bet · GT01FiU3 · 2005-11-29 00:00:00 — Utvecklingen inom vården och omsorgen har medfört att anhöriga får ta ett ökat ansvar för de äldres vård och omsorg. Det går emellertid inte att lägga omsorgsansvar på de anhöriga utan att ge dem tillräckligt med stöd och resurser. Enligt vår mening är det avgörande för anhörigvård hur samhällets stöd till anhörigvårdarna utformas. Den självklara utgångspunkten borde vara att se och erkänna familjens och de närståendes roll och funktion i vården av äldre, sjuka eller funktionshindrade. Arbetet måste ta sin utgångspunkt i att anhörigvårdare har rätt till praktisk och ekonomisk hjälp, information och handledning för att frivilligt kunna ta sig an uppgifter som annars skulle utföras av vårdpersonal med utbildning. Vi vill erinra om att socialutskottet i de av godkända tillkännagivandena (bet. 2001/02:SoU11 och 2003/04:SoU4) begärde en återrapport med en analys av de ekonomiska konsekvenserna av en lagreglering av stödet till anhöriga. efterfrågade socialutskottet en analys av olika alternativa lagregleringar med avsikt att stödja anhöriga samt förslag till insatser för att ytterligare säkerställa och stärka stödet till anhöriga. Vi delar den bedömning som majoriteten i socialutskottet gjorde, att regeringen skyndsamt ska bereda och presentera förslag till insatser för att säkerställa och stärka stödet till anhöriga. Vi anser därutöver att regeringen ska återkomma till med förslag om en lagreglerad skyldighet för kommunerna att stödja anhörigvårdarna. Därmed förordar vi att regeringen ges i uppdrag att utforma ett riktat årligt stöd för att stärka anhörigvårdarnas situation. Vad vi här anfört om ekonomiska förutsättningar för anhörigvård inom ramen för verksamhet bör som sin mening ge regeringen till känna. Därmed bifaller delvis motion 2004/05:Fi22 (kd) yrkande 9. Ekonomiska förutsättningar för barnomsorg, skola m.m., punkt 5 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om ekonomiska förutsättningar för verksamhet inom barnomsorg, skola m.m. 2004/05:Fi22 av m.fl. (kd) yrkandena 5 och 12-16. Jag anser att regeringens skrivelse om utvecklingen inom den kommunala sektorn visar på regeringens snäva syn på barnomsorgen. Skrivelsen visar tydligt att en alltmer "skolifierad" förskola numera är för all barnomsorg. Regeringens mål är att alla barn ska in i den kommunala förskolan för att få del av den undervisning som bedrivs där. Införandet av maxtaxan har inneburit att förskola blivit så billig att alla andra alternativ ter sig som omöjliga. ignoreras den kraftiga kvalitetsförsämringen. Jag vill därför framhålla förslag till en satsning på kvaliteten i förskolan som särskilt viktig i detta sammanhang. Satsningen finansieras helt genom att låta kommunerna ta ut en högre maxtaxa på barnomsorg, vilket frigör ca inom kommunsektorn. Dessa resurser kan användas bl.a. för att minska barngruppernas storlek. Det är för mig uppenbart att dagens skola präglas av ett kollektivistiskt tänkande där alla elever ska lära sig ungefär lika mycket på ungefär . I stället för att stödja en positiv skolutveckling har Socialdemokraterna genom att ständigt ge kommunerna och skolorna för små resurser, genom att detaljreglera och statligt styra varje enskild skolas utveckling, genom att sätta gruppen före individen, genom att undergräva familjens betydelse och genom att förhindra utvecklingen av mångfald inom skolväsendet orsakat de brister vi ser på många håll . Det gäller framför allt ordningen i klassrummen, men även den sjunkande trenden när det gäller elevernas resultat. Jag vill erinra om att har drivit flera av de förslag som fanns med i gymnasiepropositionen, bl.a. att uppgradera yrkesutbildningarna och utveckla en genuin lärlingsutbildning, införa en gymnasieskola samt göra historia till kärnämne. Det är bra att regeringen och dess stödpartier efter många års motstånd ställt sig bakom dessa tankar. Tyvärr bestod gymnasiepropositionen av ett lappande och lagande i stället för de reformer som krävs för att höja kunskapsnivån och hindra utslagning av elever. Jag vill också påpeka att inte delar regeringens farhågor om att fristående skolor ökar segregationen. För det första är inte fristående skolor enbart ett komplement till kommunala skolor, utan både fristående och kommunala skolor är var för sig viktiga delar av skolväsendet. Fristående skolor är inte skolväsendets B-lag, snarare kommer mycket av organisatorisk och pedagogisk förnyelse just från fristående skolor. Vidare anser jag att regeringens tilltro till tillfälliga stödformer för vuxenstuderande utgör ett av de stora problemen inom vuxenutbildningen. är kritiska till avsaknaden av långsiktig strategi inom vuxenutbildningen och finner det troligt att regeringens mål inom detta område inte kommer att uppnås. Vad jag här anfört om ekonomiska förutsättningar för verksamhet inom barnomsorg, skola m.m. bör som sin mening ge regeringen till känna. Därmed bifaller motion 2004/05:Fi22 (kd) yrkandena 5 och 12-16. Ekonomiska förutsättningar för övriga kommunala verksamheter, punkt 6 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om ekonomiska förutsättningar för verksamhet. 2004/05:Fi22 av m.fl. (kd) yrkandena 1, 3, 7 och 8 samt 2005/06:Fi262 av i och (båda s). Jag delar inte beskrivningen i regeringens skrivelse och budgetproposition att läget för landets kommuner och landsting nu har ljusnat igen efter några svåra år. Till skillnad från regeringen ser jag tydligt att många kommuner och landsting på kort sikt fortfarande hålls tillbaka av de snedvridande effekterna av det kommunala utjämningssystemet, svaga skattebaser till följd av låg sysselsättning samt av att alltför stor del av de kommunala anslagen låsts in i riktade satsningar. På finns hot i form av stora pensionsavgångar, vikande skatteintäkter och ökad efterfrågan på service från en åldrande befolkning. Detta innebär att många kommuner drar sig för att genomföra större satsningar och utöka sina verksamheter. En sådan situation kan enligt min mening inte lösas med höjda skatter. I stället bör de generella statsbidragen till kommunsektorn ökas utöver regeringens anslag i enlighet med budgetalternativ. Dessutom anser jag att kommunsektorn behöver ytterligare resursförstärkningar för att åstadkomma bättre kvalitet och förbättringar inom flera kommunala verksamheter. Detta gäller bl.a. ett ekonomiskt stöd för kommunalt vårdnadsbidrag till föräldrar som själva tar hand om sina barn. Jag kan konstatera att regeringens tillgänglighetssatsning inom hälso- och sjukvården endast i mycket begränsad omfattning bidragit till en förstärkt primärvård och kortare vårdköer. Satsningen har inte heller uppfyllt krav på styrning och uppföljning av tillförda medel till sjukvården. Inom äldreomsorgen ser jag bristen på utbildad personal som ett av de största problemen. Det är därför viktigt att, vid sidan om rekryteringen från gymnasiernas undersköterskeprogram, möjliggöra övergångar från andra yrken med kompletterande utbildningar. Vad jag här anfört om ekonomiska förutsättningar för verksamhet bör som sin mening ge regeringen till känna. Därmed bifaller motion 2004/05:Fi22 (kd) yrkandena 1, 3, 7 och 8 och avslår motion Fi262 (s). Alternativa driftsformer för kommunala verksamheter, punkt 7 (m, fp, c) av (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om alternativa driftsformer inom kommunala verksamheter. Därmed bifaller delvis motionerna 2004/05:Fi23 av m.fl. (c) yrkande 8 och 2005/06:N244 av () yrkande 1. Vi anser att dagens statliga restriktioner och regelverk som gäller driftsformer för verksamhet håller tillbaka nyföretagandet, tillväxten och kvinnornas roll på arbetsmarknaden. De innebär dessutom allvarliga inskränkningar i det kommunala självstyret. En mångfald av aktörer inom de kommunala verksamheterna ökar enligt vår mening möjligheterna att dels säkra tillgången till kvalificerad personal, dels attrahera nya medarbetare. Privata aktörer kan ofta erbjuda kortare beslutsvägar, ökat inflytande för de anställda och bättre utvecklings- och karriärmöjligheter för personalen. Med flera privata aktörer inom de kommunala verksamheterna ökar dessutom de kommun- och landstingsanställda kvinnornas möjligheter att välja arbetsgivare och ta sig ur en inlåsning i verksamheter där hög sjukfrånvaro förekommer. ges svenska kommuner och landsting möjlighet att bedriva sina verksamheter i de mest ändamålsenliga formerna. En mångfald av driftsformer medför större dynamik, växande entreprenörskap och ökad innovation. Med ökad konkurrens decentraliseras produktionen genom att fler alternativa utförare anlitas och genom att enheter inom kommunerna och landstingen får större befogenheter och mer ansvar. Med flera olika aktörer som t.ex. företag, organisationer eller kooperativ kan man enligt vår mening uppnå bättre tillgänglighet och service inom vården, skolan och omsorgen. Det ska dock vara kommunen eller som avgör vilken driftsform som bäst lämpar sig för respektive verksamhet. Staten ska inte reglera verksamheten så att möjligheten till alternativa driftsformer inom kommuner och landsting hämmas. Vi är övertygade om att förändringar i denna riktning kan ske utan att rubba principerna om att de kommunala verksamheterna ska finansieras solidariskt och vara tillgängliga för alla. Vi föreslår därför att formerna för en etableringsfrihet inom den solidariskt finansierade välfärdssektorn undersöks. Vi anser att som sin mening bör tillkännage för regeringen vad vi har anfört om alternativa driftsformer inom kommunala verksamheter. Därmed bifaller delvis motionerna 2004/05:Fi23 (c) yrkande 8 och N244 (fp) yrkande 1. Finansieringsprincipen och det kommunala självstyret, punkt 8 (m, fp, kd, c) av (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om finansieringsprincipen och det kommunala självstyret. Därmed bifaller delvis motionerna 2004/05:Fi22 av m.fl. (kd) yrkande 2, 2004/05:Fi23 av m.fl. (c) yrkandena 1-3 och 6, 2005/06:K319 av () yrkande 4 och 2005/06:Fi318 av m.fl. (kd) yrkandena 1 i denna del och 2. Den av antagna finansieringsprincipen innebär att statliga beslut som medför nya kostnader eller minskade inkomster för kommuner och landsting ska finansieras av staten. Det innebär att ett statligt reformbeslut som direkt eller indirekt påverkar den kommunala ekonomin ska medföra en förändring av nivån på det generella statsbidraget. Många avsteg har emellertid gjorts från finansieringsprincipen sedan den började tillämpas 1993. Kommuner och landsting har inte fått full kompensation via statsbidrag för att täcka kostnader för nya uppgifter. Inte heller har alla förslag som indirekt påverkat den kommunala ekonomin reglerats enligt finansieringsprincipen. Vi anser att finansieringsprincipen som den nu tillämpas har betydande brister. Kompensation till kommunerna utgår med belopp som beräknas när reformen införs. Om sedan kostnaderna för reformen stiger kompenseras kommunerna inte för detta. Enligt vår mening ska finansieringsprincipen tillämpas så att den som fattar beslut om kostnadshöjande reformer också ska stå för deras kostnader. Vi förordar därför att fasta normer införs i relationen mellan kommunsektorn och staten inom ramen för finansieringsprincipen. För att stärka det kommunala självstyret bör denna princip lagfästas, institutionaliseras och ges ett mer preciserat innehåll. Det kommunala självstyret kan dock inte stärkas utan tydliga och avgränsade bestämmelser om den kommunala beslutskompetensen. Vi anser därför att relationerna mellan stat och kommuner måste göras betydligt klarare på sådana områden som bl.a. bidragssystem och kommunernas resurser. De specialdestinerade bidragen får enligt vår mening inte låsa kommunerna vid verksamheter och system. De får inte heller förhindra nödvändig effektivisering och långsiktig planering. Därför bör de riktade statsbidragen omvandlas till generella bidrag för att motverka statlig styrning och främja långsiktig ekonomisk planering i kommunerna. När varje kommun och landsting kan utgå från sina behov och förutsättningar för att avgöra på vilket sätt resurserna bäst ska användas, ökar möjligheten till ett bättre resursutnyttjande och en god hushållning med gemensamma medel i hela ekonomin. Det vi har anfört om finansieringsprincipen och det kommunala självstyret bör som sin mening ge regeringen till känna. Därmed bifaller delvis motionerna 2004/05:Fi22 (kd) yrkande 2, 2004/05:Fi23 (c) yrkandena 1-3 och 6, K319 (c) yrkande 4 och Fi318 (kd) yrkandena 1 i denna del och 2. Kommunalekonomisk utjämning, punkt 9 (m) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om förändringar i systemet för kommunalekonomisk utjämning. 2005/06:Fi240 av m.fl. (m) yrkande 13, 2005/06:Fi209 av och (båda m) yrkandena 1 och 2 samt 2005/06:N302 av de m.fl. (m) yrkande 6 och 2004/05:Fi23 av m.fl. (c) yrkande 5, 2005/06:K319 av () yrkande 3, 2005/06:K449 av (m) yrkande 2, 2005/06:Fi205 av (), 2005/06:Fi224 av (), 2005/06:Fi273 av och (båda c), 2005/06:Fi280 av Per och (båda s), 2005/06:Fi293 av m.fl. (c) yrkande 4, 2005/06:Fi304 av (), 2005/06:N438 av m.fl. (kd) yrkande 3, 2005/06:N443 av m.fl. (fp) yrkande 51, 2005/06:N474 av m.fl. (m, fp, c, kd) yrkande 5 och 2005/06:Bo298 av m.fl. (fp) yrkande 30. Vi anser att systemet för kommunalekonomisk utjämning måste förändras för att stödja välstånd. För att kunna möta de långsiktiga utmaningarna inom vården, skolan och omsorgen, och för att lösa de omedelbara problemen i ett stort antal kommuner, krävs att ett nytt utjämningssystem baseras på tydliga ansvarsförhållanden mellan staten och kommunerna. Det nya utjämningssystemet ska både stimulera ekonomisk tillväxt och ge tillräckliga statliga bidrag till kommuner och landsting som behöver kompensation för otillräcklig skattekraft. För att komma till rätta med några av de mest snedvridande och tillväxtfientliga inslagen i dagens system bör emellertid ett antal förändringar beslutas . Vi förordar att bidragen till respektive avgifterna från kommuner och landsting vars relativa skattekraft växer fryses. På så sätt kommer kommunerna att få behålla hela den relativa tillväxten i skattekraft. Gränsen för utjämningsavgift bör dessutom höjas till för landsting, så att den hamnar på samma nivå som för primärkommuner. ska utjämningsavgiften sättas till av den egna skattesatsen för både primärkommuner och landsting. På så sätt mildras något de skadliga effekter som det nya utjämningssystemet ger upphov till. Genom att avgiften beräknas utifrån den egna skattesatsen skapas dessutom ett incitament att hålla en låg skattesats. Kostnaden för dessa förändringar beräknas till - pengar som vi i vårt budgetalternativ tillför kommunsektorn . Med våra förslag kommer varken kommun eller landsting att få lägre bidrag, eller betala än högre avgift, jämfört med dagens utjämningssystem. Vi står därmed fast bakom de förslag till förändringar i utjämningssystemet som vi presenterade i motion 2003/04:Fi46 (m) i samband med regeringens förslag till ändringar i systemet. Vad vi här anfört om förändringar i systemet för kommunalekonomisk utjämning bör som sin mening ge regeringen till känna. Därmed bifaller motion Fi240 (m) yrkande 13, bifaller delvis motionerna Fi209 (m) yrkandena 1 och 2 och N302 (m) yrkande 6 och avslår motionerna 2004/05:Fi23 (c) yrkande 5, K319 (c) yrkande 3, K449 (m) yrkande 2, Fi205 (m), Fi224 (c), Fi273 (c), Fi280 (s), Fi293 (c) yrkande 4, Fi304 (s), N438 (kd) yrkande 3, N443 (fp) yrkande 51, N474 (m, fp, c, kd) yrkande 5 och Bo298 (fp) yrkande 30. Kommunalekonomisk utjämning, punkt 9 (fp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om ett tillväxtvänligt utjämningssystem. 2005/06:Bo298 av m.fl. (fp) yrkande 30, 2005/06:N443 av m.fl. (fp) yrkande 51 och 2004/05:Fi23 av m.fl. (c) yrkande 5, 2005/06:K319 av () yrkande 3, 2005/06:K449 av (m) yrkande 2, 2005/06:Fi205 av (), 2005/06:Fi209 av och (båda m) yrkandena 1 och 2, 2005/06:Fi224 av (), 2005/06:Fi240 av m.fl. (m) yrkande 13, 2005/06:Fi273 av och (båda c), 2005/06:Fi280 av Per och (båda s), 2005/06:Fi293 av m.fl. (c) yrkande 4, 2005/06:Fi304 av (), 2005/06:N302 av de m.fl. (m) yrkande 6, 2005/06:N438 av m.fl. (kd) yrkande 3 och 2005/06:N474 av m.fl. (m, fp, c, kd) yrkande 5. En viktig socialliberal princip är att alla människor ska ha möjlighet till en grundläggande god kommunalt finansierad service oavsett var i landet de väljer att bo. Ett system för utjämning av de kommunalekonomiska förutsättningarna är därför både rimligt och nödvändigt. Dagens system leder dock enligt vår bedömning till orimliga följder för medborgarnas situation och för kommunernas och landstingens ekonomi. Systemets konstruktion utgör nämligen ett hinder för bättre utveckling i ett antal regioner med stark tillväxtpotential. Bland annat hämmas bostadsbyggande. Vi anser att systemet för kommunalekonomisk utjämning måste ta hänsyn till såväl inkomstnivå som kostnadsläge i olika delar av landet. Utjämningen ska baseras på tydligt mätbara strukturella kostnadsskillnader. Bland annat bör kostnadsutjämningen ta hänsyn till att det finns regioner som fått en högre lönekostnadsnivå på grund av högre genomsnittligt kostnadsläge i hela arbetsmarknadsregionen. Ingen kommun ska enligt vår mening förlora skatteintäkter för att dess invånare får löneökning. En skatteutjämning måste utformas på ett sätt som ger kommuner och landsting goda förutsättningar att bedriva sin kärnverksamhet. Därför bör utjämningsgraden i det kommunala inkomstskatteutjämningssystemet sänkas för att rätta till rådande missförhållanden. Mot denna bakgrund förordar vi en genomgripande översyn av de ekonomiska relationerna mellan staten och kommunerna och landstingen. Även utjämningssystemet måste främja de välståndsbildande krafterna. De regeländringar i utjämningssystemet som verkar för har som gemensam nämnare att stimulera kommunerna att vidta egna åtgärder för att förbättra sin situation. Vad vi här anfört om ett tillväxtvänligt utjämningssystem bör som sin mening ge regeringen till känna. Därmed bifaller motion Bo298 (fp) yrkande 30, bifaller delvis motion N443 (fp) yrkande 51 och avslår motionerna 2004/05:Fi23 (c) yrkande 5, K319 (c) yrkande 3, K449 (m) yrkande 2, Fi205 (m), Fi209 (m) yrkandena 1 och 2, Fi224 (c), Fi240 (m) yrkande 13, Fi273 (c), Fi280 (s), Fi293 (c) yrkande 4, Fi304 (s), N302 (m) yrkande 6, N438 (kd) yrkande 3 och N474 (m, fp, c, kd) yrkande 5. Kommunalekonomisk utjämning, punkt 9 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om ett rättvist skatteutjämningssystem. 2005/06:N438 av m.fl. (kd) yrkande 3 och 2004/05:Fi23 av m.fl. (c) yrkande 5, 2005/06:K319 av () yrkande 3, 2005/06:K449 av (m) yrkande 2, 2005/06:Fi205 av (), 2005/06:Fi209 av och (båda m) yrkandena 1 och 2, 2005/06:Fi224 av (), 2005/06:Fi240 av m.fl. (m) yrkande 13, 2005/06:Fi273 av och (båda c), 2005/06:Fi280 av Per och (båda s), 2005/06:Fi293 av m.fl. (c) yrkande 4, 2005/06:Fi304 av (), 2005/06:N302 av de m.fl. (m) yrkande 6, 2005/06:N443 av m.fl. (fp) yrkande 51, 2005/06:N474 av m.fl. (m, fp, c, kd) yrkande 5 och 2005/06:Bo298 av m.fl. (fp) yrkande 30. Jag anser att systemet för kommunalekonomisk utjämning inte får konstrueras så att det strider mot grundtanken med det kommunala självstyret, lokaliseringsprincipen och beskattningsrätten. Utjämningssystemet får inte heller strida mot intentionerna i grundlagen som innebär att en kommuns skatteintäkter inte får användas i en annan kommun. Konstruktionen i dagens utjämningssystem innebär emellertid små möjligheter för en kommun att själv påverka sina inkomster. I vissa fall är dessa möjligheter obefintliga eller t.o.m. negativa. Att exempelvis ta på sig kostnader för att öka bostadsbyggandet ger en kommun små förtjänster i form av ökade skatteintäkter när befolkningen ökar. Det kan t.o.m. innebära att kommunens inkomster minskar. Det är därför viktigt att skatteutjämningen konstrueras så att den tar hänsyn också till storstädernas speciella villkor och inte motverkar ekonomisk utveckling. Så är dock inte fallet . I dagens system beaktas exempelvis storstadsregionernas merkostnader på ett mycket otillfredsställande sätt. Jag ser således ett stort behov av förändringar i utjämningssystemet. behöver ett kommunalt utjämningssystem för att minska de stora klyftor som annars skulle uppstå mellan olika kommuner och landsting beroende på åldersstruktur, geografiska skillnader, skattekraft och sociala olikheter. Men utjämningen ska i första hand vara en statlig fråga, inte som en mellankommunal. Som ett första steg mot ett nytt och annorlunda skatteutjämningssystem bör därför en spärregel införas som innebär att maximalt av ett landstings eller en kommuns skatteintäkter kan överföras till andra kommuner eller landsting. Vad jag här anfört om ett rättvist skatteutjämningssystem bör som sin mening ge regeringen till känna. Därmed bifaller motion N438 (kd) yrkande 3 och avslår motionerna 2004/05:Fi23 (c) yrkande 5, K319 (c) yrkande 3, K449 (m) yrkande 2, Fi205 (m), Fi209 (m) yrkandena 1 och 2, Fi224 (c), Fi240 (m) yrkande 13, Fi273 (c), Fi280 (s), Fi293 (c) yrkande 4, Fi304 (s), N302 (m) yrkande 6, N443 (fp) yrkande 51, N474 (m, fp, c, kd) yrkande 5 och Bo298 (fp) yrkande 30. Kommunalekonomisk utjämning, punkt 9 (c) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om en ny utredning av systemet för kommunalekonomisk utjämning. 2004/05:Fi23 av m.fl. (c) yrkande 5 och 2005/06:Fi293 av m.fl. (c) yrkande 4, 2005/06:K319 av () yrkande 3 och 2005/06:Fi224 av () samt 2005/06:K449 av (m) yrkande 2, 2005/06:Fi205 av (), 2005/06:Fi209 av och (båda m) yrkandena 1 och 2, 2005/06:Fi240 av m.fl. (m) yrkande 13, 2005/06:Fi273 av och (båda c), 2005/06:Fi280 av Per och (båda s), 2005/06:Fi304 av (), 2005/06:N302 av de m.fl. (m) yrkande 6, 2005/06:N438 av m.fl. (kd) yrkande 3, 2005/06:N443 av m.fl. (fp) yrkande 51, 2005/06:N474 av m.fl. (m, fp, c, kd) yrkande 5 och 2005/06:Bo298 av m.fl. (fp) yrkande 30. Det kommunala utjämningssystemet ska göra det möjligt för alla kommuner och landsting att kunna erbjuda sina invånare en grundläggande och god servicenivå. Huvudprincipen bör vara att systemet kompenserar för strukturella kostnader, men då en kommun väljer att erbjuda en högre servicenivå ska detta kompenseras av invånarna själva. ska systemet vara utformat så att marginaleffekterna blir så små som möjligt och att negativa marginaleffekter elimineras. Jag anser att det finns tillväxthämmande inslag i det nya system för kommunalekonomisk utjämning som trädde i kraft . Dessa inslag innebär bl.a. att kommunernas och landstingens ambitioner att höja tillväxten av skattebasen leder till negativa marginaleffekter, vilket motverkar kommunernas incitament för tillväxt. Därför förordar jag att en ny utredning tillsätts med uppgift att se över det kommunala utjämningssystemet. Utredningen bör i sitt arbete utgå från att ett nytt utjämningssystem bör styras av principerna om kommunalt självstyre, likartade förutsättningar för att kunna upprätthålla en skälig servicenivå samt incitament för ekonomisk tillväxt och ökad skattekraft.