bet · GS01JUU18 · 2005-03-01 00:00:00 — EnligtBRÅ var det ännu för tidigt att dra några långtgående slutsatser om hurden nya lagstiftningen fungerar, men BRÅ konstaterade attdomstolarna betraktat brottet som särskilt allvarligt.För att förstärka sitt arbete med att motverka våld mot kvinnor inrättaderegeringen Nationellt råd för kvinnofrid. I juni 2003överlämnade rådet sin slutrapport, Råd för kvinnofrid till regeringen. Irapporten ges råd till regeringens enskilda statsråd i syfte attåskådliggöra hur Nationellt råd för kvinnofrid ser på kvinnofridsfrågorna.Till justitieministern ges bl.a. rådet att ta initiativ till enutvärdering av de gångna årens rättspraxis i kvinnofridsmål.Utredningen om kvinnofridsuppdragen överlämnade sitt betänkande Slag iluften - En utredning om myndigheter, mansvåld och makt (SOU 2004:121). I utredningens uppdrag låg att följa upp och ur ettkönsmaktsperspektiv utvärdera de myndighetsgemensamma uppdrag och deuppdrag till enskilda myndigheter som gavs i samband med propositionenKvinnofrid. Utvärderingen visar att myndigheterna utfört en del avuppdragen, medan andra inte utförts. De myndighetsspecifika uppdragenhar i större utsträckning än de myndighetsgemensamma genomförts avmyndigheterna, många har dock genomförts på ett sätt som inte ärtillfredsställande.Betänkandet bereds inom Näringsdepartementet.I december 2004 överlämnade utredningen av Rikskvinnocentrumbetänkandet Nytt nationellt - ombildning av RKC (SOU2004:117). I betänkandet föreslås ett nytt nationellt centrum för kvinnorsom våldtagits och misshandlats. Tanken är att centret skall drivas avstaten permanent och att det skall fungera som ett kunskaps- ochresurscentrum om mäns våld mot kvinnor och våld i samkönade relationer.Centrumets övergripande mål skall vara att motverka våld mot kvinnoroch verka för att våldsutsatta kvinnor får ett bra bemötande och stöd.I betänkandet framhålls att centrumet i sina utbildningar samt vidinsamling av forskning och spridande av information särskilt skalluppmärksamma kvinnor som misshandlats och våldtagits, barn som bevittnatvåld och män som begått misshandel och våldtäkt (SOU 2004:117 s. 100).Betänkandet bereds inom Näringsdepartementet.Utskottet behandlade liknande yrkanden (bet. 2003/04:JuU17s. 14 f.). Utskottet konstaterade då att det pågående arbetet med attutvärdera bl.a. de uppdrag till enskilda myndigheter som gavs i sambandmed kvinnofridspropositionen inte bör föregripas. Vad gäller kvinnofridsbrottetmenade utskottet att en utvärdering, för att vara meningsfull, böravvaktas ytterligare en tid.Utskottet har inhämtat att frågan om översyn av kvinnofridslagstiftningenär aktuell inom . Översynen kommer att inledasefter remiss och beredning dels av betänkandena Slag i luften - Enutredning om myndigheter, mansvåld och makt (SOU 2004:121) samt Nyttnationellt - ombildning av RKC (SOU 2004:117), dels aven redovisning som BRÅ kommer att lämna avseende en delredovisning avett regeringsuppdrag som går ut på att utvärdera tillämpningen av lagenom besöksförbud. Översynen planeras att inledas under år 2006.Utskottet konstaterar att en sådan översyn som efterfrågas i motionernaplaneras. Utskottet anser att motionsyrkandena får anses vara tillgodosedda.Utskottet avstyrker motion Ju286 samt motion Ju467 i nu behandlad del.Straffskalan vid kvinnomisshandel m.m.I motion Ju488 (m) efterfrågas en straffskärpning för kvinnomisshandelså att fängelsestraff blir påföljden i normalfallet. Vidare anförs atts.k. hedersrelaterade motiv skall ses som en försvårande omständighetvid bedömningen av straffvärdet för våldsbrott. I motion Ju293 (fp)förordas bl.a. att straffminimum för brottet grov kvinnofridskränkninghöjs från fängelse till fängelse i ett år.Enligt 3 kap. 5 § döms den som tillfogar en annan personkroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom i vanmakt ellernågot annat sådant tillstånd för misshandel till fängelse i högst tvåår eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse i högst sexmånader. Är brottet grovt, döms enligt 3 kap. 6 § samma balk för grovmisshandel till fängelse lägst ett och högst . Vid bedömande avhuruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen varlivsfarlig eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada ellerallvarlig sjukdom eller eljest visat särskild hänsynslöshet eller råhet.Enligt 30 kap. 4 § skall rätten vid val av påföljd fästasärskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljdän fängelse. Som skäl för fängelse får rätten, utöver brottslighetensstraffvärde och art, beakta att den tilltalade tidigare gjort sig skyldigtill brott.Misshandel av normalgraden anses i rättspraxis vara ett brott av sådanart att påföljden normalt skall bestämmas till fängelse. Möjlighetenatt kombinera villkorlig dom eller skyddstillsyn med samhällstjänst hardock i praxis bedömts vara en tillräckligt ingripande påföljd i vissafall, även när misshandeln gällt närstående (se bl.a. rättsfallet NJA2000 s. 17, III).BRÅ har i rapporten - i samhällets tjänst? (BRÅ-rapport2003:3) redovisat ett regeringsuppdrag att utvärdera de numera permanentadepåföljdskombinationerna skyddstillsyn respektive villkorlig dom medsamhällstjänst. Utvärderingen är gjord med särskilt fokus på hursamhällstjänstpåföljderna utvecklats och hur de tillämpats rättsligt ochpraktiskt. I rapporten redovisar BRÅ en analys av 15 000 brottmålsdomarfrån , där samhällstjänst utifrån strafflatituden skulle kunnavara aktuell. Analysen visar bl.a. att påföljdskombinationer medsamhällstjänst är ungefär lika vanliga som fängelse för misshandel avnormalgraden (analysen särredovisar inte misshandel mot kvinnor ellerbarn) och att påföljder med samhällstjänst även förekommit vid grovkvinnofridskränkning.Vad gäller frågan om hedersrelaterade brott gäller allmänt enligt 29kap. 2 § att domstolarna skall, såsom försvårande omständighetvid bedömning av straffvärdet, vid sidan om vad som gäller för varjesärskild brottstyp, särskilt beakta bl.a. om den tilltalade visatsärskild hänsynslöshet eller om brottet varit ägnat att skada trygghetenoch tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person.I det sistnämnda fallet avses med barn varje person . Tillkretsen av närstående räknas, förutom barnets mor och far, ävenfosterföräldrar, sammanboende samt vissa andra vuxna som barnet har enförtroendefull relation till, exempelvis mor- och farföräldrar, mostraroch fastrar (prop. 2002/03:53 s. 111 f., bet. 2002/03:SoU15 s. 45 f.).Lagrummet innehåller dock ingen straffskärpningsgrund som uttryckligentar sikte på hedersrelaterat våld.I sammanhanget kan även nämnas att regeringen i budgetpropositionen förår 2005 uttalade att vissa brottstyper på grund av sin karaktär skalluppmärksammas särskilt av polisen. En sådan typ av brott är våld motutsatta grupper (prop. 2004/05:1 utg.omr. 4 s. 41). Därutöver anförderegeringen att hedersrelaterat våld mot och mellan ungdomar böruppmärksammas särskilt. Vidare har inom politikområdet Integrationspolitik120 avsatts för insatser förungdomar som riskerar att utsättas för hedersrelaterat våld. gör insatser mot sådant våld genom att bl.a. spridainformation och genom att ge ekonomiskt stöd till organisationer somgör insatser på området. Myndigheten stöder också forskning som kan ökakunskaperna på området (s. 55).Inom har en allmän översyn av påföljdssystemetpåbörjats, bl.a. skall frågor om påföljdsval och innehållet i de olikapåföljderna övervägas.Utskottet har tidigare behandlat liknande motioner om att påföljden vidkvinnomisshandel i normalfallet bör vara fängelse (bet. 2002/03:JuU11s. 18 f.). Utskottet konstaterade då bl.a. att dessa brott i praxisbetraktas som brott av sådan art att påföljden normalt skall bestämmastill fängelse, även om det i enskilda relativt lindriga fall kan finnsomständigheter som talar för en icke frihetsberövande påföljd. Detta ären fråga för rättstillämparen.Utskottet har inte ändrat sin tidigare inställning i frågan. Det äralltså alltjämt utskottets uppfattning att det bör vara en fråga fördomstolarna att avgöra i vilka fall normalpåföljden fängelse bör frångås.Utskottet anser vidare att den gällande lagstiftningen om försvårandeomständigheter vid bedömningen av straffvärdet ger domstolarna tillräckligtutrymme att beakta uttryck för s.k. hedersrelaterad brottslighet. Äveni fråga om grov kvinnofridskränkning ger den nuvarande straffskalanutrymme för en nyanserad straffmätning. Motionerna Ju293 och Ju488 i nubehandlade delar avstyrks.FörolämpningI motionerna Ju435 (s), Ju448 (fp, v, c, mp) och L295 (fp) begärs attförolämpning skall falla under allmänt åtal även när gärningen tar siktepå någons könsidentitet eller sexuella läggning samt att en översynskall göras av hur bestämmelsen i 5 kap. 5 § 4 tillämpasi praktiken. I motionerna Ju316 (v) och U257 (v) framförs liknandeförslag.I motion Ju488 (m) begärs att brottet förolämpning generellt skall fallaunder allmänt åtal.Alla brott som inte uttryckligen är undantagna hör enligt 20 kap. 3 §rättegångsbalken under allmänt åtal. Att ett brott faller under allmäntåtal innebär att målsäganden inte behöver ange brottet till åtal föratt åklagaren skall väcka åtal.I är ärekränkningsbrotten i 5 kap. undantagna från allmäntåtal. Det innebär bl.a. att förolämpning inte får åtalas av annan änmålsäganden. Detta gäller dock inte undantagslöst. Om brottet riktarsig mot någon som är eller om målsäganden anger brottettill åtal och åtal av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt,får åklagare enligt 5 kap. 5 § åtala bl.a. för förolämpningmot någon med anspelning på hans eller hennes ras, hudfärg, nationellaeller etniska ursprung eller trosbekännelse samt såsom stadgas i punkt4 för förolämpning med anspelning på hans eller hennes homosexuellaläggning.Den parlamentariskt sammansatta (dir. 2002:11,2003:69) skall bl.a. behandla frågan om användningen av termen sexuellläggning i syfte att åstadkomma en konsekvent användning av den ilagstiftningen. Kommittén skall även överväga om detta begrepp bör ersättatermerna homosexualitet och homosexuell läggning i författningar därdetta kan aktualiseras. Kommittén skall också kartlägga och analyserabehovet av och formerna för en reglering av ett förbud mot diskrimineringav s.k. transpersoner. Kommittén skall därvid belysa fördelar och problemmed att införa en sådan reglering. Den skall vidare ta ställning tillvilken personkrets som skall omfattas av ett eventuellt förbud och hurett sådant förbud lämpligen kan avgränsas och sanktioneras, samt hurdet skall förhålla sig till förbudet mot könsdiskriminering. Kommitténskall enligt tilläggsdirektiv (dir. 2005:8) redovisa sitt uppdrag senastden 31 januari 2006.Utskottet har tidigare vid ett flertal tillfällen behandlat frågan omförolämpning skall falla under allmänt åtal och om en utvidgning avundantagssituationerna i 5 kap. 5 § till att även omfattakönsidentitet eller sexuell läggning (bet. 2003/04:JuU16 s. 10 f.).Utskottet ansåg då att arbete inte bordeföregripas och att åtalsbestämmelsen i 5 kap. 5 § ärändamålsenligt utformad och avstyrkte bifall till motionsyrkandena.Utskottet är alltjämt av denna uppfattning, och utskottet föreslår attriksdagen avslår motionerna Ju316, Ju435, Ju448, Ju488, U257 och L295.Myndigheternas åtgärderUtskottets förslag i korthetI detta avsnitt behandlas ett antal motionsyrkanden som främst rörpolisens och åklagarnas arbete med våld mot kvinnor och med brottsoffer,målsägandebiträde för efterlevande, myndigheternas information ompermissioner, vid dödligt våld mot kvinnor samt våldmot äldre och funktionshindrade. Utskottet föreslår, bl.a. med hänvisningtill vidtagna åtgärder, gällande lagstiftning och pågående beredning,att samtliga motionsyrkanden avslås. Jämför reservationerna 10-14.Polisens och åklagarnas insatserI motion Ju293 (fp) anförs att polisens och åklagarnas rutiner ocharbetsmetoder vid våld och hot mot kvinnor bör förbättras. I motion Ju455(kd) begärs en uppföljning och utvärdering av Rikspolisstyrelsenshandlingsplan om brottsoffrens situation. I motion Ju202 (m) begärs attinformationen från åklagarna till målsäganden förbättras genom ändringari förundersökningskungörelsen (1947:948). I motion Ju443 (fp) föreslåsatt specialiståklagare för familjerelaterade brott skall inrättas.I anslutning till antagandet av propositionen Stöd till brottsoffer(prop. 2000/01:79) gav regeringen ett stort antal myndigheterolika uppdrag i syfte att förverkliga regeringens intentioner. Blandannat gavs och riksåklagaren i uppdrag att upprättahandlingsplaner för hur myndigheterna i fortsättningen avser att arbetaför att se till att berättigade krav från brottsoffer på myndigheternauppfylls. I uppdragen ingick också att riksåklagaren och Rikspolisstyrelseni samråd skulle utarbeta en metod för kvalitetssäkringsarbete påbrottsofferområdet. och riksåklagaren redovisade sinarespektive uppdrag i februari 2003.Rikspolisstyrelsen redovisar i sin handlingsplan ett antal konkretaåtgärder avseende det fortsatta brottsofferarbetet inom polisen. Detrör bl.a. åtgärder för att förbättra samverkan mellan polismyndigheternaoch andra myndigheter, organisationer och andra aktörer i lokalsamhället,bättre rutiner för att kunna göra tidiga och kontinuerliga hot- ochriskbedömningar, åtgärder för att säkerställa en effektivförundersökningsledningsamt åtgärder för att säkerställa att brottsoffer får relevant, begripligoch fortlöpande information i det egna ärendet.Av budgetpropositionen för framgår att ochriksåklagaren har analyserat och redovisat arbetet med brottsofferfrågoroch utöver att ha tagit fram ovan nämnda handlingsplaner även hargenomfört utbildning av personal i samverkan med ,samt utarbetat metoder för kvalitetssäkring på brottsofferområdet.Utbildningarna har fokuserat på bemötande och informationsfrågor, menockså på vilket stöd som finns att få från andra myndigheter och ideellaorganisationer (prop. 2004/05:1 utg.omr. 4 s. 53).I regeringens regleringsbrev avseende och Rikspolisstyrelsenför har myndigheterna - i likhet med - givitsi uppdrag bl.a. att redovisa de insatser som har genomförts i fråga ombekämpning av våld mot kvinnor och barn. Redovisningen skall innehållaen sammanhållen beskrivning och analys av hur verksamheten har utvecklatsoch dess resultat.I sammanhanget kan även nämnas att förundersökningskungörelsen (1947:948)ändrats i syfte att ge brottsoffer bättre information från polis ochåklagare i samband med förundersökningen (SFS 2001:232). Ändringarnainnebär bl.a. att en skyldighet införts att informera målsäganden omreglerna om stödperson i och att målsäganden skallunderrättas om att åklagaren under vissa förutsättningar kan föra talanom enskilt anspråk i anledning av brott.En särskild utredare har tillsatts med uppdrag att göra en översyn avlagen (1988:609) om målsägandebiträde. I uppdraget ingår bl.a. attkartlägga i vilken utsträckning som målsäganden, i enlighet med bestämmelseni 13 a § förundersökningskungörelsen, ges information om möjlighetenatt få ett målsägandebiträde förordnat (dir. 2005:19).När det gäller frågan om specialiståklagare kan konstateras att det finns särskilda familjevåldsenheter i vilka åklagare och särskiltutbildade poliser ingår. Riksåklagaren anger i sitt budgetunderlag föråren 2005-2007 ett behov av 20 specialiståklagare som en förstärkningav bekämpningen av våld mot barn och kvinnor. Vidare kan nämnas attUtredningen om kvinnofridsuppdragen föreslår att samtliga myndighetersom omfattades av Kvinnofridspropositionen, bl.a. ,skall inrätta permanenta specialenheter på myndigheterna mot mäns våldmot kvinnor och barn (SOU 2004:121 s. 227 f.).Utskottet har tidigare behandlat liknande yrkanden om polisens arbetemed att bekämpa våld mot kvinnor, senast (bet. 2003/04:JuU17s. 16 f.). Efter att ha understrukit hur viktigt polisens arbete meddenna fråga är konstaterade utskottet att flera olika åtgärder vidtagitsoch att ett omfattande arbete alltjämt pågår inom polisen vad gällerinsatser för att bekämpa sådant våld. Utskottet underströk betydelsenav att detta arbete fortsätter och intensifieras. Ett tillkännagivandefrån i denna fråga var emellertid inte påkallat.Utskottet vill ånyo understryka hur viktiga polisens insatser ocharbetsmetoder för att bekämpa våld mot kvinnor är. Detsamma gäller föråklagarna. Utskottet konstaterar att det, i likhet med när utskottetsenast behandlade frågan, har vidtagits åtgärder och att det alltjämtpågår ett omfattande arbete hos de berörda myndigheterna i de aktuellafrågorna. När det gäller frågan om information till brottsoffer har,som framgått ovan, förbättringar av regelverket skett på senare tid.Utskottet kan därför inte se något behov av att uttalar sigi dessa frågor. Motion Ju443 samt motionerna Ju202, Ju293 och Ju455 inu behandlade delar bör avslås av riksdagen.I motion Ju342 (kd) anförs bl.a. att polisens användning av geografiskinformationsteknik bör utvecklas i syfte att skydda kvinnor som utsättsför brott i hemmet.Enligt vad utskottet har inhämtat används flera olika geografiskainformationssystem inom polisen, t.ex. KC-karta, som är ett kartstödinnehållande olika sorters kartor för geografisk presentation av händelseroch resurser med aktuell status. Detta stöd är tillgängligt i polisensledningscentraler. Ett system med automatisk GPS-positionering avpolisfordon håller därtill på att införas vid landets polismyndigheter.Utskottetkan konstatera att polisen i sin verksamhet använder sig av geografiskinformationsteknik och utgår från att polisen även kommeratt ta tillvara de möjligheter som teknikutvecklingen öppnar för attskydda utsatta grupper. Utskottet kan därför inte se något behov av attriksdagen uttalar sig i dessa frågor. Motion Ju342 i nu behandlade delarbör avslås av riksdagen.Målsägandebiträde för efterlevandeI motion Ju201 (m) begärs en möjlighet att förordna målsägandebiträdeför efterlevande till någon som dödats genom brott.För att målsägandebiträde skall kunna förordnas krävs först och främstatt den som skall ha biträdet kan betraktas som målsägande. Av 20 kap.8 § fjärde stycket följer att målsägande är den motvilken brott har blivit begånget eller som därav blivit förnärmad ellerlidit skada. För att målsägandebiträde skall kunna förordnas krävs vidare,såvitt nu är i fråga, att det med hänsyn till målsägandens personligarelation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas attmålsäganden har behov av sådant biträde.Utskottet har tidigare avstyrkt liknande yrkanden om målsägandebiträdeför efterlevande, bl.a. i samband med behandlingen av denovan nämnda proposition 2000/01:79 Stöd till brottsoffer (bet. 2000/01:JuU20s. Utskottet höll då med motionären om att efterlevande kan habehov av stöd i samband med rättegången, och utskottet påpekade att deti den praktiska rättstillämpningen förekommer att efterlevande fått ettmålsägandebiträde förordnat. Att införa en möjlighet att förordnamålsägandebiträde för den som inte kan betraktas som målsägande framstodemellertid som principiellt tveksamt, en inställning som också regeringenintagit. Utskottet noterade att regeringen i den aktuella propositionenaviserade en översyn av målsägandebiträdesinstitutet och ansåg att dennaborde avvaktas.Därefter föreslog i sitt betänkande om en utredning (SOU 2002:37) en utvidgning av möjligheternaatt förordna målsägandebiträde för efterlevande. I betänkandet föreslogsen rätt till målsägandebiträde för efterlevande till någon som avliditantingen under förvaring i polisarrest eller genom något som en anställdinom polisen gjort i tjänsten. Motsvarande föreslogs gälla om någonskadats allvarligt (s. 153 f.).Utskottet behandlade senast frågan om målsägandebiträde för efterlevandei (bet. 2003/04:JuU17 s. 23). Utskottet fann då inte anledningatt frångå sina tidigare uttalanden i frågan.Regeringen har beslutat om en översyn av lagen (1988:609) ommålsägandebiträde, som utskottet tidigare nämnt (dir. 2005:19). Uppdragetinnefattar emellertid inte att överväga frågan om efterlevandes rätttill målsägandebiträde.Regeringen har tillsatt en utredning som bl.a. skall se över behovet avrättsligt biträde - för efterlevande eller någon som allvarligt skadats- i situationer där någon skadats allvarligt eller avlidit vidpolisingripanden utan att det finns misstanke om brott (dir. 2004:180).Utredningen skall redovisa sitt uppdrag senast den 31 december 2005.Utskottet finner inte anledning att föregripa den pågående utredningen.Utskottet avstyrker motion Ju201.Information om permissioner m.m.I motion Ju293 (fp) begärs att brottsutsatta kvinnor skall ha rätt attfå information om gärningsmannens permissioner och frisläppande samtatt kriminalvården bör vara skyldig att underrätta åklagare om fall därförutsättningar för besöksförbud finns i samband med att gärningsmannenvistas utanför anstalten eller friges.Av 32 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) följer att enförutsättning för att den intagne skall beviljas permission är att detinte föreligger någon påtaglig fara för fortsatt brottslighet. Förpermissionen får också ställas de villkor som kan anses erforderliga.Av 35 § KvaL följer att om en intagen avtjänar straff för ett brott somhar riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid skall målsägandentillfrågas om han eller hon vill bli underrättad bl.a. om den intagnefår permission, uteblir efter permission eller annan vistelse utanföranstalten, rymmer eller när denne friges. En begärd underrättelse behöverinte lämnas angående en planerad vistelse utanför anstalten när enunderrättelse på grund av beslutad bevakning eller andra förhållandenframstår som uppenbart obehövlig. Detsamma gäller när en underrättelsekan befaras medföra fara för den intagnes liv eller hälsa. Underrättelsetill målsägande angående frigivning skall lämnas i lämplig tid förefrigivningen och i andra fall . Underrättelsenskall utformas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till omständigheternai det enskilda fallet.I promemorian Barnen i brottets skugga (Ds 2004:56) föreslås att enbestämmelse införs bl.a. i KvaL som innebär att målsäganden i vissasituationer skall informeras särskilt om de regler som gäller förmeddelande av besöksförbud. I promemorian avvisas däremotPersonsäkerhetsutredningensförslag i delbetänkandet Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer(SOU 2002:71) om att det skulle införas en skyldighet för kriminalvårdenatt underrätta åklagaren om förutsättningarna för ett besöksförbud kundeantas föreligga i något av de fall som omfattas av 35 § KvaL. I promemorianframhålls i stället att det är viktigt att målsäganden själv medverkartill ansökan och står bakom beslutet om besöksförbud. Ett beslut somden utsatta personen inte själv vill ha fyller knappast någon funktion.Däremot kan det finnas skäl att i ett senare skede, dvs. efter det atträttsprocessen avslutats, påminna målsäganden om möjligheten att ansökaom besöksförbud (s. 52 f.).En proposition baserad på promemorian är avsedd att avlämnas i maj 2005.Utskottet har behandlat liknande yrkanden tidigare, nu senast i mars2004 (bet. 2003/04:JuU17 s. 19 f.). Utskottet fann då inte anledningatt frångå tidigare uttalanden som går ut på att motionsönskemålet fåranses vara tillgodosett genom den gällande lagstiftningen rörandeinformation vid permissioner. Vidare anförde utskottet att nuvarande reglerger kriminalvården goda möjligheter att ta hänsyn till brottsoffer vidbeviljande av permissioner.Utskottet är alltjämt av denna uppfattning, och utskottet föreslår attriksdagen avslår motion Ju293 i nu behandlad del.I motion Ju452 (fp) begärs att brottsoffret skall få inflytande övergärningsmannens placering på viss kriminalvårdsanstalt eller rättspsykiatriskklinik.I en rapport till regeringen med anledning av ett utredningsuppdragavseende sjukvårdsinrättningar för viss rättspsykiatriskt vård (dnr50-654/04) föreslår bl.a. att en allmän bestämmelseinförs i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård innebärande att allrättspsykiatrisk vård skall bedrivas så att den tillgodoser en godsäkerhet i verksamheten.