bet · GS01JUU25 · 2005-03-10 00:00:00 — Godkännande av rambeslut om verkställighet av förverkandebeslut SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet proposition 2004/05:55 Sverigesantagande av rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännandepå beslut om förverkande jämte en i ärendet väckt motion.I propositionen föreslås att skall godkänna ett inom EUupprättat utkast till rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigterkännande på beslut om förverkande. Enligt rambeslutet skall ett beslutom förverkande som har beslutats av en domstol i en medlemsstat erkännasoch verkställas i en annan medlemsstat utan att något nytt beslut omförverkande behöver fattas av den staten.Utskottet föreslår att bifaller regeringens förslag och avslårmotionen.I ärendet finns en reservation (m) och ett särskilt yttrande (mp).Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. Godkännande av rambeslut om verkställighet av förverkandebeslutRiksdagen godkänner det inom Europeiska unionen upprättade utkastettill rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande påbeslut om förverkande. Därmed bifaller proposition 2004/05:55.2. Följdlagstiftning i propositioner om rambeslutRiksdagen avslår motion 2004/05:Ju30.Reservation (m)den 10 mars 2005På justitieutskottets vägnarJohan PehrsonFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: (),(), (), (), ()1Deltar ej under punkt 1, (), (),(), ()2Deltar ej under punkt 1, GöranNorlander (s), (), (), (), ()3Deltar ej under punkt 1, (), () och ().Redogörelse för ärendetÄrendet och dess beredningSommaren 2002 tog initiativ till ett utkast till ett rambeslutom tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på beslut omförverkande (EGT C 184, , s. 8). En faktapromemoria har upprättatsöver utkastet till rambeslutet (2002/03:FPM06). Initiativet baseras påde slutsatser som antog i . En avdessa slutsatser är att principen om ömsesidigt erkännande avmedlemsstaternas rättsliga avgöranden skall bli en hörnsten i detstraffrättsligasamarbetet inom unionen.Vid ministerrådet för rättsliga och inrikes frågor den 29 april 2004nåddes en principöverenskommelse om innehållet i rambeslutet.Överenskommelsen avser ett utkast till rambeslut som i väsentliga delar skiljersig från det ursprungliga förslaget. Principöverenskommelsen upprepadesvid ministerrådsmötet . Till rambeslutet fogades ettutkast till intyg som skall användas i samband med framställningar omverkställighet av förverkandebeslut.Europaparlamentet yttrade sig över förslaget tillutkast till rambeslut (EUT C 25E, 29.1.2004, s. 204). I yttrandetgodkände parlamentet förslaget till rambeslut.Utkastet till rambeslut jämte utkastet till intyg i senaste svenskaversioner återfinns i bilaga 2. Den överenskomna texten har varit föremålför slutlig granskning av EU:s språkexperter, de s.k. juristlingvisterna.Ett utkast till uttalande från rådet i anslutning till rambeslutetsantagande återfinns i bilaga 3.Företrädare för har under förhandlingsarbetetsammanträtt med justitieutskottet vid ett flertal tillfällen. Vidarehar justitieministern redogjort för förhandlingsarbetet och den svenskapositionen vid sammanträden i EU-nämnden.Något förslag till den lagstiftning som genomförandet av rambeslutetkräver lämnas inte i propositionen, utan där behandlas endast frågan omriksdagens godkännande av utkastet till rambeslut. I propositionenredovisar dock regeringen sin bedömning av vilken lagstiftning somrambeslutet kräver.En promemoria om antagande av rambeslutet har remissbehandlats.En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig iJustitiedepartementet (dnr 2004/8206/BIRS).Propositionens huvudsakliga innehållInom Europeiska unionen har ett utkast till rambeslut om tillämpning avprincipen om ömsesidigt erkännande på beslut om förverkande utarbetats.I propositionen föreslås att utkastet till rambeslut godkänns avriksdagen. Utkastet till rambeslut är utarbetat på initiativ av Danmarkoch innehåller bestämmelser om verkställighet av beslut om förverkande.Enligt rambeslutet skall ett beslut om förverkande som har beslutatsav en domstol i en medlemsstat erkännas och verkställas i en annanmedlemsstat utan att något nytt beslut om förverkande behöver fattas avden staten. I vissa fall skall dock verkställigheten av beslutet omförverkande kunna vägras. Rambeslutet innehåller också bestämmelser omhur den förverkade egendomen skall delas mellan de berörda medlemsstaterna.Den tidpunkt då medlemsstaterna skall ha genomfört bestämmelserna irambeslutet är ännu inte bestämd. I propositionen redovisas vilkenlagstiftning och övrig reglering som rambeslutet kräver. Förslag tilllagstiftning kommer att läggas fram vid ett senare tillfälle.Utskottets övervägandenGodkännande av rambeslut om verkställighet av förverkandebeslutUtskottets förslag i korthetUtskottet föreslår att godkänner utkastet till rambeslut omtillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om förverkande.Vidare avstyrker utskottet en motion om att propositioner om godkännandeav rambeslut i allmänhet även bör innehålla förslag till svenskföljdlagstiftning. Jämför reservationen (m) och det särskilda yttrandet(mp).Rambeslutet om verkställighet av förverkandebeslutRambeslutet syftar till att reglera samarbetet för erkännande ochverkställighet av beslut om förverkande mellan myndigheter när egendomförklarats förverkad i en medlemsstat (den utfärdande staten) men finnsi en annan medlemsstat (den verkställande staten). Tanken är att ingenfysisk eller juridisk person vars egendom har förverkats skall kunnaundkomma verkställighet av förverkandebeslut inom EU. Ett beslut omförverkande i en medlemsstat skall i princip kunna verkställas i enannan medlemsstat utan att något nytt beslut om förverkande behöverfattas i den verkställande staten.Parallellt med det nu aktuella rambeslutet har det inom EU även utarbetatsett rambeslut med gemensamma minimibestämmelser om förverkande av ,hjälpmedel och egendom som härrör från brott. Det sistnämnda rambeslutetgodkändes av (prop. 2003/04:166, bet. 2004/05:JuU5,rskr. Enligt det rambeslutet skall medlemsstaterna bl.a. säkerställaatt det är möjligt att helt eller delvis förverka och hjälpmedelsom härrör från brott som kan leda till frihetsberövande i mer än ettår. Vidare skall medlemsstaterna införa regler som gör det möjligt attförverka egendom från personer som dömts för vissa särskilt allvarligabrott även om egendomen inte kan härledas till just det konkreta brottet(utvidgat förverkande).Här kan också nämnas rambeslutet om verkställighet i Europeiska unionenav beslut om frysning av egendom eller bevismaterial. Rambeslutet, somgodkändes av (prop. 2002/03:67, bet. JuU15, rskr.169), innehåller bestämmelser som syftar till att säkerställa verkställighetav beslut om förverkande av egendom samt tillgång till bevismaterial(dvs. vad som i motsvaras av kvarstad och beslag). Bestämmelsernainnebär att beslut om frysning som fattas i den medlemsstat därförundersökningen pågår skall erkännas och verkställas av den medlemsstatdär egendomen eller bevismaterialet finns utan att något nytt beslutbehöver fattas av den verkställande staten.I det följande redovisas några av de mer centrala bestämmelserna i deti detta ärende aktuella rambeslutet.I artikel 1 anges att syftet med rambeslutet är att fastställa de reglerenligt vilka en medlemsstat skall erkänna och på sitt territoriumverkställa ett beslut om förverkande som har utfärdats av en behörigdomstol i en annan medlemsstat.I artikel 2 i rambeslutet anges ett antal definitioner av betydelse bl.a. för tillämpligheten av rambeslutet. Här framgår bl.a. att beslut omförverkande, för att omfattas av rambeslutet, skall ha beslutats avdomstol efter rättegång på grund av en eller flera brottsliga handlingaroch innebära ett slutligt berövande av egendomen. Med begreppet vinningförstås varje ekonomisk fördel av brott, och i begreppet hjälpmedelinbegrips all slags egendom som på något sätt, helt eller delvis, haranvänts eller varit avsedd att användas för att begå ett eller flerabrott. Vidare anges vilken egendom som kan omfattas av ett beslut omförverkande för att det skall kunna verkställas i en annan medlemsstat.Här handlar det dels om av ett visst brott eller värdet avdenna , dels om hjälpmedel för att utföra ett visst brott. Detkan också röra sig om egendom eller som har förklarats förverkadtill följd av tillämpning av någon av de utökade möjligheter tillförverkande som anges i rambeslutet om förverkande av , hjälpmedeloch egendom som härrör från brott. Slutligen avses egendom eller vinningsom har förklarats förverkad enligt någon annan bestämmelse om utökademöjligheter till förverkande som finns i den utfärdande statens nationellalagstiftning.Krav på dubbel straffbarhet för erkännande och verkställighet får inteuppställas om den utfärdande staten anser att gärningen som ligger tillgrund för förverkande motsvarar något av de brott som räknas upp i listani artikel 6 punkt 1, och brottet enligt den utfärdande statens lagstiftningkan medföra ett högsta frihetsstraff . Rambeslutet hari denna del samma konstruktion som bl.a. rambeslutet om en europeiskarresteringsorder och om överlämnande mellan medlemsstaterna samtrambeslutet om verkställighet av beslut om frysning av egendom ellerbevismaterial. Det är också fråga om samma lista på brott som i de tvånämnda rambesluten. Listan omfattar flera av de brott som regleras ibrottsbalken och som kan resultera i ett förverkande (t.ex. stöld ochandra tillgreppsbrott, bedrägeri, penninghäleri och andra ekonomiskaoredlighetsbrott samt förfalskningsbrott). Även brott och brottstyperinom den svenska specialstraffrätten omfattas, t.ex. terroristbrott,narkotikabrott, miljöbrott och brott enligt vapenlagen. För de brottsom inte omfattas av listan får den verkställande staten kräva dubbelstraffbarhet och att brottet i fråga kan ge upphov till förverkande iden verkställande statens lagstiftning, för att verkställighet avbeslutet om förverkande skall beviljas.I artikel 8 regleras de grunder som en medlemsstat får åberopa för attvägra att verkställa ett beslut om förverkande. Här kan bl.a. nämnasföljande. En vägransgrund tar sikte på brister i den enskildes möjligheteratt få beslutet rättssäkert prövat. Verkställighet får nämligen vägrasom det intyg som skall skickas med beslutet inte anger att den dömdapersonen, som inte inställde sig personligen eller via ett ombud,informerades om förhandlingen eller uppgav att han eller hon inte avsågatt bestrida beslutet om förverkande. Verkställighet får vidare vägrasom ett förverkande skulle stå i strid med principen om ne bis in idem,dvs. att ingen skall dömas två gånger för samma sak. Den verkställandestaten får också vägra att verkställa förverkandebeslutet om det hänförsig till en gärning som inte motsvaras av ett brott i den verkställandestaten (dvs. ett krav på dubbel straffbarhet), under förutsättning attgärningen inte faller in under de brott som räknas upp i den nämndalistan i artikel 6 punkt 1. Gäller beslutet om förverkande ett brottsom har begåtts helt eller delvis på den verkställande statens territoriumeller utanför den utfärdande statens territorium och åtal inte ärtillåtet för brottet i den verkställande staten när det har begåtts utanförden statens territorium, kan den verkställande staten också vägra attverkställa beslutet. I anslutning till denna vägransgrund skalldefinitionen i artikel 2 h om förbrott läsas; om de straffrättsliga förfarandensom leder fram till ett beslut om förverkande omfattar ett förbrott,inbegripet penningtvätt, skall med brott i denna vägransgrund avses ettförbrott. Genom att införa denna definition av brott undviks attverkställighet av vissa gränsöverskridande brott innefattande penningtvätt,där olika moment vidtagits i olika stater, kan vägras. Om ett förbrottbegåtts i den utfärdande staten och en efterföljande penningtvätt ägtrum på den verkställande statens territorium eller någon annanstansutanför den utfärdande staten skall detta alltså inte kunna hindraverkställighet av förverkandebeslutet. I samband med antagandet avrambeslutet avser rådet att avge ett särskilt uttalande i anslutninghärtill, se bilaga 3. Vidare får verkställighet vägras om de rättighetersom innehas av berörda parter, inklusive tredje part i god tro, enligtden verkställande statens lagstiftning gör det omöjligt att verkställabeslutet. Den behöriga myndigheten i den verkställande staten fårdessutom vägra att verkställa ett förverkandebeslut om verkställighetenär preskriberad enligt den verkställande statens lagstiftning ochbeslutet avser gärningar som omfattas av den verkställande statens egenjurisdiktion.Artikel 8 är inte helt uttömmande i fråga om vilka möjligheter enverkställande stat har att avstå från att verkställa ett beslut omförverkande. Det framgår av artikel 1 punkt 2 att rambeslutet inte påverkarskyldigheten att iaktta de grundläggande rättigheterna och grundlägganderättsprinciperna i artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen. Vidareframgår av skäl 14 i den inledande s.k. preambeln, att rambeslutet intehindrar medlemsstaterna från att tillämpa sina konstitutionellabestämmelser om prövning i laga ordning samt förenings-, tryck- ochyttrandefrihet i andra medier. I anslutning härtill avser rådet att göraett uttalande, där det förklaras att bland de grundläggande rättsligaprinciperna som rambeslutet hänvisar till, återfinns principer omdemokrati, laglighet, jämställdhet, tankefrihet, yttrandefrihet, tryckfrihetsamt mötes- och föreningsfrihet, se bilaga 3. I skäl 13 stadgas slutligenen rätt att vägra verkställa ett beslut om förverkande om det finnsskäl att tro att beslutet har utfärdats för att lagföra eller straffaen person på grund av dennes kön, ras, religion, etniska ursprung,nationalitet, språk, politiska uppfattning eller sexuella läggning, ellerom personens ställning kan skadas av något av dessa skäl.I artikel 8 punkt 3 anges att om ett beslut om s.k. utvidgat förverkandeinte omfattas av det alternativ som den verkställande staten har antagitenligt artikel 3.2 i det ovan nämnda rambeslutet om förverkande avvinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott, skall denverkställande staten verkställa beslutet om förverkande åtminstone i denomfattning som föreskrivs i liknande fall enligt den nationellalagstiftningen. Slutligen finns enligt artikel 8 punkt en generellmöjlighet att vägra verkställa ett beslut om förverkande om beslutet harfattats med stöd av den utfärdande statens egna regler om utökademöjligheter till förverkande, vilka inte är kopplade till eller går utöverde ovan nämnda bestämmelserna om utvidgat förverkande i rambeslutet omförverkande av , hjälpmedel och egendom som härrör från brott.Församtliga vägransgrunder gäller enligt artikel 8 punkt 4 att myndigheteni den verkställande staten skall överväga särskilt om samråd skall skemed behörig myndighet i den utfärdande staten innan ett beslut om attvägra erkänna och verkställa beslutet om förverkande fattas. För vissaav vägransgrunderna är ett sådant samrådsförfarande också obligatoriskt.Rambeslutet innehåller även ett antal förfaranderegler. I artikel 4föreskrivs att ett förverkandebeslut får översändas direkt till denbehöriga myndigheten i den verkställande staten, jämte ett särskiltupprättat intyg innehållande olika obligatoriska uppgifter. En förlagatill intygets utformning har intagits som bilaga till rambeslutet, sebilaga 2.Enligt artikel 7 skall den behöriga myndigheten i den verkställandestaten utan ytterligare formaliteter erkänna och verkställa ett beslutom förverkande som har översänts i enlighet med formkraven i rambeslutet.Utskottet gör i fråga om godkännande av rambeslutet följandeöverväganden.Arbetet med att motverka grov och organiserad brottslighet är mycketangeläget och högt prioriterat såväl inom EU som i . Brottslighetenger ofta upphov till stora vinster, och den kanske viktigaste drivkraftenför den är just möjligheten att berika sig ekonomiskt. Ett mycket viktigtoch effektivt medel för att motverka sådan brottslighet är därför attta ifrån gärningsmännen vinningen av brotten.Eftersom den organiserade brottsligheten i stor utsträckning också ärgränsöverskridande är det särskilt angeläget att samarbeta mellanmedlemsstaterna i EU, bl.a. rörande möjligheter till förverkande av vinningav brott. Genom godkännande av rambeslutet medgemensamma minimibestämmelser om förverkande av och hjälpmedelsom härrör från brott, vilket syftar till en harmonisering av denmateriella lagstiftningen på området, har ett viktigt steg redan tagitsmot att också underlätta möjligheterna att ta ifrån gärningsmännenvinningen av brotten. Genom antagande av det nu aktuella rambeslutet omverkställighet av sådana förverkandebeslut kan ett naturligt andra stegtas för att skapa tillräckligt kraftfulla verktyg för verkställighet avförverkandebeslut. Med stöd av rambeslutet kan förverkandebeslut effektivtverkställas även i fall då gärningsmannen har egendom eller inkomst ien annan medlemsstat eller då denne flyttat förverkad egendom dit isyfte att undgå verkställighet. Härigenom möjliggörs också i störreutsträckning en likabehandling av alla dömda inom EU.Rambeslut om ömsesidigt erkännande inom EU bygger på ett förtroendemellan medlemsstaterna, vad gäller såväl respektive stats rättssystemsom myndigheternas och domstolarnas rättstillämpning. Detta förtroendeär en förutsättning för att verkställighet av t.ex. beslut om förverkandeskall kunna ske snabbt och effektivt. Behovet av att i vissa speciellafall ändå kunna vägra verkställighet tillgodoses enligt utskottets meninggenom de vägransgrunder som uppställs i artikel 8 samt genom förekomstenav överordnade rättsprinciper vilka redovisas i de inledande skälentill rambeslutet respektive i artikel 1 punkt 2.Utskottet anser att bör godkänna det utkast till rambeslut omömsesidigt erkännande av beslut om förverkande på grund av brott somutarbetats inom EU. Utskottet tillstyrker således propositionen.Följdlagstiftning i propositioner om godkännande av rambeslutI motion Ju30 (m) tas upp en mer principiell fråga rörande riksdagensbehandling av godkännande av rambeslut. Motionärerna anför att propositionerom godkännande av rambeslut inom det rättsliga området också bör innehållaförslag till svensk följdlagstiftning.Möjligheterna att använda sig av rambeslut infördes genom Amsterdamfördraget,som trädde i kraft . Införandet av rambeslut var ett ledi strävandena att göra bl.a. det straffrättsliga samarbetet inom EUsnabbare och mer effektivt. Det fanns en utbredd uppfattning blandmedlemsstaterna att samarbetet på detta område inte fungerade tillräckligtbra. En orsak ansågs vara den mellanstatliga karaktären på samarbetetsom bl.a. innebar att överenskommelser inom EU på det straffrättsligaområdet, i likhet med andra internationella överenskommelser, krävdeefterföljande ratifikation av medlemsstaterna (se prop. 1997/98:58 s.108 f.).Formellt förändrades inte samarbetets karaktär genom möjligheterna tillrambeslut. Det straffrättsliga samarbetet skulle även fortsättningsvisvara mellanstatligt. Till skillnad från tidigare folkrättsligt bindandekonventioner på området blir emellertid ett rambeslut bindande förmedlemsstaterna så snart det har antagits av regeringarnas företrädarei ministerrådet. Ett rambeslut kräver således ingen efterföljanderatifikation. Medlemsstaterna är skyldiga att se till att beslutet genomförsi enlighet med sina respektive konstitutionella bestämmelser. Detöverlåts åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssättför hur rambeslutet skall genomföras (prop. 1997/98:58 s. 118 f.).Enligt 10 kap. 2 § regeringsformen måste regeringen inför ett rambeslutinhämta godkännande i de fall då beslutet förutsätter attlag ändras eller upphävs eller att ny lag stiftas eller om beslutet iövrigt gäller ett ämne i vilket skall besluta. Vidare skallregeringen även i annat fall inhämta godkännande om beslutetär av större vikt. En lämplig tidpunkt för godkännande är dåförhandlingsläget inom EU-samarbetet är sådant att den aktuellaöverenskommelsen i princip är färdig (se bet. 2001/02:KU18 s. 28).Det har visat sig att de tidsramar som gäller för antagande av ettrambeslut i regel innebär att följdlagstiftning inte hinner tas framsamt att ett traditionellt remissförfarande i vissa fall inte hinnergenomföras, innan regeringen för godkännande lägger fram ettutkast till rambeslut. har vid ett flertaltillfällen godkänt utkast till rambeslut utan att följdlagstiftningensamtidigt har presenterats. När detta skedde första gången under riksmötet1999/2000 gjorde justitieutskottet ett principiellt uttalande som gickut på att utskottet inte kunde se något avgörande skäl mot att godtaett rambeslut och fatta beslut om lagstiftningen vidett senare tillfälle (bet. 1999/2000:JuU20 s. 5 f.). Att avvakta medlagstiftningen borde enligt utskottet emellertid inte ske annat än närdet var påkallat av de tidsramar som gällde för EU:s antagande avrambeslutet. Den i praxis godtagna ordningen att kan godkännaett rambeslut som ännu inte föreligger i slutligt skick har kommit tillklart uttryck genom en ändring i 10 kap. 2 § regeringsformen, som träddei kraft . Inte heller i detta sammanhang uttaladesnågot krav på att ett godkännande av ett utkast till rambeslut förutsätteratt förslag på följdlagstiftning läggs fram (bet. 2001/02:KU18s. 26 f.). aviserade att det - inom ramen försin allmänna granskning av regeringsärendenas handläggning enligt 12kap. 1 § regeringsformen - skulle granska regeringens hantering när detgäller inhämtande av godkännande enligt 10 kap. 2 §regeringsformen inför regeringens deltagande i rambeslut på andra pelarensoch tredje pelarens områden inom EU (bet. 2001/02:KU18 s. 29). En sådangranskning genomfördes under /03. Konstitutionsutskottetuttalade då att traditionellt remissförfarande skall tillämpas vidberedningen av en proposition om godkännande av rambeslut i sammautsträckning som vid lagstiftningsärenden (bet. 2002/03:KU10 s. 64).Konstitutionsutskottet insåg att de tidsramar som gäller för antagandetav en överenskommelse i ministerrådet kan medföra svårigheter förregeringen att tillämpa ett traditionellt remissförfarande. Emellertidville understryka att underhandskontakter medmyndigheter kan ersätta remissbehandling av traditionellt slag endastdå detta är oundgängligen påkallat av de tidsramar som gäller för EU:santagande av en överenskommelse eller andra undantagssituationer.I sammanhanget bör tilläggas att justitieutskottet redan förekonstitutionsutskottets granskning, inom ramen för sitt uppföljningsarbete,hade gjort en motsvarande granskning på utskottets område. Granskningenomfattade alla rambeslut och beslut om tillträde till olika internationellakonventioner under riksmötena /96-2001/02. Utskottet kunde efter enjämförelse med senare lagstiftningsärenden konstatera att regeringen ipropositioner om godkännande av rambeslut i allt väsentligt gjort enkorrekt bedömning av lagstiftningsbehovet.Utskottet behandlade motioner rörande rambeslutsprocessen senast ioktober 2004, då i det ovan nämnda betänkandet rörande godkännande avrambeslut med gemensamma minimibestämmelser rörande förverkande på grundav brott (bet. 2004/05:JuU5 s. 9 f.).Utskottet delar motionärernas uppfattning att skulle få ettbättre underlag för sitt ställningstagande om ärenden om godkännande avrambeslut kunde åtföljas av ett förslag till svenskföljdlagstiftning. Det har emellertid visat sig att det sällan finns tid tillett sådant förfarande inom de tidsramar som gäller för EU:s antagandeav rambeslut. Att avvakta med godkännande av rambeslutet till dess attett tillfredsställande beredningsunderlag hämtats in och ett lagförslagsåvitt avser följdlagstiftning hunnit utarbetas skulle ofta innebärabetydande förseningar av antagande av rambeslutet. Då antagandet kräverenhällighet skulle förseningen drabba samtliga övriga medlemsstater.Ett sådant förfarande skulle motverka syftet med institutet rambeslut,och i viss mån innebära en återgång till den ordning som gällde tidigare,före Amsterdamfördraget.