bet · GS01KU20 · 2005-01-01 00:00:00 — Men även andra myndigheter, som t.ex. , , Statens prov- ningsanstalt, , m.fl., bedriver sådan verksamhet. Civilministerns slutsats blev att regerings- formens regler utgör en fullt tillräcklig grund för regeringen att styra sina myndigheter precis så bestämt och i den omfattning som regeringen finner lämpligt i varje särskild situation. Självfallet bör denna rätt utnyttjas för att styra förvaltningen på ett sätt som uppfyller krav och som är i medborgarnas intresse (prop. s. 27). hade ingen annan mening än den som kom till uttryck i propositionen (bet. KU 1986/87:29 s. 13) (res. m och c resp. vpk). Frågan om risken för ministerstyre berördes i utskottets betänkande (KU 1986/87:29) med anledning av propositionen om ledningen av den statliga förvaltningen. framhöll (s. 13) att det finns ett stort behov av informella kontakter mellan förvaltningsmyndigheterna och . Genom sådana kontakter kan regeringen hållas informe- rad om den aktuella situationen på olika myndighetsområden. Myndighe- terna kan å sin sida via informella kontakter få regeringens intentioner och krav på myndigheterna klarlagda. Det var enligt utskottet över huvud taget svårt att föreställa sig en smidigt och väl fungerande förvaltningsapparat utan informella kontakter av olika slag. Det svenska systemet kännetecknas emellertid av att regeringsbesluten fattas av regeringen som kollektiv, inte av de enskilda regeringsledamö- terna. Att de informella kontakterna innebär vissa risker för ministersty- relse kunde inte förnekas. Därför borde de informella kontakterna vara mer inriktade på information än styrning. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. Enligt utskottet utgjorde de informella kontakterna i samband med sådan ärendehandläggning som avses i 11 kap. 7 § regeringsformen ett särskilt problem. Det torde inte vara möjligt att undvika informella kontakter ens i dessa sammanhang, men enligt utskottets uppfattning borde återhållsamhe- ten vara mycket stor. I särskilt hög grad borde de informella kontakterna på detta område avse informationsutbyte. Utskottet fann slutligen anled- ning under stryka att oavsett vilka informella kontakter som förekommit bär myndigheten det fulla och slutgiltiga ansvaret för besluten i det enskilda fallet. granskningar i fråga om ministerstyrelse Utskottet har vid ett flertal tillfällen granskat om statsråd ägnat sig åt minis- terstyrelse. granskade utskottet kommunikationsminister handläggning av ärendet om den s.k. i (bet. 1997/98:KU25). Utskottet gjorde följande bedömning: Enligt 11 kap. 6 § RF lyder de centrala ämbetsverken, däribland Ban- verket, under regeringen. Lydnadsplikten innebär, som ovan framgått, att regeringen som kollektiv kan ge direktiv om en förvaltningsmyndig- hets faktiska handlande i särskilt fall och om myndighetens handlägg- ning av konkreta ärenden, i den mån det inte rör sig om lagtillämpning eller myndighetsutövning mot enskild eller kommun. Av utredningen framgår att regeringen i ett beslut uppdragit åt att ingå och underteckna det preliminära avtalet om finansie- ring och byggande av en Citytunnel i . Undertecknandet av avtalet om innebar inte lagtillämpning eller myndighetsut- övning mot enskild eller kommun. Vidare är det regeringen som kollek- tiv som fattat beslutet om undertecknande, inte kommunikationsminis- ter ensam. Följaktligen saknas grund för påståendet att utövat ministerstyre gentemot . Granskningen föranleder inget vidare uttalande från utskottets sida. behandlade utskottet en anmälan som gällde statsrådet agerande gentemot i fråga om inhysning av asylsökande på bostadsplattformar (bet. 2002/03:KU30 s. 152). I anmälan hade hänvisats till att regeringens och myndigheternas relationer är regle- rade i regeringsformen. Regeringen är i och för sig oförhindrad att ange villkoren för olika myndigheters arbete men sådana direktiv skall anges genom beslut av regeringen. I en annan anmälan framhölls i anmälan att en bärande princip i svenskt statskick är att ministrar och statsråd inte skall ägna sig åt att detaljstyra verks och myndigheters verksamheter. Utskottet hänvisade till behovet av försiktighet. Utskottet framhöll att det självfallet inte kunde bortses från att ett statsråd i likhet med andra med- borgare måste ha rätt att göra uttalanden i olika sammanhang. Det var emellertid enligt utskottet angeläget att ett uttalande av ett enskilt statsråd inte riskerar att uppfattas som direktiv till en myndighet, vilka skall med- 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. delas av regeringen kollektivt i form av t.ex. förordningar och reglerings- brev. Granskningen i denna del föranledde inte något annat uttalande från utskottets sida. Som svar på frågor utskottet har inom upprättats två promemorior, bilagorna A2.3.23. Av promemoriorna framgår följande: Säkerhetsfrågor har varit en återkommande punkt i myndighetsdialogen på såväl tjänstemannanivå som på statssekreterar- och generaldirektörsnivå. Sådana kontakter är en förutsättning för att regeringen skall kunna hållas informerad om den aktuella situationen inom kriminalvården och kunna vidta de åtgärder som behövs. Mot bakgrund av de uppmärksammade rymningarna från och Norr- tälje formaliserades myndighetsdialogen kring säkerhetsfrågorna under hös- ten 2004. En särskild handläggare fick i uppdrag att svara för kontakterna mellan och för att departemen- tet fortlöpande skulle få en bild över hur kriminalvårdens säkerhetsarbete fortskred. avrapporterade inledningsvis per telefon vilka åtgärder som vidtagits på säkerhetsområdet. Informationen vidarebefordrades till berörda tjänstemän på samt till statssekreteraren som i sin tur informerade justitieministern och justitieut- skottets ordförande. Därutöver har säkerhetsarbetet varit en återkommande punkt vid de månatliga mötena mellan statssekreteraren och generaldirektören. Den information som lämnats från visade hur arbetet med säkerhetsfrågorna bedrevs. Informationen gällde främst infö- rande av inpasseringskontrollen, störningar av mobiltrafiken, arbetet med yttre skalskydd, inrättande av en central säkerhetsgrupp samt samarbetet med polisen. Genom information har justitieministern kunnat försäkra sig om att säkerhetsarbetet prioriterats och erforderliga åtgärder vidtagits. Det fanns därmed inte anledning för justitieministern att ta initiativ till ytterli- gare åtgärder. beslutade regeringen att tillsätta en särskild utredare att granska rymningarna från kriminalvårdsanstalterna Kumla, och , och f.d. rikspolischefen utsågs till utredare. Upp- draget utökades senare till att avse också rymningarna från kriminalvårds- anstalten . De informella kontakterna mellan och justitiemi- nistern den 5 augusti23 har endast avsett informationsutbyte. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. Utskottet har hållit en utfrågning med justitieminister , bilaga B12. Justitieministern har i huvudsak anfört föl- jande. har beslutat flera lagändringar för att höja säkerheten på anstalterna. Det gäller bl.a. kartläggning av interner, inpasse- ringskontroller och störning av mobiltelefoner. hade reger- ingen för del prioriterat säkerhetsåtgärderna. kom det bl.a. i samband med fritagningarna fram uppgifter om att vissa säkerhetsåtgärder inte vidtagits på det sätt som öns- kats. Säkerhetssituationen har i vissa avseenden inte varit helt tillfredsstäl- lande. För att få fram information till regeringen och och kunna vidta de åtgärder som kunde behövas ansåg man det viktigt att få fortlöpande information om hur säkerhetsarbetet bedrevs. Sådan information gavs därefter . förekom sedvanliga månat- liga kontakter mellan och . De utökade kontakterna gav vid handen att säkerhetsarbetet fortskred och att regeringen inte behövde vidta några åtgärder som inte var planerade. De veckovisa återrapporteringarna fortsatte . Justitiede- partementet fick inte information som på något sätt gav vid handen att det behövdes initiativ till förordningar eller eventuella förslag om lagänd- ringar. Sedan inträffade en ny händelse. Det finns en stor sannolikhet för att detta påverkade generaldirektörens beslut i dialog med Justitiedeparte- mentet att avgå. Justitieministern själv skulle anse det oansvarigt att träda tillbaka från justitieministerposten på grund av rymningarna bl.a. på grund av att anta- let rymningar halverats . Rymningarna från slutna anstalter har gått ned till en tredjedel. Han anser att rätt åtgärder vidtagits från regeringens sida. vidtog under sin generaldirektörstid flera olika åtgärder som varit mycket positiva, men hon hade oturen att vara general- direktör då mönstret ändrades när det gäller fritagningar. Diskussionerna om efterträdare på generaldirektörs- posten uppkom efter det att hon avgått, och det var en kombination av tur och skicklighet som gjorde att det gick så snabbt att få en efterträdare. Justitieministern gjorde inga försök att övertala att inte avgå. Han anser att om någon vill avgå skall man ha respekt för det beslu- tet. Den som känner själv att han eller hon inte är rätt person just vid det tillfället trots att han eller hon gjort ett mycket bra arbete riskerar att inte göra ett lika bra arbete. Därför skall man vara mycket för- siktig med att övertala någon och inte respektera det fattade beslutet. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. höll sig redan före de uppmärksammade rymningarna genom regelbundna månatliga kontakter med Kriminal- vårdsstyrelsen underrättat om utvecklingen när det gällde bl.a. säkerhetsfrå- gorna. Kontakterna intensifierades efter det att det inträffat flera uppmärksammade rymningar, och den information som framkom förmedlades till justitieministern. Utskottet ser detta som en natur- lig ordning mot bakgrund av justitieministerns behov av att i den upp- komna situationen ha bästa möjliga information om arbetet när det gäller säkerhetsfrågor och om behovet av ytterligare åtgärder från regeringens sida. Granskningen har inte visat annat än att de intensifierade kontakterna endast omfattat ett informationsutbyte och att detta informationsutbyte inte över- gått till att innebära otillåten styrning av . Det förhål- landet att generaldirektören för senare avgick förändrar inte denna bedömning. Granskningen föranleder inte något uttalande i övrigt från utskottets sida. 2.4 Deklaration gällande samarbete med på krigsmaterielområdet I en anmälan till , bilaga A2.4.1, begärs att utskottet granskar om en undertecknad Declaration of principles gällande samarbete med på krigsmaterielområdet (deklarationen) är förenlig med svenska föreskrifter rörande vapenexport. I anmälan anförs bl.a. att syftet med deklarationen är att slå fast parter- nas avsikt att utveckla samarbetet på detta område enligt vissa riktlinjer. Anmälaren anser att deklarationen har en stor betydelse med hänsyn till bl.a. svenska regler för export av krigsmateriel. I anslutning härtill anförs också att utfästelser av det aktuella slaget med hänsyn till omständigheterna all- varligt kan undergräva trovärdigheten i fråga om dels målen för utrikespolitik, dels efterlevnaden av den svenska lagstiftningen kring export av strategiska produkter. Till grund för granskningen har bl.a. legat två promemorior upprättade inom Försvarsdepartementet, varav en promemoria omfattas av sekretess enligt 2 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Den promemoria som inte omfattas av sekretess har fogats som bilaga A2.4.2 till detta betänkande. Utskottet har låtit göra en översättning till svenska av deklarationen, bilaga A2.4.3. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. Regler för krigsmaterielexport tillämpningsområde och prövningskriterier Lagen (1992:1300) om krigsmateriel är enligt 1 § första stycket tillämplig på vapen, ammunition och annan för militärt bruk utformad materiel som enligt regeringens föreskrifter utgör krigsmateriel. Regeringen har i en bilaga till förordningen (1992:1303) om krigsmateriel (krigsmaterielförteck- ningen) angett vad som utgör krigsmateriel. Enligt 1 § andra stycket lagen om krigsmateriel får tillstånd enligt lagen lämnas endast om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl för det och det inte strider mot utrikespolitik. De närmare principerna för prövningen har lagts fast i regeringens praxis och har kommit till uttryck i regeringens riktlinjer för krigsmaterielexport och annan utlandssamverkan som också ställt sig bakom (jfr prop. 1991/92:174 s. 41 f., prop. 1995/96:31 s. 23 f. och bet. 1992/93:UU1). Riktlinjerna är försedda med två övergripande kriterier för när tillstånd enligt lagen kan lämnas, nämligen dels att utlandssamverkan behövs för att tillgodose det svenska försvarets behov av materiel eller kunnande eller i övrigt är säkerhetspolitiskt önskvärd, dels att samverkan inte står i strid med principerna och målen för utrikespolitik. Tillståndspliktig verksamhet enligt lagen om krigsmateriel Tillstånd enligt lagen krävs enligt huvudregeln för tillverkning av krigsma- teriel (3 §). Tillstånd krävs också för att tillhandahålla krigsmateriel, uppfinningar rörande krigsmateriel och metoder för framställning av sådant materiel (4 §). Med tillhandahållande avses försäljning, upplåtelse, utbjudande mot vederlag, lån, gåva eller förmedling. Det generella tillståndet berättigar inte till att tillhandahålla krigsmateriel till någon i utlandet. Vid utförsel ur Sve- rige skall tillståndet enligt huvudregeln kompletteras med ett utförseltill- stånd (6 §). Om krigsmaterielen inte finns i krävs i stället för utförseltillstånd ett enskilt tillhandahållandetillstånd för varje affär (5 §). Vidare är det förbjudet att ingå avtal om upplåtelse eller överlåtelse av tillverkningsrätt till någon i utlandet utan tillstånd. Det är också förbjudet att utan tillstånd ingå avtal med någon utom landet som innebär att man gemensamt med denne eller för dennes räkning skall utveckla krigsmate- riel eller en metod för framställning av krigsmateriel. Förbudet gäller också avtal som innebär att man kommer överens med någon utom landet om gemensam tillverkning av krigsmateriel. För svenska myndigheter och före- tag liksom för den som är bosatt eller stadigvarande vistas här gäller förbuden såväl avtal som ingås i som avtal som ingås utomlands. Bestämmelserna återfinns i 7 och 8 §§. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. Utskottet har genom en skrivelse som sänts till begärt svar på följande frågor: Vilka överväganden har legat till grund för beslutet att biträda det aktu- ella instrumentet? Föranleder det som anförs i granskningsanmälan några kommentarer i övrigt? Som svar har översänts en inom Försvarsdepartementet upprättad promemoria (bilaga A2.4.2). Av promemorian framgår bl.a. föl- jande. Regeringen har i flera fall understrukit vikten av internationellt samarbete på försvarsmaterielområdet. Ett viktigt syfte är att uppnå tillräck- lig säkerhet för den framtida materiel- och teknologiförsörjningen. Reger- ingen har vidare understrukit vikten av att Försvarsmaktens förmåga att delta i internationella insatser kan förbättras, vilket i hög grad beror på dess systems interoperabilitet. Avsikten med deklarationen är främst att förbättra förutsättningarna för försvarsmaterielsamarbete mellan och för såväl myndigheter som försvarsindustrin samt att därutöver underlätta för industrierna att få tillträde till och verka på varandras marknader. Deklarationen är en avsikts- förklaring, vilket innebär att den inte binder parterna till några åtaganden. I syfte att underlätta samverkan i internationella fredsfrämjande insatser skapar deklarationen förutsättningar att undersöka möjligheterna att harmo- nisera vissa militära krav. Detta skapar förutsättningar för samarbete vid anskaffning av materiel, vilket följaktligen minskar anskaffningskostna- derna för Försvarsmakten. Utlandssamverkan i ett så generellt sammanhang som deklarationen beskriver är inte föremål för prövning enligt lagen om krigsmateriel. Kon- kret samverkan för en viss produkt (framtagande av) eller upplåtelse/över- låtelse av tillverkningsrättigheter är sådant som prövas enligt gällande krigsmateriellagstiftning. En principiell överenskommelse på försvarsmate- rielområdet av mer övergripande karaktär sorterar alltså inte under det som ryms inom gällande lagstiftning om krigsmateriel. Detta gäller oavsett om det rör sig om ett myndighetsavtal eller ett avtal ingånget av industrin. Vid ett sammanträde med försvarsutskottet redogjorde representanter från Försvarsdepartementet för innehållet i dekla- rationen och besvarade ledamöternas frågor. Utskottet konstaterar att ingåendet av deklarationen inte har utgjort till- ståndspliktig verksamhet enligt lagen om krigsmateriel. Deklarationen syf- tar till att befrämja det svenska intresset av ett långtgående internationellt försvarsindustriellt samarbete för att trygga den svenska materielförsörj- ningen. Ärendet föranleder inget ytterligare uttalande från utskottet. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. I en anmälan till , bilaga A2.5.1, begärs att granskar statsrådet hand- lande vid projektet kampanj mot vissa medier och om hon gjort intrång i de grundläggande fri- och rättigheterna. Anmälaren anför att kam- panjen syftar till att hänga ut medieprofiler genom skyltning, reklamfil- mer och Internet. I kampanjen ifrågasätts enligt anmälan olika mediers omdöme, chefredaktörerna för vissa tidningar namnges, liksom de verkstäl- lande direktörerna för två tv-företag. Enligt 1 kap. 1 § första stycket tryckfrihetsförordningen innebär tryckfrihet bl.a. rätten att endast inför lag- lig domstol kunna tilltalas för utgivna skrifters innehåll och att inte kunna straffas för innehållet annat än om det strider mot tydlig lag. Anmälaren hänvisar till denna bestämmelse och till yttrandefrihetsgrundlagens bestäm- melser om ansvar för innehåll i skrift och program. Anmälaren anser det vara ställt utom rimligt tvivel att de tidningar som nämns tagit skada/straffats av regeringens kampanj. Hon framhåller att tryck- och yttrandefriheten tillhör det mest grundläggande i en demokrati och att kampanjen öppnar för att regeringen via departementen kan straffa medier som inte delar regeringens uppfattning. Till grund för utskottets granskning har legat bl.a. kopior av två regerings- beslut och ett departementsbeslut med projektplan, bilagorna A2.5.2 A2.5.4, en promemoria upprättad inom , bilaga A2.5.5, samt utfrågningar av socialminister och chefredaktör , bilagorna B6 och B7. Regeringen beslutade (bilaga A2.5.2) att ett projekt om unga flickors självbild skulle genomföras . Tiden för projektet har genom regeringsbeslut (bilaga A2.5.3) förlängts t.o.m. . I samband med beslutet hänvisade regeringen till FN:s konvention om barnets rättigheter som utgångspunkt för barnpolitiken. Enligt artikel 17 i , som handlar om massmediers roll, skall staten bl.a. upp- muntra utvecklingen av lämpliga riktlinjer för att skydda barnet mot infor- mation och material som är till skada för barnets välfärd. Vidare hänvisades till att regeringar enligt slutdokumentet från FN:s fjärde kvinnokonferens i 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. artikel 277 b skall uppmuntra bl.a. medier att framställa nyanse- rade bilder av flickor och pojkar som inte är stereotypa. Mot den angivna bakgrunden avsåg barn- och familjeministern att starta ett projekt för att dels få till stånd en dialog med medier, reklambranschen, annonsörer m.fl. om deras roll och ansvar när det gäller påverkan av barn och unga, dels få i gång en diskussion och ett engagemang bland unga flickor och pojkar om marknadskrafterna och hur de styr unga flickors och pojkars bild av sig själva och varandra. I arbetet var det viktigt att ungas eget engagemang, skapande förmåga och kritiska tänkande tas till vara som en resurs. I en projektplan som fogats till protokollet över regeringsärenden (bilaga A2.5.4) hänvisas åter till som utgångs- punkt för barnpolitiken, och i fråga om massmediernas roll till artikel 17. Enligt planen handlar projektet inte om att moralisera eller att föreslå nya lagar eller förbud. Däremot skall projektet samtala med berörda branscher föra en konstruktiv dialog med massmedier och marknadskrafter om hur deras budskap och bilder påverkar barn och unga. Det handlar om hur fil- mer, tidningsartiklar, dokusåpor och annonser kan roa, uppmuntra och inspirera men också skapa oro och stress hos barn och unga. Vidare skall diskuteras vilket ansvar vuxenvärlden och berörda branscher har och vad vi kan göra tillsammans för att skapa en positiv förändring. Som projektets två målgrupper anges dels Flickor (Målgruppen är i första hand flickor, men också pojkar, mellan . ), dels Marknad mediekrafter (I målgruppen ingår annonsörer, massmedia, reklambran- schen, tv-produktionsbolag, nätaktörer m.fl.). För genomförandet fick enligt beslutet användas och enligt beslutet ytterligare 1 mil- jon kronor. Enligt departementsbeslut hade regeringen då ställt sammanlagt till förfogande. Utskottet har genom en skrivelse som sänts till begärt redogörelser i olika avseenden och de kommentarer i övrigt som kampan- jens förhållande till tryck- och yttrandefrihetsbestämmelser samt de eventu- ella ytterligare kommentarer som anmälningen ger anledning till. Utskottet har begärt följande. 1.En redogörelse för underlaget för beslutet om projektet. Av svaret bör framgå i vilken form projektet bedrivits. 2.En redogörelse för den del av projektet som enligt anmälningen avser en kampanj för att hänga ut medieprofiler. Av svaret bör framgå underlaget för beslutet om den delen av projektet. 3.En redogörelse för de rättsliga överväganden som gjordes i frågan om att engagera det allmänna i en kampanj som riktar sig mot enskildas bruk av tryck- och yttrandefriheten. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. De kommentarer i övrigt om kampanjens förhållande till tryck- och ytt- randefrihetsbestämmelser samt de eventuella ytterligare kommentarer som anmälningen ger anledning till. Som svar har översänts en inom upp- rättad promemoria (bilaga A2.5.5). 1.Hösten 2003 beslöt regeringen, på initiativ av socialminister , att tillsätta projektet . Flera händelser och rapporter låg bakom initiativet. I hade barn- och familjeministern initierat ett liknande projekt med anledning av en i pågående diskussion om den kommer- siella pressen mot barn och unga, särskilt när det gäller reklam riktad till barn och unga. Projektet har drivits av en i anställd projektledare. Till projektet har knutits en styrgrupp. Styrgruppen har träffats cirka en gång för avstämning av frågor som kommit upp under projektets gång. Inom ramen för projektet har det också tillsatts en rådgivande grupp, en s.k. advisory board, bestående av personer som arbetar inom reklam- och medievärlden. I gruppen finns representanter från , Afton- bladet, , , , Veckore- vyn, Lunarstorm m.fl. Syftet med att tillsätta denna rådgivande grupp var att hitta en kanal att också nå ut till både branschens medarbetare och deras kunder och att därigenom väcka en positiv och utvecklande debatt om det faktum att den bild som medievärlden förmedlar blir alltmer utseendefixe- rad, sexualiserad och objektifierad. Här nämns också att branschen, i samverkan med projektet, 14skulle komma att anordna ett branschseminarium vid vilket de frågeställ- ningar som projektet hade att belysa skulle komma att diskuteras. 2.Den del av projektets arbete som riktar sig till branschen har allmänt till syfte att få till stånd dels en dialog med medier, reklambranschen, annon- sörer m.fl., dels en debatt om branschens roll och ansvar när det gäller påverkan på barn och unga. Den i anmälan aktuella annonskampanjen var ett inslag i den delen av projektet. Inom projektet hade förts en diskussion om att genomföra någon form av annonskampanj för att få i gång dialogen och debatten. Olika målgrup- per för en sådan kampanj diskuterades, och eftersom bl.a. projektets bud- get och tiden för en annonskampanj var begränsade stannade valet på mediebranschen.