bet · GT01JuU1 · 2005-12-06 00:00:00 — I den sistnämnda anförs även att bestämmelsen om avdrag för självriskbelopp vid brottsskadeersättning för personskada och kränkning skall avskaffas. Bakgrunden till reglerna om självrisk är att systemet med brottsskadeersättning inte skall belastas med ett stort antal ärenden som rör endast låga belopp. Vid införandet av reglerna anfördes bl.a. att de administrativa kostnaderna bör stå i någorlunda rimlig proportion till de ersättningsbelopp som betalas ut. Självrisken utformades så att ett visst belopp alltid avräknas från den ersättning som den skadelidande i övrigt är berättigad till (prop. 1977/78:126 s. 26 f.). När utskottet behandlade motsvarande yrkande senast (bet. 2004/05:JuU18 s. 28 f.) ansåg utskottet att de gällande reglerna om självrisk är utformade på ett ändamålsenligt sätt. Någon anledning att ändra på dessa fanns enligt utskottet inte. Frågan om samspelet mellan bl.a. domstolarna och behandlades i regeringens proposition Ersättning för ideell skada (prop. 2001/02:68 s. 60 f.) Sammanfattningsvis gjordes bedömningen att samspelet fungerade bra. Brottsskadeersättning bestäms i princip efter allmänna skadeståndsrättsliga grunder. är inte bunden av ett domstolsavgörande rörande samma skadehändelse. Har domstolen sakprövat skadeståndet bestäms oftast brottsskadeersättningen till samma belopp, särskilt när det är fråga om ett hovrättsavgörande. Skäl att frångå domstolsavgörandet kan t.ex. vara att ersättningsnivån klart avvikit från rådande praxis eller att grundar sitt beslut på omständigheter som inte varit kända för domstolen. Utskottet har genomfört en uppföljning av skillnader mellan beslut om brottsskadeersättning för kränkning respektive sveda och värk och domstols sakprövade skadestånd beträffande samma skada. Uppföljningen har publicerats i en rapport (Rapporter från 2005/06:RFR1). Av rapporten framgår bl.a. att i ungefär vart femte ärende om brottsskadeersättning, där domstolen först prövat ett skadeståndsanspråk på grund av brottet, gör en annan bedömning än vad domstolen har gjort. Det klart vanligaste är att ersättningen därvid sätts lägre än det av domstol utdömda skadeståndsbeloppet. När utskottet senast behandlade liknande yrkanden om prövning vidhöll utskottet den uppfattning som utskottet tidigare givit uttryck för i fråga om samspelet mellan domstolarna och (bet. 2004/05:JuU18 s. 28 f.). Utskottet har inte ändrat sin tidigare inställning i dessa frågor. Motionerna Ju264, Ju381 och Ju559 i här behandlade delar avstyrks. I motion Ju498 (m) begärs att arbetsskador skall undantas från brottsskadelagen. Frågan om arbetsskador skall undantas från brottsskadelagen togs upp i proposition 1998/99:41 om ändringar i brottsskadelagen. Till grund för propositionen låg en departementspromemoria (Ds 1997:45) samt remissvaren till denna. I propositionen anges bl.a. att brottsskador som uppkommer i arbetslivet till stor del täcks av den allmänna försäkringen och arbetsskadeförsäkringen. Vad gäller frågan om vem som skall täcka den resterande delen anförs i propositionen att flera omständigheter talar för att arbetsgivaren bör ansvara för den delen. Det fordras emellertid för ett tillfredsställande skydd att de arbetsgivare vars anställda inte omfattas av någon trygghetsförsäkring eller liknande skaffar sig ett frivilligt försäkringsskydd som täcker brottsskador som uppkommer i verksamheten. Brottsskadelagen skulle då inte behöva ändras och några olägenheter skulle inte uppkomma för de skadelidande. Mot denna bakgrund bör enligt propositionen frågan om arbetsskador skall undantas från brottsskadelagens tillämpningsområde inte slutligt avgöras förrän utvecklingen beträffande kollektiva och privata försäkringar har avvaktats (prop. 1998/99:41 s. 37 f.) Utskottet delade regeringens bedömning och avstyrkte ett motionsyrkande motsvarande det nu aktuella (bet. 1998/99:JuU20 s. 7 f.). För en utförligare redovisning av bl.a. arbetsgivarens ansvar och försäkringsskyddet på området hänvisas till detta betänkande. Justitieministern anförde , som svar på en interpellation (Ip. 2002/03:268) om undantag för arbetsskador i brottsskadelagen, att regeringen inte då var beredd att säga att arbetsmarknadens parter skall ta över frågan, men att man följer utvecklingen. När utskottet senast behandlade motsvarande yrkande såg utskottet inte anledning att då förespråka att arbetsskador skulle undantas från brottsskadelagen (bet. 2003/04:JuU1 s. 112). Utskottet, som inte ändrat uppfattning i frågan, föreslår att avslår motion Ju498. I motion Ju556 (s) begär motionärerna att all brottsskadeersättning till barn skall sättas in på ett spärrat konto. I 16 kap. 11 § finns bestämmelser som innebär att den som utbetalar ekonomiska medel till en underårig i vissa fall skall göra utbetalningen till ett s.k. spärrat konto, vilket innebär att det krävs tillstånd från överförmyndaren för att ta ut medlen. Det rör sig bl.a. om utbetalningar med anledning av arv eller testamente om belopp överstigande två basbelopp eller utbetalning av försäkringsbelopp som den underårige har rätt till. Bestämmelsen omfattar däremot inte utbetalning av brottskadeersättning enligt brottsskadelagen. Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare har i sitt slutbetänkande Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna (SOU 2004:112) bl.a. föreslagit att också utbetalningar från och skadestånd från staten skall omfattas av regleringen i 16 kap. 11 § . Härigenom skapas förutsättningar för överförmyndaren att i större utsträckning än säkerställa att förvaltningen är tillfredsställande när barn får större ekonomiska tillskott. Av utredningen framgår vidare att de rutiner som tillämpar , där utbetalning till omyndiga av brottskadeersättning i flera fall sätts in på ett konto med överförmyndarspärr, enligt utredningens mening bygger på en god föresats men saknar lagliga förutsättningar. Utredningen bereds inom . Utskottet, som inte vill föregripa den pågående beredningen inom , avstyrker motion Ju556. Utskottets förslag i korthet I avsnittet redogör utskottet för anslaget Rättshjälpskostnader m.m. Utskottet behandlar också ett antal motionsyrkanden om utredning och utvärdering av rättshjälpslagen, om rättshjälp vid pisksnärtskador samt om rättshjälp i mål om rennäringens markanspråk. Utskottet hänvisar i denna del bl.a. till tidigare uttalanden och gällande bestämmelser. Mot den bakgrunden avstyrker utskottet motionsyrkandena. Jämför reservationerna 27 (m, fp, kd, c, mp) och 28 (kd) samt särskilda yttrandena 22 (v) och 23 (mp). Rättshjälpslagen (1996:1619) har till grundläggande syfte att ge rättsskydd åt dem som inte kan få rättsligt bistånd på annat sätt. Enligt lagen är rättshjälpen subsidiär till rättsskyddet, dvs. den som har en rättsskyddsförsäkring eller liknande rättsskydd som omfattar den aktuella rättsliga angelägenheten får inte beviljas rättshjälp. Vidare innebär lagen att den som inte har rättsskydd av ifrågavarande slag, men som borde ha haft det med hänsyn till sitt försäkringsskydd i övrigt eller till sina personliga och ekonomiska förhållanden, får beviljas rättshjälp endast om det finns särskilda skäl (9 §). Som en allmän förutsättning för att rättshjälp skall beviljas gäller att det, med hänsyn till angelägenhetens art och betydelse, tvisteföremålets värde samt omständigheterna i övrigt, är rimligt att staten bidrar till kostnaderna (8 §). Enligt rättshjälpslagen är inkomstgränsen för rättshjälp i årsinkomst (6 § första stycket). Lagen föreskriver också att rådgivning i som huvudregel är en förutsättning för att rättshjälp skall beviljas (2 § andra stycket). Vidare innebär lagen bl.a. att biträdesbehovet är avgörande för om rättshjälp skall beviljas (7 §) och att biträde enligt rättshjälpslagen normalt får ersättning för högst 100 timmars arbete (15 §). Från anslaget skall betalas de kostnader som enligt 21 kap. 10 § , lagen (1988:609) om målsägandebiträde och rättshjälpslagen (1996:1619) skall betalas av allmänna medel. Därutöver skall från anslaget betalas de kostnader som enligt lagen (1996:1620) om offentligt biträde skall betalas av allmänna medel, dock inte sådana kostnader som avser offentligt biträde i ärenden enligt utlänningslagen (1989:529) och lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Anslaget finansierar också utgifter för särskilda företrädare för barn enligt 12 § lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn. De faktorer som styr kostnaderna är framför allt antalet ärenden, ärendenas svårighetsgrad, ersättningsnivån till biträden och offentliga försvarare samt den andel av rättshjälpskostnaderna som betalas av den rättssökande. Regeringen bestämmer den timkostnadsnorm som ligger till grund för arbete på rättshjälpsområdet. Ersättningen till offentliga försvarare och rättshjälpsbiträden regleras också i viss utsträckning med hjälp av taxor. finns det taxor för ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden i vissa brottmål i tingsrätt och hovrätt (DVFS 2004:3 och 2004:4). Taxorna beslutas av på grundval av timkostnadsnormen. Timkostnadsnormen för är exklusive mervärdesskatt (inklusive mervärdesskatt). förbrukades mer medel än vad som anslagits, vilket har lett till att utnyttjandet av anslagskrediten har ökat. Utgifterna på anslaget är regelstyrda och därmed svåra att prognostisera. är det främst utgifterna för offentliga försvarare, och målsägandebiträden som har ökat (se tabell). Fördelningen av kostnader för rättshjälp m.m. (Beloppen anges i tusental kronor) 1 Inkl. övriga utgifter men exklusive återbetalning av rättshjälpsavgifter, vilka redovisas på inkomsttitel. De sammanlagda utgifterna har ökat med . Utvärdering av rättshjälpslagen m.m. Enligt motion Ju384 (mp, -) behöver rättshjälpssystemet ses över i syfte att fler typer av tvister skall omfattas än . I motionen framförs bl.a. uppfattningen att småföretagare i vissa fall skall ha rätt till rättshjälp under samma förutsättningar som fysiska personer som inte är näringsidkare. I motion Ju389 (s) begärs en utvärdering av rättshjälpslagen. Enligt motion L292 (v) bör rättshjälpslagen ändras så att kraven för att rättshjälp skall beviljas sänks. Motionärerna anser dessutom att rättshjälp även skall kunna beviljas utöver utan krav på särskilda skäl i mål om vårdnad, boende och umgänge. Enligt motion U291 (kd) behöver rättshjälpssystemet ses över när det gäller hjälp till föräldrar med bortrövande barn. Enligt motionen är det många som inte kan få rättshjälp eftersom deras inkomst ligger strax ovanför gränsen för maximal årsinkomst. Enligt motion Ju341 (kd) slutligen är det näst intill omöjligt att få allmän rättshjälp i tvister mot . Möjligheten att få rättshjälp vid sådana tvister bör enligt motionären klarläggas. Den nu gällande rättshjälpslagen trädde i kraft . Den viktigaste förändringen i förhållande till rättshjälpslag var att den statliga rättshjälpen gjordes subsidiär till rättsskyddet i privata försäkringar. När det gäller frågan om rättshjälp för näringsidkare är huvudregeln den att en näringsidkare inte skall kunna få rättshjälp för angelägenhet som har uppkommit i näringsverksamheten, men att rättshjälp ändå kan beviljas om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl för det. Det kan nämligen finnas situationer när det vore stötande att inte bevilja en näringsidkare rättshjälp. Om det är fråga om en näringsidkare som praktiskt sett är att jämställa med en löntagare eller angelägenheten har ett starkt samband med hans personliga förhållanden kan därför rättshjälp i vissa fall beviljas (se prop. 1996/97:9 s. 127, bet. 1997/97:JuU3 s. 36 f.). Utgifterna för offentliga försvarare, målsägandebiträden och offentliga biträden har ökat . En orsak till utgiftsutvecklingen är att målen ökat i svårighet och komplexitet. Andra orsaker är att fler offentliga försvarare, målsägandebiträden och offentliga biträden har förordnats, att den genomsnittligt debiterade tiden har ökat samt att timkostnaden har stigit (se 2001:30 Varför blev det dyrare? - kostnadsutvecklingen för offentlig försvarare, målsägandebiträde och offentligt biträde). gav regeringen i uppdrag att ge förslag på åtgärder som kan påverka kostnadsutvecklingen på rättshjälpsanslaget. Uppdraget redovisades i rapporten , kostnadsräkningarna och talerätten (2003:1). Utvärderingen av rättshjälpsanslaget visar enligt att rättshjälpsreformen bl.a. inneburit minskade rättshjälpskostnader för staten. föreslog inga ändringar i rättshjälpslagen. Utskottet behandlade propositionen Förbättrad kontroll av rättsliga biträdens ersättningsanspråk, m.m. (prop. 2004/05:41, bet. 2004/05:JuU10, rskr. 2004/05:159). I propositionen anförde regeringen bl.a. att en ny utvärdering bör ske för att ge en fullständig bild av utfallet av lagstiftningen. En ny utvärdering bör enligt regeringen kunna ge en mera tillförlitlig bild av vilka effekter rättshjälpslagen har haft för enskilda. Därefter kan en säkrare bedömning göras om det finns skäl att göra några lagändringar. Även frågan om utvecklingen av rättsskyddet och andra verkningar av lagstiftningen kan lämpligen belysas inom ramen för en ny utvärdering. Mot bakgrund av att rättshjälpslagen är en social skyddslagstiftning bör enligt regeringen en utgångspunkt för utvärderingen vara att bedöma de effekter som rättshjälpslagstiftningen, utifrån ett socialt perspektiv, haft för dem som inte kan få rättsligt bistånd på något annat sätt. Regeringens avsikt att utvärdera rättshjälpslagen framgår också av budgetpropositionen för (volym 3, utg.omr. 4, s. 145). Utskottet har erfarit att utvärderingen kommer att innefatta även frågan om näringsidkares rätt till rättshjälp. Enligt utskottets mening är det av mycket stor vikt att rättshjälpssystemet är ändamålsenligt och rättvist utformat. För att säkerställa att så är fallet bör systemet utvärderas på nytt. Utskottet ser därför positivt på regeringens avsikt att utvärdera rättshjälpslagen och att denna utvärdering kommer att innefatta bl.a. frågan om näringsidkares rätt till rättshjälp. Med det anförda föreslår utskottet att avslår motion Ju384 i här behandlad del. Utskottet avstyrker också motionerna Ju341, Ju389, L292 och U291 i nu behandlade delar. I motion T381 (mp) begärs en översyn av rättshjälpslagen i syfte att öka möjligheterna till rättshjälp vid s.k. pisksnärtsskador. Med pisksnärtsskada förstås en skada i nackregionen som kan uppkomma t.ex. i samband med påkörningar bakifrån och vissa andra slag av trafikolyckor. Av trafikskadelagen (1975:1410) följer att personskada till följd av trafik med motordrivet fordon i princip ger rätt till trafikskadeersättning, som utgår ur trafikförsäkringen för fordonet. Trafikskadeersättning beräknas på motsvarande sätt som skadestånd enligt skadeståndslagens (1972:207) bestämmelser. När det gäller ersättning ur trafikförsäkring riktas anspråken normalt mot försäkringsgivaren, dvs. den som försäkrat fordonet. Den skadelidande har i och för sig rätt att i stället begära skadestånd enligt skadeståndslagens bestämmelser, och talan riktas då mot skadevållaren. Sådana processer torde dock i praktiken vara sällsynta. Av 10 § första stycket 10 rättshjälpslagen framgår att rättshjälp inte får beviljas i en angelägenhet som rör trafikskadeersättning enligt trafikskadelagen. Rättshjälp får dock beviljas i en sådan angelägenhet om ett mål eller ärende har inletts vid domstol eller enbart rör annan skada än personskada. Enligt lagmotiven (prop. 1987/88:73 s. 28 f.) var ett huvudsakligt skäl för denna bestämmelse, som infördes , att det allmänna inte skulle behöva betala kostnader för sådant rättsligt bistånd som slutligen kom försäkringsbolagen till godo. Det rör sig här om tvister där det egentligen är försäkringsbolagen som berörs och inte de formella parterna. Regleringen innebär således att någon rättshjälp inte får beviljas så länge tvisten om trafikskadeersättning är utomprocessuell. Under detta skede förutsätts försäkringsbolagen bära parternas kostnader för rättsligt biträde. I motiven framhålls dock att i de fall den skadelidande och försäkringsgivaren inte kan komma överens om skadeståndsskyldigheten eller om skadeersättningens storlek, återstår för den skadelidande att väcka talan vid domstol. När ett skadeståndsärende gått så långt brukar försäkringsbolagen i allmänhet upphöra att ta ansvaret för den skadelidandes kostnader för förfarandet. Är saken anhängig vid domstol, bör därför den skadelidande ha möjlighet till rättshjälp. Väljer den som drabbats av en trafikskada att väcka talan mot skadevållaren i stället för att begära trafikskadeersättning, torde bestämmelsen inte hindra att rättshjälp beviljas. Utskottet har behandlat motsvarande motionsyrkande, senast i betänkande 2004/05:JuU1 s. 110 f.). Utskottet hänvisade då till de uttalanden som utskottet tidigare gjort. Av dessa följer att det inte kan anses föreligga något behov av att utöka möjligheterna att erhålla rättshjälp i fråga om trafikskador. En annan sak var att det kunde upplevas som besvärande för en enskild person att begära att få ta rättsskyddet i hemförsäkringen i anspråk när motparten är försäkringsbolaget. Utskottet utgick dock från att försäkringsbolagen uppfyller det krav på opartiskhet som regelsystemet förutsätter. Utskottet vidhåller sin uppfattning och föreslår att motion T381 i den nu berörda delen avslås. Rättshjälp i tvister rörande rennäring I motion MJ527 (kd) begärs att parterna i mål som rör principiellt viktiga frågor om renskötselns markanspråk skall få sina rättegångskostnader ersatta av staten. Talan om samernas anspråk på mark kan enligt gällande rätt föras vid allmän domstol. Så har också förekommit. Det mest kända målet som rört samernas rätt torde vara det s.k. skattefjällsmålet (NJA 1981 s. 1). Rättegångskostnaderna i denna typ av mål kan uppgå till mycket höga belopp. Möjligheterna till rättshjälp i tvister som rör rennäring är begränsade. I det fall en sameby är part kan rättshjälp över huvud taget inte beviljas samebyn, eftersom samebyn betraktas som en juridisk person och juridiska personer i princip inte kan beviljas rättshjälp. Frågan om möjligheterna för samer att få ersättning för rättegångskostnader i mål som rör rennäringen diskuterades av Utredningen om nr 169 i betänkandet "Samerna - ett ursprungsfolk i . Frågan om anslutning till konvention nr 169 (SOU 1999:25)". För att samerna skall kunna ha en reell möjlighet att få sina anspråk på mark enligt konventionen prövade måste enligt utredningen en regel införas som innebär att staten står för rättegångskostnader i mål som rör principiellt viktiga frågor rörande samernas markrättigheter. Betänkandet har dock inte lett fram till något förslag i denna del. Enligt uppgift från har tecknat försäkringar som bl.a. skall täcka rättegångskostnader i tvister mellan samebyar och markägare om rätt till renbetesmark. I vissa fall har även medel ur Samefonden använts för att täcka rättegångskostnader. Utskottet har tidigare behandlat frågan om rättshjälp i rennäringstvister (se bet. 2004/05:JuU1, s. 113 f.). Utskottet uttryckte därvid sin förståelse för motionärernas önskemål om en utökad möjlighet för parter i mål som rör principiellt viktiga frågor om renskötselns markanspråk att få sina rättegångskostnader ersatta av staten som rennäringen visserligen inte är direkt jämförbar med andra typer av näringsverksamhet ändock måste underkastas liknande överväganden när det gäller möjligheterna till rättshjälp. Hänsyn måste t.ex. tas till de försäkringsmöjligheter som finns för samebyar och andra. Utskottet ansåg mot denna bakgrund inte att det fanns skäl att förespråka en ordning som innebär att staten står för rättegångskostnaderna i denna typ av tvister. Utskottet vidhåller sin uppfattning och avstyrker motion MJ527 i denna del. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Brott mot judiska församlingar och institutioner, punkt 6 (m, fp, kd, c) av (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om brott mot judiska församlingar och institutioner. Därmed bifaller motionerna 2003/04:Kr221, 2005/06:Ju455 och 2005/06:Kr289 samt bifaller delvis motion 2002/03:U236 yrkande 1. Hotbilden mot judiska församlingar och institutioner i har fått till följd att dessa tvingas avsätta stora delar av sina resurser till olika former av säkerhetsarrangemang. Även andra samfund har utsatts för hot och brott. Vi anser att det är statens ansvar att garantera religionsfriheten och tryggheten för medborgarna. Det är inte rimligt att samfunden själva skall bära kostnaderna för de extraordinära säkerhetshöjande åtgärder som krävs. Det får ankomma på regeringen att skyndsamt låta utreda hur statens insatser för säkerheten i anslutning till berörda samfund skall förbättras. Organisationsfrågor för polisväsendet, punkt 7 (m) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om organisationsfrågor för polisväsendet. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Ju358 yrkande 2 och 2005/06:Ju410 yrkande 5 och avslår motionerna 2004/05:Ju350 yrkande 8, 2005/06:Ju315, 2005/06:Ju346, 2005/06:Ju347, 2005/06:Ju348, 2005/06:Ju368 yrkande 3, 2005/06:Ju463 yrkandena 5, 6 och 16, 2005/06:Ju480 yrkande 9, 2005/06:Ju510 yrkande 3 och 2005/06:Ju514 yrkandena 1-3 och 7. Polisväsendets begränsade resurser måste användas så effektivt som möjligt, och den specialistkompetens som finns på olika håll i landet måste också mer effektivt kunna sättas in där den som mest behövs. Vi anser att polisen därför bör organiseras i en myndighet med ett antal geografiska polisområden. Därigenom kan administrationen effektiviseras och resurser för egentligt polisarbete frigöras. Inom den nya myndigheten för hela polisen bör endast ett övergripande ansvar ligga på den centrala nivån. Där bör uppföljningsbara mål formuleras för verksamheten och prioriteringar av resurserna göras. Vidare bör ansvaret för att tillhandahålla specialistkompetens ligga centralt. Det får ankomma på regeringen att skyndsamt låta utreda en enmyndighetslösning för polisen och återkomma till med förslag till erforderlig lagstiftning. Detta innebär att vi ställer oss bakom motionerna Ju358 och Ju410 i nu behandlade delar. Motionerna 2004/05:Ju350, Ju315, Ju346, Ju347, Ju348, Ju368, Ju463, Ju480, Ju510 och Ju514 bör däremot avslås av i här behandlade delar. Organisationsfrågor för polisväsendet, punkt 7 (fp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om organisationsfrågor för polisväsendet. Därmed bifaller motion 2005/06:Ju514 yrkandena 1-3 och 7 samt avslår motionerna 2004/05:Ju350 yrkande 8, 2005/06:Ju315, 2005/06:Ju346, 2005/06:Ju347, 2005/06:Ju348, 2005/06:Ju358 yrkande 2, 2005/06:Ju368 yrkande 3, 2005/06:Ju410 yrkande 5, 2005/06:Ju463 yrkandena 5, 6 och 16, 2005/06:Ju480 yrkande 9 och 2005/06:Ju510 yrkande 3. Det finns enligt vår mening allvarliga strukturella brister inom polisen. styrning av myndigheterna är för svag, vilket bl.a. yttrar sig i att resurser används ineffektivt ute i polismyndigheterna och att resurser inte läggs där de mest behövs. Den politiska styrningen av polisväsendet måste också bli tydligare. Utvecklingen av "En nationell polis" skapar enligt vår mening spänningar mellan de fristående polismyndigheterna och löser inte problemen med att överbrygga gränserna mellan myndigheterna. Enligt vår mening bör det tillsättas en parlamentarisk polisutredning med uppdrag att göra en sammanhållen analys av hur de strukturella problem som finns inom polisen bör lösas. Det får ankomma på regeringen att tillsätta en sådan utredning.