bet · GT01SoU1 · 2005-12-01 00:00:00 — I motion 2004/05:So567 av och (båda fp) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att införa en definitiv tidsgräns för isolering av hivpositiva. Motionärerna anser att som ett första steg bör vad avser infektion av hiv uppdra åt regeringen att återkomma med ett lagförslag som förverkligar förslag att isolering endast skall få äga rum i mycket speciella undantagssituationer och med en absolut bortre tidsgräns . Ett motionsyrkande rör smittskyddslagens informationsplikt. I motion 2004/05:So567 av och (båda fp) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande av effekterna från preventionssynpunkt av smittskyddslagens informationsplikt. Motionärerna anser att det är en moralisk plikt för alla människor att berätta om man bär på en sexuellt överförbar sjukdom, men att det när denna moraliska plikt överförs i lagtext riskerar att befästa föreställningen att det enbart är den hivpositive som ska se till att hiv inte överförs. Enligt motionärerna bör smittskyddslagens lagfästa informationsplikt utvärderas vad avser dess effekter på arbetet för att förebygga hiv och andra sexuellt överförbara sjukdomar. I en motion efterfrågas att utreda om vissa sexuellt smittsamma sjukdomar kan tas bort ur smittskyddslagen. I motion So649 av m.fl. (v) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att utreda möjligheterna och konsekvenserna av att lyfta ut sexuellt smittsamma sjukdomar - gonorré, klamydia och syfilis - ur smittskyddslagen. Motionärerna pekar på att den sexuella hälsan vad gäller förekomsten av sexuellt överförbara sjukdomar som klamydia, gonorré och syfilis har kraftigt försämrats. Att sexuellt överförbara sjukdomar inryms i smittskyddslagen innebär anmälningsskyldighet, smittspårning och andra tvångsåtgärder. Enligt motionärerna är det mycket möjligt att smittskyddslagen vad gäller dessa sjukdomar kan vara negativ ur ett preventivt perspektiv. I motion So468 av och (båda fp) yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om vikten av goda möjligheter till hivtestning. Motionärerna anför att rapportering från olika håll i landet pekar på att sjukvården långt ifrån sällan bemöter patienter med beskedet att de inte ska hivtesta sig om de inte tillhör någon speciell riskgrupp. , eller annan lämplig myndighet bör aktivt undersöka bemötandefrågor i samband med testning för hiv och andra smittsamma sjukdomar. I motion So310 av ()begärs ett tillkännagivande om en nationell kampanj om sexuellt överförbara sjukdomar. Motionären anför att en nationell kampanj behövs för att öka kunskapen och därmed minska risken för spridning av bl.a. hiv och klamydia. Fyra motioner rör tuberkulos. I motion So322 av () begärs ett tillkännagivande om en tydlig strategi för hur tuberkulos skall utrotas såväl nationellt som internationellt. Enligt motionären måste ha en uttalad samsyn på hur tuberkulos skall utrotas. I motion So276 av och (båda kd) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om utvidgade hälsoundersökningar för anhöriginvandrare och turister som besökt länder där tbc är vanligt förekommande. Vidare begärs i yrkande 2 ett tillkännagivande om att utreda om personal i förskolan bör genomgå regelbundna tbc-tester. I motion So659 av () begärs ett tillkännagivande om behovet av en systematisk genomgång och uppdatering av nationella smittskyddsrutiner. Motionären anför att över 400 nya tuberkulosfall hör till de lägsta siffrorna i världen. Problemet får dock inte negligeras med hänvisning till att siffrorna är internationellt låga. I motion So287 av () begärs ett tillkännagivande om ökad kunskap och beredskap när det gäller tbc. Ett antal motioner rör fågelinfluensa m.m. I motion So385 av () yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att bör starta en egen produktion av influensavaccin mot fågelinfluensa. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att det bör upprättas handlingsplaner för allmänheten om hur man beter sig när en smitta kommer. I motion So518 av m.fl. (v) begärs ett tillkännagivande om en kontinuerlig uppdatering av handlingsplanerna för en pandemi. Motionärerna anför att , mot bakgrund av dels den historiska kunskap vi har om pandemiers utbredning, dels dagens kunskap om t.ex. sars och fågelinfluensa, bör ha ett aktivt förhållningssätt när det gäller beredskapen för pandemiutbrott. En sådan beredskap skall innefatta alla de aspekter som ett pandemiutbrott innebär - personalförsörjning, läkemedel, vacciner, information och styrdokument för ansvar m.m. I motion So588 av och (båda kd) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om behovet av en översyn och en uppdatering av de nationella beredskapsplanerna. Motionärerna pekar på att på uppdrag av regeringen och i samarbete med , och har utarbetat en beredskapsplan för pandemi. Beredskapsplan bör dock gås igenom dels med tanke på att förtydliga den ursprungliga texten, dels mot bakgrund av ny kunskap som tillkommit i ämnet. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att frågan om företag kan få möjlighet att köpa in antivirala mediciner till sina anställda bör utredas skyndsamt. Om ett stort antal företag skyddar sina anställda förebygger och minskar en sådan möjlighet smittspridningen i hela samhället, anförs det. En motion rör behandling av lipodystrofi. I motion So623 av () begärs ett tillkännagivande om behandling av lipodystrofi. Motionären pekar på att nästan ingen längre dör i sviterna av aidskomplikationen lipodystrofi. Lipodystrofi kan kortfattat beskrivas som en omfördelning av fett. Resultatet kan bli en ökad ansamling av fett runt magen, under armarna, på nacken eller bröstet. Då lipodystrofin är ett direkt resultat av hivinfektionen, hivbehandlingen eller en kombination av dessa bör, enligt motionären, åtgärder vidtas för att minska verkningarna och vara kostnadsfria med hänvisning till t.ex. smittskyddslagens regler om kostnadsfrihet vid behandling av smittsamma sjukdomar. Staten bör ta ansvar för att försök med behandling av lipodystrofi införs på de hivkliniker som finns i landets storstäder. Bakgrund och tidigare behandling Motioner om isolering av hivsmittade behandlades senast av utskottet i betänkande 2003/04:SoU6 Ny smittskyddslag m.m. I sin bedömning anförde utskottet bl.a. följande s. 26 f. Av 5 kap. 1 § förslaget till smittskyddslag framgår att den som bär på en allmänfarlig sjukdom får isoleras om det av omständigheterna klart framgår att den enskilde inte är beredd eller i stånd att frivilligt underkasta sig de åtgärder som krävs för att förebygga eller så långt som möjligt minska risken för smittspridning, eller det finns grundad anledning anta att den enskilde inte följer de förhållningsregler som har beslutats. Vidare framgår av bestämmelsen att beslut om isolering får meddelas endast om det finns en påtaglig risk för att andra människor kan smittas. Som regeringen framhåller i propositionen är isolering enligt 5 kap. 1 § förslaget till smittskyddslag den sista utvägen för att hindra smittspridning. Utskottet vill i detta sammanhang understryka att den smittade i första hand skall få vård mot missbruk eller psykisk sjukdom och att isolering enligt smittskyddslagen skall vara en sista utväg även vid överväganden om vilken tvångslagstiftning som bör tillämpas. Vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård bör normalt vara organiserad så att eventuella smittrisker kan hanteras. Utskottet vill också betona att isoleringen inte får pågå än vad som är oundgängligen nödvändigt. Enligt regeringens förslag får isoleringen pågå , räknat från den dag beslutet verkställdes. Meningen är att den smittade därefter skall komma i åtnjutande av erforderliga alternativa åtgärder. I vissa fall kan dock inte sådana åtgärder komma till stånd innan de stipulerade tre månaderna har löpt till ända. Enligt regeringens förslag kan då rätten, under förutsättning att rekvisiten i 5 kap. 1 § är uppfyllda, efter ansökan av smittskyddsläkaren, besluta att isoleringen får pågå . Medgivandet till fortsatt isolering får enligt 5 kap. 5 § i lagförslaget lämnas åt gången. I propositionen framhåller regeringen att den isolerade skall erbjudas den vård och det stöd han eller hon behöver, jämför 5 kap. 9 § i lagförslaget. Det är viktigt att isoleringstiden inte blir ett passivt frihetsberövande; insatser för att stärka den enskildes förmåga att ta sitt ansvar bör påbörjas redan under isoleringen. Vidare understryks att beslut om förlängning av isoleringen inte får fattas slentrianmässigt. Vid bedömningen av om skäl föreligger för fortsatt isolering skall smittskyddsskälen vägas mot det ingrepp som en fortsatt isolering innebär. De patienter som kan komma i fråga för förlängning av isoleringstiden är framför allt patienter som är i stort behov av stöd och som också har behov av lång tids tillsyn och omhändertagande för att kunna ändra sitt smittfarliga beteende. Utskottet anser att dessa överväganden i propositionen bör komma tydligare till uttryck i lagtexten. Med hänsyn härtill och vid en avvägning mellan smittskyddsskälen och det ingrepp som isoleringen innebär för den enskilde anser utskottet att förlängning av isoleringstiden får beslutas endast om det finns särskilda skäl. I enlighet med det ovan anförda föreslog utskottet att skulle anta förslaget till 5 kap. 5 § smittskyddslag med det förtydligandet, i förhållande till regeringens förslag, att det skall föreligga särskilda skäl, för att länsrätten, efter ansökan av smittskyddsläkaren, skall få besluta om fortsatt isolering. Till betänkandet i denna del fogades en reservation från v och mp. följde utskottet (rskr. 2003/04:178). I betänkande 2003/04:SoU6 behandlades även frågan om informationsplikt. I sin bedömning anförde utskottet bl.a. följande s. 15 f. Utskottet delar regeringens inställning att ett ansvar för att förhindra spridning av smittsamma sjukdomar skall vila på såväl smittade som osmittade personer. Var och en skall genom uppmärksamhet och rimliga försiktighetsåtgärder medverka till att förhindra spridning av smittsamma sjukdomar. Propositionens förslag om informationsplikt innebär att den som vet att han eller hon bär på en allmänfarlig sjukdom är skyldig att lämna information om smittan till andra människor som han eller hon kommer i sådan kontakt med att beaktansvärd risk för smittoöverföring kan uppkomma. Enligt utskottets uppfattning är regeringens förslag i denna del väl avvägt. Utskottet tillstyrker därmed 2 kap. 2 § förslaget till smittskyddslag och avstyrker motionerna - - - . Till betänkandet fogades i denna del en reservation från mp. Frågan om vaccin mot fågelinfluensa har berörts av statsrådet i fråga för skriftligt svar (2005/06:60). I svaret har statsrådet bl.a. anfört följande: presenterade på regeringens uppdrag en nationell handlingsplan för beredskap mot en influensapandemi. I handlingsplanen föreslås en rad åtgärder som behöver vidtas för att stärka den nationella beredskapen mot en influensapandemi. I handlingsplanen ingår vidare ett underlag för landstingens och kommunernas planering för att hantera de påfrestningar på samhällsviktig verksamhet som kan uppkomma under en pandemi. När det gäller tillgången på influensavaccin under normala influensasäsonger utvecklas vaccinet med utgångspunkt i de rekommendationer som WHO tar fram utifrån de virus man ser på södra halvklotet och i vintern innan vaccinet ska användas. Vid en influensapandemi är det naturligtvis inte möjligt att i förväg förutse vilka förändringar som kommer att ske av viruset. Liksom vid normala influensaepidemier är det betydelsefullt att man snabbt kan identifiera virustypen så att man kan skapa förutsättningar för att börja produktionen av ett vaccin. pågår det även ett intensivt arbete att förbättra metoderna att snabbt utveckla ett färdigt vaccin när viruset väl är identifierat. Det finns även utarbetade riktlinjer för att snabbt kunna godkänna ett nytt influensavaccin som behövs vid en pandemi. Under en influensapandemi kommer dock - åtminstone i ett tidigt skede - tillgången på vaccin att vara begränsad. Orsakerna är dels att det rör sig om en ny typ av virus och produktionen av vaccin kan inte inledas förrän virusstammen är identifierad och karakteriserad, dels kommer det sannolikt att behövas två doser för att uppnå gott skydd vilket innebär större behov av vaccin. Vaccintillverkarnas förmåga att producera stora mängder vaccin är också begränsad. har i sin nationella handlingsplan för beredskap mot en influensapandemi konstaterat att målsättningen bör vara att kunna erbjuda alla tillgång till vaccin i händelse av ett allvarligt influensautbrott. Jag delar uppfattning. Vi måste därför tillsammans med landstingen göra vårt yttersta för att stå så väl rustade som möjligt för att lösa tillgången på vaccin om en influensapandemi bryter ut. Det är angeläget att utreda hur staten ska kunna bistå landstingen med ett samordnat upphandlingsförfarande. Vidare har pekat på behovet att pröva förutsättningarna för att lösa tillgången till vaccin genom avtal med en internationell vaccinproducent eller genom att tillskapa en inhemsk produktion. I syfte att ta fram ett fördjupat beslutsunderlag har jag låtit utreda förutsättningarna att vid pandemisk spridning av influensa säkerställa försörjningen av influensavaccin. har lämnat två lägesrapporteringar om hur deras arbete fortskrider. En slutredovisning kommer att lämnas . Parallellt med det nationella arbetet har jag även tillsammans med mina nordiska kolleger tagit initiativ till att utreda förutsättningarna för ett nordiskt samarbete i dessa frågor. Detta utredningsarbete beräknas vara avslutat innan årsskiftet. Sammantaget pågår ett intensivt arbete när det gäller att klarlägga förutsättningarna för att vid pandemisk spridning av influensa säkerställa tillgången till influensavaccin i . Så fort jag har ett fullständigt beslutsunderlag i dessa frågor avser jag att återkomma med förslag till konkreta åtgärder. har publicerat en revidering av den nationella handlingsplanen för beredskap mot en influenspandemi. har lämnat sin slutrapport till regeringen om förutsättningarna för att säkra tillgången till vaccin i vid en influensapandemi. I rapporten beskrivs olika möjligheter att säkra tillgången på vaccin vid en pandemi, deras genomförbarhet, samt vilka nackdelar de har. Tre alternativ redovisassamordning av landstingens upphandling av vaccin; inhemsk/samnordisk vaccintillverkning samt avtal med internationella vaccinproducenter. hölls i en aktuell debatt rörande beredskap inför en pandemi. Influensaberedskap och beslutsordning i händelse av pandemi har berörts i interpellation 2005/06:28 av () till statsrådet (). I debatten anförde statsrådet bl.a. följande. Landstingen, och i tillämpliga fall kommunerna, är ytterst ansvariga för hälso- och sjukvården och smittskyddsarbetet inom sitt område. ansvarar för samordning av smittskyddet på nationell nivå och ska ta de initiativ som krävs för att upprätthålla ett effektivt smittskydd. ska följa och vidareutveckla smittskyddet. ska som expertmyndighet följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt och föreslå åtgärder för att landets smittskydd ska fungera effektivt. Enligt uppfattning lägger smittskyddslagstiftningen, och annan tillämplig lagstiftning, en god grund för såväl beredskapsplanering som möjligheten att hantera epidemier när de inträffar. På uppdrag av regeringen har tagit fram en nationell handlingsplan för beredskap mot en influensapandemi. I handlingsplanen föreslås åtgärder för att stärka den nationella beredskapen mot en influensapandemi. Handlingsplanen innehåller också underlag för landstingens och kommunernas planering för att hantera de påfrestningar på samhällsviktiga verksamheter som kan uppkomma under en pandemi. Handlingsplanen belyser också behov och prioriteringar för dem som har störst risk för allvarliga komplikationer och vikten av att upprätthålla en god hälso- och sjukvård. På regeringens uppdrag har köpt in cirka en miljon behandlingar med antivirala läkemedel. Regeringen har också givit i uppdrag att utvärdera den strategi för att tillgodose behoven av beredskapslagring av antivirala läkemedel som redovisades i den nationella handlingsplanen. I uppdraget ingår att ta ställning till om det är nödvändigt att komplettera den beredskapslagring som sker. I uppdraget ingår också att göra en fördjupad bedömning av storleken på de grupper som i första hand bör få tillgång till antivirala läkemedel och bedöma möjligheten för andra grupper att få tillgång till antivirala läkemedel inom ramen för nuvarande planering och lagerhållning hos stat och landsting. Frågan om spridningen av tuberkulos har berörts av statsrådet i fråga för skriftligt svar (2004/05:2134). I svaret har statsrådet bl.a. anfört följande: Tuberkulosvaccinet är ett av världens äldsta vaccin och inte särskilt effektivt. Högst av de vaccinerade får ett skydd mot tuberkulos (tbc), vilket kan jämföras med mässlingsvaccin som skyddar av de vaccinerade. Beslutet att vaccinera befolkningen måste alltid vägas mot hur stor skillnad för smittskyddet av befolkningen en sådan åtgärd gör. Om en sjukdom är allvarlig och vanligt förekommande är det rimligt att vaccinera befolkningen då man trots det ineffektiva vaccinet på grund av sjukdomens stora utbredning kan förhindra att ett stort antal människor blir smittade. Eftersom tuberkulosvaccinet är ineffektivt och sjukdomen inte vanligt förekommande i riktas därför vaccination mot tbc enbart mot grupper med förhöjd risk att drabbas, till exempel människor som flyttat hit från länder där tbc är vanligt förekommande. Arbetet för att förebygga tbc bygger i övrigt på åtgärder för att upptäcka och behandla fall och en effektiv smittspårning runt dessa fall. Det har visat sig vara effektivt. är ett av de länder i världen som har minst spridning av tuberkulos. Skulle tecken visa att sjukdomen får fäste i det svenska samhället igen, kommer att på nytt pröva frågan om allmän vaccination mot tuberkulos. Från har inhämtats att en expertgrupp arbetar med att se över allmänna råd beträffande förebyggande av tuberkulos (SOSFS 1990:6). De nya råden kan förväntas avse såväl medicinsk behandling som förebyggande åtgärder. Frågan om hivtestning har berörts av statsrådet i fråga för skriftligt svar (2004/05:1437). I svaret har statsrådet bl.a. anfört följande: Ansvaret för att se till att hivtestning och andra smittskyddsåtgärder vidtas vilar enligt smittskyddslagen (2004:168) på respektive landsting. Av smittskyddslagen framgår även att den som vet eller har anledning att misstänka att han eller hon bär på hivinfektion eller en annan allmänfarlig sjukdom är skyldig att söka läkare och låta läkaren göra de undersökningar och ta de prover som behövs för att konstatera om smittsamhet föreligger. Vidare är en läkare som misstänker att en patient bär på en allmänfarlig sjukdom skyldig att skyndsamt undersöka patienten och ta de prover som behövs. Av smittskyddslagen framgår dessutom att den undersökning som behövs för att minska risken för smittspridning ska vara kostnadsfri för patienten om det är frågan om en allmänfarlig sjukdom. Enligt dessa bestämmelser är det läkaren som har att avgöra när en patient misstänks bära på en allmänfarlig sjukdom. Smittskyddslagen ger därmed ingen rätt till hivtestning i fall där det är uppenbarligen obehövligt. Av förarbetena framgår emellertid att läkaren ska grunda sina beslut på konkreta omständigheter i det enskilda fallet samt att bestämmelserna ska ges en generös tillämpning. Mot denna bakgrund är det naturligtvis ej acceptabelt att läkare nekar personer hivtestning enbart på den grunden att de ej anses tillhöra en riskgrupp. Inom ramen för det författningsarbete som bedriver till följd av den nya smittskyddslagen har myndigheten för avsikt att närmare precisera bestämmelserna i smittskyddslagen avseende hivtestning och andra frågor som rör smittspårning. Från har inhämtats att regeringen i den aviserade propositionen Insatser mot hiv och aids avser att behandla bl.a. frågor rörande hivtestning. I ett antal motioner framförs kritik mot användningen av isolering med stöd av smittskyddslagens bestämmelser och att det saknas en bortre tidsgräns för hur länge isolering får pågå. Utskottet vill härvid peka på att utskottet vid riksdagsbehandlingen av den nya smittskyddslagen underströk att den smittade i första hand skall få vård mot missbruk eller psykisk sjukdom och att isolering enligt smittskyddslagen skall vara en sista utväg även vid överväganden om vilken tvångslagstiftning som bör tillämpas. Vidare anförde utskottet att isoleringen inte får pågå än vad som är oundgängligen nödvändigt. Dessutom föreslog utskottet, när det gällde regeringens förslag till 5 kap. 5 § smittskyddslagen, att det uttryckligen skall framgå i lagtexten att det skall finnas särskilda skäl för att länsrätten skall besluta om fortsatt isolering. Detta blev också beslut. Utskottet har inte ändrat inställning i dessa frågor men vill på nytt understryka att isolering skall tillgripas med stor restriktivitet. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motionerna 2004/05:So566 (fp, v, c, mp), yrkande 7, 2004/05:So567 (fp) yrkande 2, 2004/05:So620 (s) yrkande 8, So468 (fp) yrkande 1 och motion So649 (v) yrkande 3. I motion 2004/05:So567 (fp) yrkande 1framförs tvivel om effekterna från preventionssynpunkt av smittskyddslagens informationsplikt. Utskottet bedömde vid riksdagsbehandlingen av den nya smittskyddslagen att den föreslagna bestämmelsen rörande den enskildes ansvar för att förhindra spridning av smittsamma sjukdomar var väl avvägd. Utskottet vidhåller alltjämt att bestämmelsen är väl avvägd varför något initiativ från sida inte är nödvändigt. I motion So649 (v) yrkande 2 begärs att det bör utredas om ett antal sexuellt överförbara sjukdomar av preventiva skäl bör lyftas ut ur smittskyddslagen. Även här finner utskottet skäl att peka på riksdagsbehandlingen av den nya smittskyddslagen där utskottet tillstyrkte dels regeringens förslag till 1 kap. 3 § vari bl.a. allmänfarliga sjukdomar definieras, dels lagförslagets bilaga där de allmänfarliga sjukdomarna anges. Utskottet ser det naturligtvis som mycket angeläget att spridningen av sjukdomar som gonorré, klamydia och syfilis kan begränsas i största möjliga omfattning. Att sjukdomarna är angivna som allmänfarliga sjukdomar ger enligt utskottets uppfattning goda möjligheter att vidta åtgärder för att begränsa en vidare spridning. Utskottet som i och för sig har viss förståelse för motionärernas argumentation anser därför inte att något initiativ bör vidtas från sida med anledning av motionen. Utskottet anser det självklart att den som önskar genomgå ett hivtest skall ges ett gott bemötande. Enligt utskottets bedömning bör den som efterfrågar det i de flesta fall även ges möjlighet att genomgå ett test. Då frågan om hivtestning kommer att beröras i en proposition som är aviserad att avlämnas till anser utskottet dock inte att något tillkännagivande till regeringen bör göras. Motion So468 (fp) yrkande 4 avstyrks därför. I motion So310 (c) begärs ett tillkännagivande om en nationell kampanj om sexuellt överförbara sjukdomar. Utskottet har förståelse för motionärens synpunkter men anser inte att bör ta något initiativ i frågan. Utskottet noterar att det pågår ett arbete mot spridning av tuberkulos som innefattar bl.a. vaccination av riskgrupper, upptäckande och behandling av fall av sjukdomen samt effektiv smittspårning. Vidare noterar utskottet att , för det fall så bedöms nödvändigt, på nytt kan komma att pröva frågan om allmän vaccination. Detta sammantaget med att ser över sina allmänna råd beträffande förebyggande av tuberkulos gör att utskottet anser att har en tillfredsställande beredskap för att förhindra att tuberkulos får ökad spridning i landet. Motionerna So276 (kd) yrkandena 1 och 2, So287 (s), So322 (m) och So659 (kd) avstyrks i den mån de inte är tillgodosedda med det anförda. har på regeringens uppdrag presenterat en nationell handlingsplan för beredskap mot en influensapandemi.