bet · GS01KU20 · 2005-01-01 00:00:00 — Inom projektet gjordes bedömningen att en väl spridd, öppen och till innehållet tillspetsad kampanj skulle vara ett effektivt sätt att vinna publicitet och att få aktörer med mediemakt att tänka efter vilken typ av budskap de sänder ut. Projektet ville tydliggöra för allmänheten att det alltid finns ytterst ansvariga personer bakom alla kommersiella budskap. Projektet lät därför kampanjen baseras på en serie riktade frågor om var- för de aktuella företagen, och personerna bakom dem, gör som de gör. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. att få svar på frågorna uppmanades läsaren i annonserna att kontakta ansva- riga aktörer. De telefonnummer och webbadresser som angavs i annon- serna gick till aktörernas redaktioner eller telefonväxlar. 3 och 4. I projektets styrgrupp har funnits tillgång till juridisk kompetens, och den reklambyrå som projektet anlitade inför genomförandet av annons- kampanjen konsulterade juridisk expertis inför lanseringen. Den analys som gjordes gav inte vid handen att det skulle föreligga några rättsliga hinder mot ett genomförande av annonskampanjen. Den som genom t.ex. företagsägande, ledarskap eller utgivarskap har ett bestämmande inflytande över reklam måste kunna uppmanas att förklara sina ställningstaganden för allmänheten utan att uppmaningen kommer i konflikt med tryckfriheten eller yttrandefriheten. Det har självfallet inte varit frågan om att ingripa mot enskildas bruk av dessa grundläggande friheter. Utskottet har hållit offentliga utfrågningar med socialmi- nister och chefredaktör och ansvarige utgivare (bilagorna B6 och B7). Socialminister lämnade vid utfrågningen i huvudsak samma uppgifter som i promemoria. Hon betonade starkt att syftet med kampanjen varit att dels få i gång en diskussion och ett engage- mang bland de unga flickor och pojkar som projektet vänder sig till, dels få till stånd en dialog med medierna, reklambranschen och annonsörer, en debatt om deras roll och ansvar för det budskap som de sänder ut. Kam- panjens syfte har inte varit att straffa någon aktör eller att skada något företag, inte heller att söka begränsa eller hindra utgivning av skrifter eller utsändningar av tv-program. Hon ansåg att man som ansvarig utgivare naturligtvis måste vara beredd att ta debatt och svara på frågor. Socialministern framhöll det fria meningsutbytet som en ovärderlig del i ett demokratiskt samhälle. Chefredaktör uttalade vid utfrågningen stark kritik mot kam- panjen. Han ansåg den bl.a. innebära att man med skattemedel inrättar en smakdomstol, där medieföretag och enskilda mediepersoner utmålas som moraliskt klandervärda, trots att de på intet sätt brutit mot lagen. Han kriti- serade att hängts ut för att publicera sexannonser, vilket tidningen slutat med . Vad man däremot publicerar är kontaktannonser, och de annonserna kontrollerar tidningen regelbundet. I frågan om en ansvarig utgivare skall kunna diskutera och svara på frå- gor ansåg att diskussion om journalistiken kunde föras med tidning- ens ägare, med tvekan, att han som ansvarig utgivare kan sägas stå till svars inför läsarna, som slutar läsa om det som görs är olämpligt eller oattrak- tivt, men att han inte skall stå till svars inför regeringen. Han har absolut känt sig uthängd genom kampanjen, och detta orättfärdigt. På fråga om han anser att projektet använder trakasserier som straff svarade ja. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. fråga om han anser att projektet eller annonskampanjen kan antas vara en sådan åtgärd som hindrar tryckning, spridning eller utgivning svarade han Principiellt anser han att det inte är statens uppgift att gå in och diskutera enskilda frågor och vända sig mot enskilda personer eller före- tag; det är inte regeringens uppgift att bedriva den här typen av kampan- Han tycker inte att det hade varit samma principiella problem om någon enskild organisation, med anslag av skattemedel, bedrivit en liknande kam- Som ansvarig utgivare är han en offentlig person, men han anser att kampanjen har riktat sig mot honom alltför personligt. framhöll också att kampanjen fortsatt genom nya annonser och menade att regeringen inte tänkt på följderna för konkurrenssituationen på kvällstidningsmarknaden genom att en kvällstidning av flera angrips. Portalbestämmelser om tryck- och yttrandefriheten finns i tryckfrihetsför- ordningen (TF) respektive yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). Med tryckfrihet förstås enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen varje svensk medborgares rätt att, utan några av myndighet eller annat allmänt organ i förväg lagda hinder, utge skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att inte i annat fall kunna straffas därför, än om detta innehåll strider mot tydlig lag, given att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning. de angivna grunderna för en allmän tryckfrihet och för att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning skall det stå varje svensk medborgare fritt att, med iakttagande av tryckfrihetsförordningens bestäm- melser till skydd för enskild rätt och allmän säkerhet, i tryckt skrift bl.a. yttra sina tankar och åsikter samt meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst. Yttrandefriheten enligt yttrandefrihetsgrundlagen (1 kap. 1 §) har till ändamål att säkra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande. Varje svensk medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad rätt enligt yttrandefrihetsgrundlagen att i ljudradio, television och vissa liknande överföringar samt filmer, videogram, ljudupp- tagningar och andra tekniska upptagningar offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst. Några andra begränsningar i yttrandefriheten får inte göras än som följer av Förhandsgranskning av tryckta skrifter är förbjuden enligt 1 kap. 2 § TF. Vidare föreskrivs förbud för allmänna organ att på grund av innehållet i en skrift hindra tryckningen, utgivningen eller spridningen bland allmänheten av skriften, om inte åtgärden har stöd i tryckfrihetsförordningen. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. I förarbetena till nu gällande tryckfrihetsförordning3 framhöll departe- mentschefen med anledning av vad anfört om statliga stödåtgärder till förmån för vissa opinionsbildande publikationer att förbudet mot hindrande åtgärder inte syftade på åtgärder av det slaget; det hindrade inte ett motarbetande av viss tryckt skrift genom framställning, utgivning och spridning av andra tryckta skrifter, även om sådana åtgärder från det allmännas sida eljest i vissa fall kunde framstå som olämpliga. Förbud mot förhandsgranskning och hindrande av offentliggörande eller spridning av något som är avsett att framföras i ett radioprogram eller tek- nisk upptagning föreskrivs i 1 kap. 3 § YGL. Förbudet gäller om inte stöd för åtgärden ges i yttrandefrihetsgrundlagen. I 3 kap. 4 § YGL finns en särskild föreskrift om programföretags redak- Den som sänder radioprogram avgör enligt bestäm- melsen självständigt vad som skall förekomma i programmen. sen innebär att krav på innehållet i vad som sänds kan ställas endast genom lag eller genom sådana villkor för sändningstillstånd som får förekomma. För såväl tryckfriheten som yttrandefriheten enligt yttrandefrihetsgrund- lagen gäller exklusivitetsgrundsatsen. I 1 kap. 3 § TF föreskrivs att ingen får åtalas eller dömas till ansvar eller ersättningsskyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan till detta i annan ordning eller i annat fall än som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen. Detsamma gäller för konfiska- tion eller beslag av en skrift. Utan stöd i yttrandefrihetsgrundlagen får myndigheter och andra all- männa organ inte ingripa mot någon på grund av att han i ett radiopro- gram eller en teknisk upptagning har missbrukat yttrandefriheten eller medverkat till ett sådant missbruk. Inte heller får de utan stöd av yttrande- frihetsgrundlagen av sådan anledning göra några ingripanden mot program- met eller upptagningen (1 kap. 4 § YGL). Enligt den s.k. instruktionen i 1 kap. 4 § TF skall alla som har blivit betrodda med att döma över missbruk av tryckfriheten eller annars vaka över tryckfrihetsförordningens efterlevnad städse ha i åtanke att tryckfrihe- ten utgör grundval för ett fritt samhällsskick, alltid fästa sin uppmärksam- het mera på ämnets och tankens än på uttryckets lagstridighet, på syftet än på framställningssättet, samt i tvivelsmål hellre fria än fälla. gäller i en mer modern språkversion enligt 1 kap. 5 § YGL. Ingripanden mot kränkningar av tryckfriheten från myndigheters sida möjliggörs genom den allmänna tillsyn över offentliga funktionärer som utövas av ombudsmän () och Justitiekanslern (). 9 kap. 1 § TF skall JK vaka över att de gränser för tryckfriheten som anges i tryckfrihetsförordningen inte överskrids. Motsvarande gäller enligt 7 kap. 1 § YGL. Exklusivitetsgrundsatsen, som alltså uttrycks i 1 kap. 3 § TF, innebär att straff och andra sanktioner i anledning av innehållet i tryckt skrift eller i anledning av meddelande för publicering i tryckt skrift inte får utmätas annat 3 Se NJA II 1949 s. 383 f. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. än enligt tryckfrihetsförordningen och i den processuella ordning som tryck- frihetsförordningen föreskriver. Den innebär också att tryckfrihetsförord- ningens innebörd och räckvidd skall fastställas utifrån en tolkning av tryckfrihetsförordningen, inklusive dess förarbeten och rättspraxis på tryck- frihetens område. Exklusivitetsgrundsatsen kan däremot i princip inte påver- kas av hur allmän lag tolkas eller av förarbetena till sådan lag eller därtill anslutande rättspraxis. Bestämmelsen skyddar i första hand mot åtal och straffrättsligt ansvar men sträcker sig väsentligt längre. Avskedande eller omplacering med för- sämrade villkor är i detta sammanhang förbjudna myndighetsåtgärder. I JO- praxis har regeln utvecklats till ett allmänt sanktions- och repressalieför- bud, som innebär att myndigheter och myndighetspersonal inte har rätt att vidta några för en enskild negativa tjänsteåtgärder på grund av den enskil- des bruk av tryck- eller meddelarfriheten.4 Som exempel på hur censurförbudet och repressalieförbudet bedömts kan nämnas följande exempel.5 JO 1964 s. 387. Sedan medlemmarna i en skoltidningsredaktion avtalat med rektor att denne före tryckningen skulle för rådgivning granska allt material i tidningen, hade en av redaktionsmedlemmarna tillika tidning- ens utgivare utan att underrätta rektor eller sina redaktionskamrater infört i tidningen bl.a. en artikel, som ansetts anstötlig. Läroverkskollegiet tillde- lade utgivaren sänkt uppförandebetyg på grund av visad oärlighet mot rektor och redaktionskamrater. JO uttalade, att avtalet med rektor om förhands- granskning icke var rättsligen bindande, varför något avtalsbrott ej skett, samt att det skulle ha varit otillåtet att direkt eller indirekt grunda uppfö- randebetyget på tidningens innehåll. JO 1964 s. 450. Sedan en artikel av ett lokbiträde om vissa missförhål- landen i järnvägstjänsten tryckts i en personaltidning med angivande av författarens namn, hade en högre tjänsteman vid SJ riktat vissa förfråg- ningar till författaren i syfte att åstadkomma förbättrade förhållanden (såle- des icke i syfte att utkräva något ansvar av författaren). Detta förfarande ansågs av JO tillåtet. JO 1975/76 s. 314. Polisstyrelse uttalade att en polisintendents insän- dare i en lokaltidning innehållit onyanserade utfall mot i laga ordning genom allmänna demokratiska val utsedda kommunala förtroendemän. For- mellt innebar uttalandet ingen anmärkning eller prickning av polisinten- denten. JO ansåg likväl att polisstyrelsen förfarit felaktigt; tjänstemans yttrandefrihet fick inte kringskäras genom att myndighet framför kritik mot det sätt på vilket tjänsteman utnyttjar denna frihet. 4Hans-Gunnar Axberger i Karnov /99 s. 153 f. Se även betänkande Meddelarrätt (SOU 1990:12) s. 63. 5Exemplen hämtade från , Yttrandefrihets- rätt (2004) s. 45 och 51, och , Tryckfrihetens gränser (1984) s. 317. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. JO 1987/88 s. 193. En länsstyrelsetjänsteman hade i tidningsinsändare riktat skarp kritik mot en byggnadsnämnd. framhöll för tjäns- temannen det ytterst olämpliga i denna form av polemik. JO uttalade att en myndighet inte får ingripa mot en tjänsteman för att han använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att yttra sig i massmedierna. Det aktuella projektet om unga flickors självbild skall med FN:s barnkon- vention som utgångspunkt enligt projektplanen inte moralisera men föra en konstruktiv dialog med massmedier och marknadskrafter om hur deras bud- skap och bilder påverkar barn och unga. Projektets syfte att uppmuntra till bilder av flickor och pojkar som inte är stereotypa är vällovligt, och utskot- tet går inte här in på lämpligheten av att ett sådant projekt över huvud taget bedrivs i statlig regi. Den fråga som granskningen avser är om de inslag i projektet som inneburit att medieprofiler hängts ut i en kampanj är fören- liga med de principer som bär upp tryck- och yttrandefriheten. Tryckfrihetsförordningen är ett konstitutionellt skydd för den medborger- liga friheten att begagna tryckta skrifter som medel för ett fritt meningsut- byte och en allsidig upplysning i vad ämne som helst. Skyddet gäller i princip mot det allmänna. Såväl i praxis som i doktrinen har åtskilliga gånger betonats vikten av att straff och andra sanktioner i anledning av innehållet i en tryckt skrift inte får utmätas annat än enligt tryckfrihetsför- ordningen och i den processuella ordning som tryckfrihetsförordningen föreskriver och att varje form av repressalier för bruk eller missbruk av tryckfriheten som tillgrips av en myndighet i annan ordning är att anse som otillåten. Några åtgärder som hindrar tryckning eller utgivning av en skrift får enligt tryckfrihetsförordningen inte heller förekomma. Även åtgärder som verkar väsentligt försvårande eller ekonomiskt förlustbringande kan sålunda vara otillåtna. Samma grundsatser gäller enligt yttrandefrihetsgrund- lagen. Socialministern har hävdat att kampanjen bl.a. velat tydliggöra att det alltid finns ansvariga människor bakom kommersiella budskap samt att de personer som hängts ut har utsatts för detta i sin egenskap av ansvariga utgivare och i denna sin egenskap bör vara beredda att förklara sina ställ- ningstaganden och därigenom skapa förutsättningar för offentlig debatt. Utskottet delar uppfattningen att ansvariga utgivare bör vara beredda att delta i offentlig debatt om vad de publicerar, men frågan är i vilka former och av vem uppmaningar till sådan debatt bör eller kan ges. I detta fall har använts en provokativ form, som inom själva projektet betecknats med orden hänga ut. Bakom denna åtgärd har stått inte något konkurrerande massmedieföretag eller annat privat subjekt, utan det all- männa. Åtgärderna har riktat sig mot vissa av flera aktörer på en kommer- siell mediemarknad. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. Utskottet har åtskilliga gånger med anledning av anmälningar granskat statsråds uttalanden i olika sammanhang och då konstaterat att statsråd, lik- som övriga medborgare, har rätt att uttala sig i olika ämnen och att kritisera företeelser i samhället som de ogillar. I detta fall är det emellertid inte fråga om sådana statsrådsuttalanden. Åtgärden att hänga ut medieprofiler inom ramen för ett av regeringen drivet projekt innebär enligt utskottets uppfattning ett förfarande som inte står i god överensstämmelse med principerna för tryck- och yttrandefrihe- Även om de personer som hängts ut varit ansvariga utgivare eller i vissa fall andra bemärkta företrädare för medieföretag och därmed bör vara beredda att debattera sina publicistiska principer, anser utskottet med hänsyn till tryck- och yttrandefrihetens grundläggande roll i samhället att åtgärden borde ha undvikits. 2.6 Regeringens ansvar för utebliven miljökonsekvensutredning I en anmälan, bilaga A2.6.1, har begärts att utskottet granskar regeringens ansvar för utebliven miljökonsekvensanalys när regeringen beslöt att genomföra det EU-beslut som ålägger medlemsstaterna att förbereda etableringen av infrastrukturen för tredje generationens mobiltelefoni, UMTS eller i vardagligt tal 3 G. Till grund för utredningen har legat bl.a. två promemorior från Näringsde- partementet, bilaga A2.6.2-3. I skrivelser som sänts till har utskottet begärt svar på följande frågor: På vilket sätt har och rådets beslut nr 128/1999/ EG från och och rådets direktiv /13/EG från genomförts i ? Har det vid genomförande av ovanstående beslut och direktiv utförts någon miljökonsekvensanalys? Vilka kommentarer i övrigt ger anmälningen anledning att anföra? Därutöver har följande kompletterande frågor ställts: 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. eller regeringen i samband med etableringen av infrastrukturen för tredje generationens mobiltelefoni, UMTS, till följd av , annan författning, miljöpolicy eller på annan grund varit skyldigt att genomföra en analys eller bedömning av miljökonsekven- serna? Om sådan skyldighet inte anses föreligga, har eller regeringen ändå gjort eller övervägt att göra en miljökonsekvensbedöm- ning? Som svar har till utskottet överlämnats två promemorior upprättade inom . I promemoriorna anförs att telelagen (1999:597) innehöll bestämmelser om bl.a. tillstånd för mobila teletjänster och nätka- pacitet för sådana tjänster. UMTS-verksamhet krävde tillstånd enligt telela- gen och lagen (1993:599) om radiokommunikation. Någon författningsänd- ring till följd av och rådets beslut var således inte nödvändig. Någon miljökonsekvensanalys med anledning av och rådets beslut och genomförande av dess direktiv har inte gjorts. Det fanns varken för beslutet eller vid genomförande av direktivet någon skyldighet för regeringen eller enligt eller annan författning att genomföra en analys eller bedömning av miljö- konsekvenserna med anledning av hanteringen av något av dessa två ärenden. Det har inte heller funnits någon skyldighet för regeringen eller enligt den vid tiden för beslutet eller genomförandet av direktivet gällande miljöpolicyn att göra miljökonsekvensbedömning i ären- dena. Detta innebär inte att i samband med hanteringen av ärendena inte, på samma sätt som sker i samband med alla beslut, över- vägt om det funnits behov av en närmare analys av vilka konsekvenser som kan uppstå för miljön. I promemorian upplyses också om att vissa av de anläggningar som krävs för anläggande av UMTS-nät kräver bygglov. Av föl- jer att kommunerna vid en bygglovsprövning skall göra en avvägning där såväl kulturmiljöaspekter som miljö- och hälsoaspekter beaktas. Anmälaren har till utskottet överlämnat en promemoria, Mikrovågsöverkäns- lighet och försiktighetsprincip, upprättad av vid Juristfirman . Därutöver har regeringens beslut om Miljöpolicy, mål och handlingsprogram för miljöledning i Regeringskansli- ets beslutsprocesser m.m. inhämtats. Enligt och rådets beslut nr 128/1999/EG från skall medlemsstaterna möjliggöra ett samordnat och grad- vis införande av ett system för mobil och trådlös kommunikation av tredje 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. direktiv /13/EG, det s.k. tillståndsdirektivet, från , anger att medlemsstaterna skall bevilja 3 G-tillstånd på grundval av urvalskrite- rier som skall vara objektiva, icke-diskriminerande, specificerade, genom- blickbara och proportionerliga. () är den myndighet som prövar frågor om tillstånd, bl.a. till 3 G. beslutade PTS att tilldela fyra operatörer 3 G-tillstånd. Utskottet noterar att regeringen beslutat om Miljöpolicy, mål och handlingsprogram för miljöledning i beslutspro- cesser m.m. och att detta beslut har en sådan innebörd att det numera är reglerat när miljöbedömningar skall göras i arbetet i . Granskningen ger inte anledning till något ytterligare uttalande av utskottet. 2.7 Försvarsminister ansvar för jävssituation på Försvarsdepartementet I en anmälan, bilaga A2.7.1, begärs att granskar stats- rådet handlande eller underlåtenhet att handla för att undvika uppkommande av jävssituation inom Försvarsdepartementet. I anmälan hävdas att jäv förelegat vid handläggningen av ett ärende. Frågan gällde en begäran från att frångå reglerna i lagen (1992:1528) om offentlig upphandling. Begäran kom inför verkets upphandling av underhållstjänsten av marinens korvetter. Ärendet bereddes inom Försvarsdepartementet av R T som är son till vice ordfö- rande C T. Regeringen beslutade att gavs rätt att direktupphandla med och ytterligare en leverantör. Uppdraget gavs sedermera till . Enligt anmälaren torde förfarandet strida mot förvaltningslagen. Koc- kums har, skriver anmälaren, gynnats på bekostnad av ett annat varv. Till grund för granskningen har legat en promemoria upprättad inom För- svarsdepartementet, bilaga A2.7.2, samt vissa kompletterande upplysningar. Förvaltningslagens bestämmelser om jäv I förvaltningslagen (1986:223) finns det bestämmelser om jäv i 11 och 12 §§. 11 § Den som skall handlägga ett ärende är jävig 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. 1.om saken angår honom själv eller hans make, förälder, barn eller syskon eller någon annan närstående eller om ärendets utgång kan vän- tas medföra synnerlig nytta eller skada för honom själv eller någon närstående, 2.om han eller någon närstående är ställföreträdare för den som saken angår eller för någon som kan vänta synnerlig nytta eller skada av ären- dets utgång, 3.om ärendet har väckts hos myndigheten genom överklagande eller underställning av en annan myndighets beslut eller på grund av tillsyn över en annan myndighet och han tidigare hos den andra myndigheten har deltagit i den slutliga handläggningen av ett ärende som rör saken, 4.om han har fört talan som ombud eller mot ersättning biträtt någon i saken, eller 5.om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet. Från jäv bortses när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar bety- delse. 12 § Den som är jävig får inte handlägga ärendet. Han får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan vidta utan olägligt uppskov. Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom, skall självmant ge det till känna. Har det uppkommit en fråga om jäv mot någon och har någon annan inte trätt i hans ställe, skall myndigheten besluta i jävsfrågan. Den som jävet gäller får delta i prövningen av jävsfrågan endast om myndigheten inte är beslutför utan honom och någon annan inte kan tillkallas utan olägligt uppskov. Ett beslut i en jävsfråga får överklagas endast i samband med överkla- gande av det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet. Förvaltningslagen gäller emellertid inte vid handläggning av regeringsären- den. (I regeringskansliärenden är däremot förvaltningslagen direkt tillämp- lig.) I praxis brukar regeringsärendena ändå i möjligaste mån handläggas enligt förvaltningslagens bestämmelser, vilket också förutsattes i förarbe- tena till nya förvaltningslagen (prop. 1985/86:80 s. 57; Statsrådsberedning- ens riktlinjer PM 1987:2, reviderad , s. 80). I statsrådsberedning- ens skrift Förvaltningslagens tillämpning hos regeringen rekommenderas att förvaltningslagens bestämmelser om jäv följs i . prövar i samband med granskningen regelbundet att förvaltningsärenden handlagts i enlighet med gällande förvaltningsrättsliga principer och har granskat frågor beträffande jäv för tjäns- temän i . Ärendena har gällt fråga om tvåinstansjäv, när departementstjänstemän suttit i vissa styrelser. Vid granskning hade utskottet anled- ning att granska handläggning av ärenden där det kan föreligga ett tvåin- stansjäv om en handläggare är styrelseledamot i ett statligt bolag som ärendet gäller. Granskningen gav i det aktuella fallet inte anledning till 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M.