTO-medlemmarna enats om att fokusera på vid ministermötet i och frågan om grundläggande arbetsvillkor behandlas inte inom ramen för pågående WTO-förhandlingar. ambitioner koncentreras därför på mer långsiktigt arbete på dessa två områden. Det är osäkert hur långt förhandlingarna kommer att kunna avancera fram till ministermötet i . Utvecklingen inom de fem huvudområdena har varit ojämn. Parallellt med det löpande arbetet i WTO:s förhandlingsgrupper i har Doharundan också diskuterats vid ett antal informella miniministermöten med 2030 länder samt vid möten på ministernivå i olika länder- och intressegrupperingar. Gemensamt för samtliga dessa möten är att ministrarna uttalat ett starkt stöd för Doharundan och betonat vikten av att framsteg görs. När processen inför ministermötet i lades fast lyftes mötet i WTO:s allmänna råd fram som en viktig milstolpe. Målet var att avrapportera konkreta framsteg på alla fem huvudområden. Även om förväntningarna minskade i takt med att framstegen i förhandlingarna uteblev skapade miniministermötet i () hopp om att ändå kunna nå vissa resultat. EU och gick bl.a. med på att arbeta utifrån G 20:s förslag om tullsänkningar på jordbruksområdet. De positiva signalerna från Dalianmötet kunde dock inte tillvaratas i det löpande förhandlingsarbetet i . Intensiva ansträngningar gjordes, men tiden var för knapp. Eftersom förhandlingarna inte nådde så långt som det var tänkt till mötet i WTO:s allmänna råd kommer det att krävas betydande framsteg om målet att nå ett genombrott vid ministermötet i skall kunna uppnås. Jordbruket är en nyckelfråga i förhandlingarna. Regeringen anför att EU:s livsmedelsproduktion måste ske på marknadens villkor.