bet · GT01SfU5 · 2005-10-28 00:00:00 — Något hinder mot att återkomma med en eller flera nya ansökningar i det fall ett uppehållstillstånd inte beviljas finns inte. I första stycket görs den ändringen i förhållande till den nuvarande ordningen att prövningen inte kan komma till stånd endast efter ett ansökningsförfarande utan även genom att kan ta upp ett ärende till prövning ex officio när omständigheter som kan aktualisera en sådan prövning kommer till verkets kännedom. I första punkten anges att , liksom enligt nuvarande 2 kap. 5 b § 1 UtlL får bevilja uppehållstillstånd om utlänningen har rätt till uppehållstillstånd som flykting eller skyddsbehövande i övrigt. I andra punkten ges en möjlighet att bevilja uppehållstillstånd vid praktiska hinder mot verkställighet. skall beakta om det finns anledning att anta att det avsedda mottagarlandet inte kommer att vara villigt att ta emot utlänningen. För att mottagarlandets ovilja att ta emot personen skall kunna utgöra ett praktiskt hinder mot verkställighet bör dock krävas att utlänningen själv gjort vad som skäligen kan krävas för att medverka till att en verkställighet skall kunna genomföras (andra punkten kommenteras i författningskommentaren i prop. 2004/05:170 s. 299 f.). I tredje punkten ges en möjlighet att bevilja uppehållstillstånd vid medicinska hinder mot verkställighet. Det kan vara att utlänningen blivit så svårt sjuk att det inte går att genomföra en verkställighet. Denna möjlighet ges även utlänningslag. Därutöver finns enligt den lagen en möjlighet att bevilja uppehållstillstånd om det finns annan särskild anledning att ett beslut om avvisning eller utvisning inte bör verkställas. De nya omständigheter som där avses kan komma att beaktas vid bedömningen enligt fjärde punkten (tredje punkten kommenteras i författningskommentaren i prop. 2004/05:170 s. 299 f.). I fjärde punkten ges en möjlighet att bevilja uppehållstillstånd om det annars skulle vara humanitärt angeläget. Begreppet avses få en mer vidsträckt betydelse jämfört med uttrycket strida mothumanitetens krav i nuvarande 2 kap. 5 b § UtlL. Sådana omständigheter som kan ge uppehållstillstånd enligt 2 kap. 5 b § UtlL täcks således av det nya begreppet humanitärt angeläget. I andra stycket anmärks vad som särskilt skall beaktas vid bedömningen av om det är humanitärt angeläget att bevilja uppehållstillstånd. Uppräkningen av omständigheter är självfallet inte uttömmande. De uppräknade omständigheterna är emellertid exempel på de typfall som föranlett den ordning som skall gälla fram till dess att utlänningslag träder i kraft . Som ett första rekvisit anges att utlänningen har vistats i . Såväl tid före som efter det lagakraftvunna avvisnings- eller utvisningsbeslutet skall vägas in i bedömningen. Tid som avser vistelse i annat land skall inte beaktas. Det kan emellertid i praktiken vara svårt att avgöra om en utlänning har vistats i hela den uppgivna tiden. Det ligger dock i sakens natur att det ankommer på utlänningen att visa hur länge han eller hon har vistats i . skall på sedvanligt sätt göra en samlad bedömning av bevisningen. Exakt hur lång vistelsetiden måste vara för att ett uppehållstillstånd skall aktualiseras kan givetvis inte anges. Som utgångspunkt kan anges att det bör röra sig . Det är alltid individuella faktorer som inverkar på hur som krävs för att uppehållstillstånd skall beviljas. Vistelsens längd är bara en av flera omständigheter som skall vägas samman. Andra omständigheter är barns ålder och anknytning till eller om utlänningen gjort vad som skäligen kan krävas för att klargöra sin identitet. Första strecksatsen i andra stycket tar sikte på utlänningar som omfattas av avvisnings- eller utvisningsbeslut som bara kan verkställas genom att utlänningen självmant återvänder till mottagarlandet. Det kan förekomma oroligheter av sådan grad att det inte framstår som rimligt att återsända människor till det aktuella landet med tvång, även om inte mottagarlandet motsätter sig inresa. I andrastrecksatsen understryks betydelsen av att hänsyn tas till barns utsatta situation. Nedan redovisas faktorer som bör tillmätas särskild betydelse vid bedömningen. Ett barn anpassar sig i många avseenden snabbare till förhållandena i ett nytt land än vad en vuxen person gör. Det medför att när det gäller barn det inte kan krävas fullt lika lång vistelsetid som när prövningen enbart rör vuxna för att bestämmelsen skall bli tillämplig. Givetvis har också barnets ålder betydelse. Ett spädbarn kan t.ex. inte sägas få samma anknytning till kamrater och som ett lite äldre barn får. Ett barn som närmar sig vuxen ålder kan förutom anknytning till ha en etablerad anknytning till sitt hemland. Ett barns sociala situation kan ha påtagligt försämrats genom att familjen har hållit sig gömd för att undvika verkställighet av ett avvisningsbeslut. Barnet kan ha gått i svensk skola och fått anknytning till genom kontakter med lärare och kamrater och fått andra nätverk. Möjligheten att gå i skola kan därefter ha betagits dem i och med ett lagakraftvunnet avvisningsbeslut. Kontakten med vänner kan av samma anledning ha brutits. Det är uppenbart att de flesta barn far illa som hålls gömda för att undgå verkställighet av ett fattat avvisnings- eller utvisningsbeslut. Barnen kan vara så allvarligt sjuka att det framstår som inhumant att verkställa ett avvisningsbeslut. Också uppvisade uppgivenhetssymtom kan vara av så allvarlig art att ett avvisningsbeslut inte bör verkställas. Deras allmänna psykosociala utveckling måste tillmätas tung vikt vid prövningen. Ett barn kan få bestående skador om det tvingas återvända till ett land där det haft svåra upplevelser även om omständigheterna inte är sådana att de konstituerar ett skyddsbehov. Tredje stycket har en motsvarighet i 5 kap. 17 § NUtlL vari anges att beträffande andra än skyddsbehövande skall vid prövningen av en ansökan om uppehållstillstånd särskilt beaktas om den sökande gjort sig skyldig till brottslighet eller brottslighet i förening med annan misskötsamhet (se författningskommentaren i prop. 2004/05:170 s. 283 f.). I fjärde stycket anges att uppehållstillstånd enligt denna paragraf får vägras en utlänning på grund av säkerhetsaspekter. Möjligheten att inhämta yttrande från Säkerhetspolisen är densamma i ärenden som tar upp självmant som i ansökningsärenden. Självfallet har även i sådana ärenden frågan om det finns verkställighetshinder enligt 8 kap. 1, 2 eller 4 § fortfarande en avgörande betydelse för om ett beslut om avvisning eller utvisning kan verkställas. Femte stycket består av upplysningsbestämmelser. Genom paragrafen regleras vilken myndighet som i olika skeden av ett utlänningsärende är handläggande myndighet i frågor om förvar och uppsikt. Vid en prövning enligt 2 kap. 5 b § skall vara handläggande myndighetför beslut om förvar och uppsiktoavsett om ett ärende enligt 2 kap. 5 b § tagits upp efter ansökan eller på initiativ av . Enligt förstastycket får beslut om avslag på en ansökan enligt 2 kap. 5 b § inte överklagas. Detsamma gäller vid prövning enligt 2 kap. 5 b §. Att beslut i ärenden som tagits upp av ex officio inte går att överklaga följer av 7 kap. 1 § UtlL. Detsamma gäller om beslutar att avvisa en ansökan enligt 2 kap. 5 b §. Inte heller får ett beslut att bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd i ett ärende enligt 2 kap. 5 b § överklagas. Av 11 kap. 10 § UtlL framgår att beslut av förvaltningsmyndighet i frågor om offentligt biträde överklagas till . Ändringarna i första och sista styckena innebär att ärenden enligt 2 kap. 5 b § inte kan överlämnas till vare sig eller regeringen. Ändringen i förstastycket är en konsekvens av den nya ordningen i 2 kap. 5 b §. Ändringen är en konsekvens av att ges exklusiv behörighet att pröva ärenden enligt 2 kap. 5 b §. Ett nytt tredje stycke har lagts till. Det innebär att omedelbar verkställighet inte får användas i fall där ett tidigare avlägsnandebeslut har upphört att gälla i enlighet med 8 kap. 15 § och utlänningen på nytt ansöker om uppehållstillstånd enligt vanliga regler. När ett ärende enligt 2 kap. 5 b § aktualiseras, får verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut inte ske förrän beslut i fråga om uppehållstillstånd fattats i ärendet, vilket framgår av sista stycket. Ett ärende kan aktualiseras antingen genom att en ansökan kommer in eller genom att tar upp frågan om uppehållstillstånd enligt 2 kap. 5 b § ex officio. I dessa ärenden behöver alltså inte göras någon prövning av frågan om inhibition utan det följer direkt av lag att verkställighetsförbud gäller till dess att fattat beslut. Säkerhetsärenden är dock undantagna. Verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut i ett säkerhetsärende skall fortfarande få ske om inte särskilt beslut om inhibition fattas av . Av första stycket 3 framgår att offentligt biträde skall förordnas i ärenden enligt 2 kap. 5 b §, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Biträdesfrågan skall tas upp av i samband med att en prövning enligt 2 kap. 5 b § aktualiseras, vare sig detta sker genom en ansökan eller genom att verket tar upp frågan om uppehållstillstånd enligt 2 kap. 5 b § ex officio. Lag om ändring i utlänningslagen (2005:716) Ändringen avser punkt 3 i övergångsbestämmelserna till utlänningslagen (2005:716). De ansökningar enligt 2 kap. 5 b § och de ärenden om uppehållstillstånd enligt samma paragraf som självmant tagit upp till prövning och som inte avgjorts av verket före bör, såvitt gäller frågan om uppehållstillstånd samt frågan om förutsättningarna för att förordna offentligt biträde, fortsatt handläggas enligt den tillfälliga ordningen. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. Ny prövning av avvisnings- och utvisningsbeslut (m) av Per (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: avslår motionerna 2005/06:Sf293, 2005/06:Sf311, 2005/06:Sf364 yrkandena 8 och 9, 2005/06:Sf373 yrkande 12, 2005/06:Sf403 yrkande 1 och 2005/06:Sf431 yrkande 1. Det har framkommit att lagförslaget i motion Sf431 är ägnat att reparera vad som ansetts vara orättvisa bedömningar av de i utlänningsärenden beslutande myndigheterna. Vi instämmer i att det finns ett otal fall då människor sökt sig till , rotat sig här och skapat sig en meningsfull tillvaro med arbete eller utbildning, men ändå tvingats lämna landet. Orsaken är dock enligt vårt förmenande inte att myndigheterna fattat fel beslut, utan att besluten fattats utifrån en i grunden felaktig syn på invandring. Moderata samlingspartiets hållning är att de människor som behöver vårt skydd skall få stanna. De som sökt sig till av andra skäl än skyddsbehov skall beredas möjlighet att få komma hit genom en ökad arbetskraftsinvandring. Lösningen på de orättvisor vi sett är inte att utvidga gruppen av offer som är beroende av statens välvilja, utan att öppna våra gränser för fler genom att göra det möjligt att arbetskraftsinvandra. Detta har dock motverkats av regeringen och deras stödpartier, främst av protektionistiska skäl. Vi vidhåller de krav på en bredare och mer ändamålsenlig asyl- och migrationspolitik som vi framställt i vår motion med anledning av regeringens förslag till ny process i utlännings- och medborgarskapsärenden (2004/05:Sf33). All lagstiftning bör föregås av en gedigen beredning i syfte att säkerställa effektivitet, tillämplighet och överensstämmelse med grundläggande rättsprinciper. Det kan uppstå tillfällen då nöden påkallar en hastigare beredning. Så var t.ex. fallet med öppnandet av det s.k. för att påskynda identifiering av svenska offer för flodvågskatastrofen i . Utgångspunkten måste dock vara att lagstiftning skall ske efter noggrann analys avseende behov, konsekvenser och materiellt innehåll för att skapa ett tydligt och rättssäkert regelverk. Förslaget om nya prövningar av avvisnings- och utvisningsbeslut, i enlighet med yrkanden i motion Sf431, uppfyller inte ens de mest grundläggande kraven på beredning. De myndigheter som beretts tillfälle att yttra sig över lagförslaget har inte givits tillräckligt rådrum för att på ett tillfredsställande sätt analysera och bedöma förslaget. Det är vår uppfattning att förslaget inte kan läggas till grund för lagstiftning. Konsekvenserna av lagen är inte möjliga att överblicka. Det saknas rimliga uppgifter om antalet flyktingar som kan komma att beröras av lagen. De sifferuppgifter som har presenterats är av ytterst preliminär karaktär och baseras på antaganden och prognoser. I verkligheten vet vi inte hur många gömda flyktingar som kommer att träda fram eller få sina beslut prövade ex officio, och vi kan heller inte med noggrannhet säga hur många av dessa nya prövningar som kommer att leda till positiva beslut. Till följd av ovanstående går det heller inte att överblicka de samlade kostnaderna för reformen. Beräkningarna inkluderar främst omedelbara kostnader för handläggning av de ärenden som kommer att inkomma till eller initieras av verket. Som ovan anförts är det inte möjligt att på förhand ange deras antal. Men kostnaderna för reformen kommer även att belasta och kommuner, för att dessa gemensamt skall kunna genomföra ett rimligt mottagande av flyktingarna samt en meningsfull introduktionsverksamhet. Integrationen av de berörda grupperna skall inte glömmas bort i sammanhanget, allra helst som rönt kraftfull kritik från för att den nuvarande politiken skapar ett utanförskap och en segregation som är svår att bryta. Statens ansvar för de nytillkomna tar inte slut vid ett positivt besked om uppehållstillstånd. Utöver svårigheterna med kostnadsaspekten är lagförslaget dessutom förenad med betydande tillämpningssvårigheter. Den står heller inte i överensstämmelse med grundläggande rättsprinciper. Lagförslaget innebär att man för vissa grupper av människor introducerar särskilda och mer generösa regler, vilka gäller endast tillfälligt: Förslaget skall gälla "vissa barnfamiljer" samt de vars avlägsnandebeslut av olika anledningar inte har kunnat verkställas. Lagrådet har framfört att två parallella system kan komma att gälla, vilket skulle resultera i att lika fall kan komma att behandlas olika. Utskottets betänkande visar inte på något sätt att denna tveksamhet har rättats till. Denna osäkerhet i lagtillämpningen leder till att vi inte kan anse att rättssäkerhetskraven är uppfyllda. Ett avgörande rekvisit för ett positivt beslut i en ny prövning är vistelsetidens längd. Detta är förenat med betydande bevissvårigheter. För det första kan det ifrågasättas vad begreppet "" innebär. För det andra kan det vara svårt att korrekt fastställa vistelsetidens längd. Det är oklart vilka beviskrav som skall ställas för ett positivt beslut. Risken är att dessa otydligheter leder till inkonsekventa bedömningar, vilket kan komma att underminera processens trovärdighet. Det kan också med fog antas att svårigheter kommer att uppstå avseende vem som de facto har vistats i , vem som kommit tillbaka efter att tidigare ha efterföljt ett avvisningsbeslut eller vem som kommer till som ny sökande. Rekvisitet "humanitärt angeläget" är oprecist och riskerar att leda till ytterligare tillämpningssvårigheter. Det är vidare en svaghet att begreppet inte är hänförligt till den enskilde sökanden, såsom varit fallet med begreppet "humanitära skäl". Fokus placeras i stället utanför individen. Avsaknaden av praxis omöjliggör en objektiv bedömning och öppnar för godtycke eller politiskt betingade bedömningar. Utlänningslagstiftningen är i sig ett relativt komplicerat rättsområde. Till detta kommer att efter många års arbete beslutat om en ny utlänningslag, vilken skall ersätta den gamla fr.o.m. . Att presentera ytterligare en lag på området, som skall utgå från dels den gamla lagen, dels den nya, samt introducerar helt nya rekvisit, är inte ägnat att underlätta beslut eller processens tydlighet och förutsebarhet. Den politiska debatten som föregått utskottets betänkande har till stor del präglats av förvirring och tvetydiga budskap. Diverse uttalanden från politiskt förtroendevalda har bidragit till begreppsförvirringen samt haft direkt skadlig inverkan på enskilda, främst gömda flyktingar som förlitat sig på förflugna inlägg i medierna. Slutsatsen som dras stärker oss i vår uppfattning att vårt ställningstagande emot en allmän amnesti i betänkande 2004/05:SfU17 var korrekt. Ny prövning av avvisnings- och utvisningsbeslut (fp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Sf364 yrkandena 8 och 9 samt avslår motionerna 2005/06:Sf293, 2005/06:Sf311, 2005/06:Sf373 yrkande 12, 2005/06:Sf403 yrkande 1 och 2005/06:Sf431 yrkande 1. Inför den nya instans- och processordningen i utlännings- och medborgarskapsärenden väckte liberalerna, , en motion där de fem partierna föreslog att vissa personer skulle kunna beviljas uppehållstillstånd, förutsatt att personens identitet var styrkt och att personen inte gjort sig skyldig till krigsförbrytelse eller annan form av brottslig verksamhet. Förslaget vann inte majoritet i . De personer som skulle omfattas av ett sådant beslut tillhör dock några av samhällets mest utsatta och därför välkomnar vi socialdemokratins förändrade ställningstagande i denna fråga. Utskottsmajoritetens förslag till riksdagsbeslut är ett steg i rätt riktning men det är behäftat, som Lagrådets yttrande så starkt och tydligt påpekade, med en hel del fundamentala brister vad gäller både beredning och innehåll, som gör att vi inte kan bifalla majoritetsförslaget. Det är oerhört viktigt att de lagar stiftar i flykting- och utlänningsrelaterade frågor är klanderfria ur såväl formell som materiell synvinkel. Många människors öde kommer att vara direkt avhängigt av detta, och de myndigheter som skall tillämpa lagarna i så delikata och komplexa sammanhang har rätt att kräva lagar och bestämmelser som ger dem alla de verktyg som rättssäkerheten och andra centrala juridiska principer kräver. Så är inte fallet med utskottsmajoritetens förslag. Även om vi också anser att det är angeläget att så fort som möjligt lösa mycket utsatta människors problem så får det inte gå ut över rättssäkerheten. Alla asylsökande måste behandlas på ett likartat sätt vilket inte blir fallet när en del, de med lagakraftvunna beslut, får en generösare bedömning av sin situation medan de som fortfarande befinner sig i den ordinarie processen prövas efter nu gällande lagar. Detta påpekades också av Lagrådet. Vi måste kunna hitta lösningar som inte offrar fundamentala principer gällande beredningen av och innehållet i så viktiga lagar. Vi är särskilt missnöjda med hur frågan om fastställandet av identitet har hanterats i motion Sf431. Vi ställer krav på att en förutsättning för att få permanent uppehållstillstånd är att identiteten är styrkt. På samma sätt tycker vi att det är oacceptabelt vaga formuleringar om brottslighet. Vi tror att acceptansen bland medborgarna för en human flyktingpolitik förutsätter en tydlighet i dessa frågor. Vi reserverar oss därför mot förslaget och yrkar bifall till motion Sf364 yrkandena 8 och 9. Dessa yrkanden är delar av en helhetslösning som, till skillnad från det i all hast framtagna motionsförslaget, inte ger upphov till förvirring i juridiska och praktiska termer. Huvudpunkterna i våra förslag i motion Sf364 är följande: - Personer med lagakraftvunna avvisningsbeslut, som utan egen förskyllan inte kunnat avvisas till sina hemländer på grund av verkställighetshinder eller mer, beviljas permanent uppehållstillstånd. - ges i uppdrag att utreda den uppkomna situationen med verkställighetshinder för att undvika att liknande situationer uppstår i den nya instans- och processordningen. - För att permanent uppehållstillstånd skall beviljas skall personens identitet vara styrkt eller gjorts sannolik. Personen skall även genomgå strikt vandelsprövning. Rätt till ny prövning eller uppehållstillstånd skall, som huvudregel, inte ges personer som skäligen misstänks eller har blivit dömda för brott som kan ge mer än sex månaders fängelse. Samma sak gäller skälig misstanke om krigsförbrytelser eller brott mot mänskligheten. - Barn som befinner sig i ett livshotande tillstånd eller där allvarliga men för barnets fortsatta liv kan befaras, och dess familj, beviljas permanent uppehållstillstånd efter medicinsk prövning och bedömning av en oberoende läkarkommission eller expertgrupp. - Barnfamiljer som fortfarande vistas i , oavsett var de befinner sig i asylprocessen , beviljas ny prövning enligt den nya utlänningslagen som träder i kraft . De två sistnämnda punkterna kommer att behandlas i ett annat sammanhang. Vad som anges i övriga tre punkter bör som sin mening ge regeringen till känna. Ny prövning av avvisnings- och utvisningsbeslut (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: antar det i bilaga 3 som Reservantens lagförslag betecknade förslaget till lag om uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Sf311 och 2005/06:Sf373 yrkande 12 och avslår motionerna 2005/06:Sf293, 2005/06:Sf364 yrkandena 8 och 9, 2005/06:Sf403 yrkande 1 och 2005/06:Sf431 yrkande 1. Många av dem som vistas i efter avslag på asylansökan har skäl att få skydd i både enligt svensk lag och enligt internationella konventioner, exempelvis personer där avvisningsbeslutet inte går att verkställa. Det handlar även om personer som lever gömda i och som stannat kvar på grund av fruktan för att utsättas för inhuman behandling i hemlandet. Därför bör nu besluta om ett s.k. nollställningsbeslut med ikraftträdande . Härigenom ges även den nya instansordningen en möjlighet att starta verksamheten under rimliga arbetsförhållanden. De personer som omfattas av nollställningsförslaget är de som ansökt om asyl senast före det datum den nya instans- och processordningen i utlännings- och medborgarskapsärenden träder i kraft och som en månad innan det datum reformen börjar gälla vistas i utan att ha uppehållstillstånd. De kan ansöka om uppehållstillstånd senast dagen innan den nya instans- och processordningen i utlännings- och medborgarskapsärenden träder i kraft. För att ansökan skall beviljas skall personens identitet vara styrkt eller ha gjorts sannolik. Särskilda regler gäller för dem som trots försök inte kunnat styrka sin identitet. Personer som gjort sig skyldiga till krigsförbrytelser eller andra brott mot mänskligheten skall inte beviljas uppehållstillstånd. Begränsningar föreslås också för personer som begått eller misstänks för andra allvarliga brott. En helhetsbedömning skall alltid ligga till grund för om det är skäligt att utlänningen nekas uppehållstillstånd. Ny prövning av avvisnings- och utvisningsbeslut (v) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: antar utskottets förslag till dels lag om ändring i utlänningslagen (1989:529), dels lag om ändring i utlänningslagen (2005:716) och tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller delvis motionerna 2005/06:Sf311, 2005/06:Sf373 yrkande 12, 2005/06:Sf403 yrkande 1 och 2005/06:Sf431 yrkande 1 och avslår motionerna 2005/06:Sf293 och 2005/06:Sf364 yrkandena 8 och 9. Det är mycket positivt att det nu införs en tillfällig ordning med möjlighet till ny prövning av verkställighetshinder för barnfamiljer och dem vars avvisning inte kan verkställas på grund av omständigheter i deras hemländer. Det är ett viktigt men otillräckligt steg i rätt riktning. anser fortfarande att det finns mycket starka skäl att inför den nya instans- och processordningens ikraftträdande också genomföra ett nollställningsbeslut för asylsökande som väntat på beslut eller stannat kvar i landet efter lagakraftvunnet beslut. Uppehållstillstånd skall kunna beviljas på humanitär grund. Genom ett nollställningsbeslut kan begångna fel från staten rättas till.