bet · GT01BoU1 · 2005-11-29 00:00:00 — Målet för bostadspolitiken skall vara att skapa förutsättningar för olika slag av bostäder som kan tillgodose olika individers behov och önskemål i olika skeden av livet. Med en moderat bostadspolitik baserad på detta mål får medborgaren råd och möjlighet att välja boende. Det förutsätter en öppen och fungerande marknad utan dagens inslag av snedvridande subventioner, detaljregleringar och politisk klåfingrighet. En ytterligare förutsättning är att nödvändiga politiska beslut präglas av stabilitet och långsiktighet. Vad vi nu med anslutning till förslaget i motion 2005/06:Bo334 (m) yrkande 1 anfört om utformningen av målet för bostadspolitiken bör som sin mening tillkännage för regeringen. Regeringens förslag liksom övriga motionsförslag avstyrks. Mål för bostadspolitiken, punkt 3 (fp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo298 yrkande 5 och avslår proposition 2005/06:1 Utgiftsområde 18 punkt 1 och motion 2005/06:Bo334 yrkande 1. När det gäller att lägga fast det bostadspolitiska målet är en central frågeställning vilken roll staten skall spela på bostadsområdet. Dagens bostadspolitiska mål är enligt vår mening alltför omfattande. Vi menar därför att det bostadspolitiska målets vida och omfattande formulering måste bli föremål för nya överväganden i avsikt att avgränsa målet. Det kan här förtjäna att påpekas att det i 1 kap. 2 § regeringsformen anges att det särskilt skall åligga det allmänna att trygga rätten till bostad. Redan i grundlagen kan sålunda det allmännas roll i bostadspolitiken sägas ha lagts fast. När ett nytt mål för bostadspolitiken 1998 lades fast av tillfördes målet en ny dimension genom att det gav uttryck för att bostadspolitiken skall leda mot ekologisk hållbarhet. Den nya målformulering som antogs av innebär att det övergripande målet om ett hållbart samhälle nu också ingår i det bostadspolitiska målet. Resultatet av dessa beslut är att det bostadspolitiska målet nu har en bredare inriktning . Det bostadspolitiska målet är visserligen inte avsett att i detalj reglera bostadspolitiken. innebär målet att det även uttrycker gemensamma, sektorsövergripande målsättningar och inte bara rent bostadspolitiska överväganden. Enligt vår mening har målet blivit så omfattande och innefattar så många områden att det är svårt att utvärdera hur, och om, målet uppnås. Vi menar att det bostadspolitiska målet nu måste omarbetas i avsikt att ge det en så tydlig inriktning att det möjliggör en fokusering på de för bostadspolitiken viktiga frågorna. måste målet bli uppföljningsbart. Utgångspunkten för det mål vi nu förespråkar skall vara den boende, konsumenten. Det innebär att konsumentens egenmakt måste stärkas. Det förutsätter i sin tur tillgång på bostäder med olika utförande och upplåtelseformer som producerats utifrån konsumenternas efterfrågan. Vidare skall värdiga levnadsförhållanden stå i fokus. När det gäller planering, byggande och förvaltning bör dessa verksamheter underlättas genom att staten tar bort eller minskar de hinder som finns för denna del av samhällsbyggandet. Dessutom måste det allmännas uppgift att trygga rätten till bostad beaktas specifikt och noggrant övervägas när det bostadspolitiska målet tillförs ett konsumentperspektiv. Vad vi nu med anslutning till förslaget i vår partimotion 2005/06:Bo298 (fp) yrkande 5 anfört om utformningen av målet för bostadspolitiken bör som sin mening tillkännage för regeringen. Regeringens förslag liksom övriga motionsförslag avstyrks. Komplettering av det bostadspolitiska målet, punkt 4 - motiveringen (m, fp) av de (), (), (), () och (). Med de förslag till nytt bostadspolitiskt mål som vi lägger fram saknar det nu behandlade motionsförslaget aktualitet. Motionen avstyrks sålunda. Komplettering av det bostadspolitiska målet, punkt 4 (kd) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo338 yrkande 4 i denna del. Dagens bostadspolitiska mål fokuserar direkt på de boende, och förbiser dem som bygger och förvaltar bostäderna. Den redaktionella ändring i målformuleringen som regeringen föreslår i budgetpropositionen innebär inte heller någon förändring av detta förhållande. Det är enligt vår mening inte rimligt eftersom statens möjligheter att påverka situationen för dem som har en bostad och dem som står utan bostad till största delen går genom just bostadsmarknadens aktörer. Det låga bostadsbyggandet och de hot som hyresrätten står inför gör att dessa frågor måste ges en framträdande roll i de bostadspolitiska strävandena. För att betona frågornas vikt bör det bostadspolitiska målet kompletteras. Till målet bör därför fogas en formulering som på ett tydligt sätt tar fasta på byggandet och ägandet av bostadsfastigheter. I enlighet med förslaget i motion 2005/06:Bo338 (kd) yrkande 4 i denna del bör därför till målet fogas följande. Bostadspolitiken skall skapa goda och långsiktigt förutsägbara villkor för byggande och ägande av bostadsfastigheter i alla olika upplåtelseformer. Den komplettering av det bostadspolitiska målet som vi nu förordar leder naturligtvis inte i sig till att dagens missförhållanden rättas till. För detta fordras en helt annan bostadspolitik än den som bedrivs. Till utformningen och inriktningen av denna politik återkommer vi därför i det följande. Mål för bostadsbyggandet, punkt 5 - motiveringen (m, fp, c) av de (), (), (), (), () och (). Det finns enligt vår mening flera skäl som talar för att kvantitativa mål för bostadsbyggandet inte bör sättas upp. Det främsta skälet är att bostadspolitiken inte primärt skall syfta till att producera ett bestämt antal bostäder. I stället är det människornas behov och önskemål som skall vara vägledande för vad som skall byggas. Vad som fordras är alltså inte mål uttryckta i bestämda tal utan en bostadspolitik som ger förutsättningar för den enskilde att kunna välja den bostad som svarar mot hans eller hennes önskemål. Det förutsätter en öppen och fungerande marknad utan dagens inslag av snedvridande subventioner, detaljregleringar och politisk klåfingrighet. En ytterligare förutsättning är att nödvändiga samhällsinsatser präglas av stabilitet och långsiktighet. Först när dessa grundläggande hinder mot en bostadsmarknad i balans har undanröjts kommer den som söker en bostad att ha ett verkligt val mellan bostäder av olika storlek, i olika lägen och med olika upplåtelseformer. Det förhållandet att vi motsätter oss ett kvantitativt fastlagt mål för bostadsbyggandet innebär naturligtvis inte att vi på något sätt frånträder vår allmänna inställning att användningen av kvantitativa resultatindikatorer i regeringens redovisning till bör öka. I dessa sammanhang kan t.ex. en kontinuerlig redovisning av bostadsbyggandets omfattning vara ett sätt att ge en indikation på hur den bedrivna politiken påverkat bostadsbyggandet. Med hänvisning till det nu anförda avstyrker vi de nu behandlade motionerna. Mål för bostadsbyggandet, punkt 5 (kd) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo338 yrkande 4 i denna del och avslår motion 2005/06:Bo257 yrkande 1. har föreslagit att det bostadspolitiska målet skall kompletteras i syfte att lyfta fram byggandet och ägandet av bostadsfastigheter. Också den kvantitativa målsättningen för bostadsbyggandet bör revideras mot denna bakgrund. För att ytterligare betona vikten av ett bostadsbyggande av tillräcklig omfattning bör ett kvantitativt mål för bostadsbyggandets omfattning läggas fast. Genom att fastställa ett tydligt, i absoluta tal mätbart mål skulle utskottet och också visa att det ligger allvar bakom uttalandena om att användningen av resultatindikatorer måste öka. Med den allmänna utformning som det bostadspolitiska målet har är det helt enkelt nödvändigt att bryta ned det på delmål och på mål som kan mätas på ett över tiden jämförbart sätt. Enligt vår mening bör sålunda lägga fast ett mål för bostadsbyggandet som ligger väsentligt över den målsättning som regeringen tidigare redovisat om 30 000 nybyggda lägenheter . Det är ett mål som inte svarar mot den efterfrågan och de behov som finns. bör i stället uttala att de bostadspolitiska insatserna skall vara så utformade att de möjliggör ett byggande av 40 000-50 000 lägenheter . Detta är nödvändigt för att råda bot på bostadsbristen och för att förbättra standarden på bostadsbeståndet. Vad vi nu med anslutning till motion 2005/06:Bo338 (kd) yrkande 4 i denna del anfört om bostadsbyggandets omfattning bör tillkännage för regeringen som sin mening. Övriga förslag avstyrks. Mål för bostadsbyggandet, punkt 5 (v) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo257 yrkande 1 och avslår motion 2005/06:Bo338 yrkande 4 i denna del. Den offentliga sektorns kraftiga neddragningar av stödet till bostadsproduktionen och övergången till låg inflation med en förhållandevis hög realränta har fått stora effekter för nyproduktionen av bostäder, för underhållet av bostadsbeståndet och för den sociala bostadspolitiken. Av befolkning bor i någon av de 100 kommuner som uppger att de har bostadsbrist. Drygt var fjärde kommun av dessa bedömer dessutom att bristen kommer att öka . Av kommuner med bostadsbrist uppger så många som att det är små hyresbostäder som saknas, men att det även finns brist på stora lägenheter. En orsak till dagens situation är att nyproduktionen av bostäder ligger på en alldeles för låg nivå. Enligt byggprognos kommer runt 32 000 lägenheter att påbörjas . I den summan ryms även ombyggnation av lokaler. Andra prognoser pekar på lägre siffror. Direkta följder av dagens låga bostadsbyggande är hämmad ekonomisk tillväxt, ökad segregation samt minskad rörlighet på bostads- och arbetsmarknaden. För att motverka denna utveckling måste det byggas ca 40 000 lägenheter , varav hälften bör vara hyresrätter. Under är ca 1,3 miljoner lägenheter i flerbostadshus i behov av omfattande renoveringar, framför allt inom rekordårens bostadsbestånd (1961-1975), men också i äldre delar av beståndet. Tekniska system som va-stammar, el och ventilation, men också fönster, balkonger och fasader behöver åtgärdas, detta för att de boende inte skall drabbas av standardsänkningar och för att inte bostädernas attraktivitet och kapitalvärde skall försämras. Jämfört med , då endast ca 25 000 lägenheter renoveras, skulle takten behöva mer än fördubblas för att bostadsstockens värde inte skall fortsätta att sjunka. Sammanfattningsvis bör , för att tydliggöra behoven av både nyproduktion och ombyggnation av bostäder, sätta upp ett tydligt mål om att det dels bör byggas ca 40 000 lägenheter , dels renoveras ca 65 000 lägenheter . Detta bör med anslutning till förslagen i vår partimotion 2005/06:Bo257 (v) yrkande 1 som sin mening ge regeringen till känna. Övriga förslag avstyrks. Bostadspolitikens allmänna utformning, punkt 6 (m) av de (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:N302 yrkande 4, 2005/06:N474 yrkande 3 och 2005/06:Bo276 yrkandena 1, 3 och 10 samt avslår motionerna 2005/06:N438 yrkande 5, 2005/06:N443 yrkande 45, 2005/06:N481 yrkandena 5 och 6, 2005/06:Bo214 yrkande 1, 2005/06:Bo230 yrkande 3, 2005/06:Bo232 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo244 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo267 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo298 yrkandena 1-3, 7, 15, 18, 24, 28, 33, 36, 39 och 40, 2005/06:Bo312, 2005/06:Bo328, 2005/06:Bo329, 2005/06:Bo333 yrkande 1, 2005/06:Bo335 yrkandena 1-3 och 8 samt 2005/06:Bo338 yrkande 1. Det är nu dags för en ny bostadspolitik. De problem som den bedrivna politiken lett till är nu så stora att en omedelbar omläggning måste till. Det råder bostadsbrist på tillväxtorter till följd av låg nyproduktion. Följderna av detta är en utbredd svarthandel och osäkra hyresförhållanden i andra, tredje eller fjärde hand. Småhus och bostadsrätter blir allt dyrare, vilket leder till att boendeutgifterna ökar för hushållen. Boendet dignar också under höga skatter i likhet med många andra varor och tjänster. Fastighetsskatten bidrar inte till att ge människor en känsla av trygghet i boendet. Den skapar i stället otrygghet och osäkerhet om framtiden i den egna bostaden. Bostadsmarknaden präglas av brist på valfrihet, vilket inte minst visar sig i att ofrivillig segregation är ett stort problem för många människor. Bostadsbristen hotar tillväxten eftersom flexibiliteten minskar. Bostadsbristen beror bl.a. på att det inte är lönsamt att bygga och förvalta hyresbostäder, att kostnaderna för att byta boende är höga och att planprocesserna är alltför utdragna. Skall tillväxten öka krävs att fler kan söka sig till regioner med fungerande arbetsmarknader utan att hämmas av bostadsproblem. Den bostadspolitik som vi förespråkar skall syfta till att återge småhusägare, bostadsrättsinnehavare och hyresgäster trygghet. Det skall åstadkommas genom att skattetrycket minskas både på arbetsinkomster och på fastigheter för att öka hushållens möjlighet att själva styra över boendeutgifterna. En annan viktig åtgärd är att återupprätta bruksvärdesprincipen så som det var tänkt för att öka tillgången på hyresrätter, minska svarthandeln med hyreskontrakt och skapa flyttkedjor. Rätten att bestämma över sitt eget liv är fundamental för oss moderater. Därför är en mångfald av lösningar på boendet som ger valfrihet ett mål för oss. Valfrihet i boendet förutsätter att det finns ett utbud av olika upplåtelseformer. På bostadsmarknaden ska människor kunna välja boende efter skiftande behov och möjligheter under olika skeden av livet. Förutsättningarna för bostadspolitiken har förändrats i grunden, detta mest som en följd av marknadskrafterna. Trots allt har avregleringar kommit till stånd som inflationstrycket har minskat kraftigt. Som en följd av denna utveckling är bostadsmarknaden mindre produktions- och utbudsorienterad, utan den styrs i högre grad av konsumenternas efterfrågan. Vi bejakar denna grundläggande förändring, eftersom den innebär att bostadsbyggandet nu måste anpassas till bostadskonsumenternas önskemål och betalningsvilja, i stället för till statliga byggnormer och låneregler. Detta är långsiktigt den bästa grunden för att få till stånd det utbud av såväl hyresrätter som andra upplåtelseformer som de boende vill ha. Det lägger också en grund för att långsiktigt pressa det svenska folkets höga bostadskostnader. I tillväxtområden krävs för en fungerande och rörlig bostadsmarknad att det finns ett tillräckligt inslag av hyresrätter. Det finns många människor som inte kan eller vill binda kapital i den egna bostaden. De flesta ungdomar startar sin boendekarriär i en hyrd lägenhet. Ur ett samhällsekonomiskt perspektiv är hyresrätten nödvändig eftersom ett tillräckligt hyresutbud underlättar för arbetstagare att snabbt skaffa bostad om arbetstillfällen uppstår i en annan del av landet. Om det enbart finns småhus eller bostadsrätter att tillgå kan rörligheten på arbetsmarknaden hämmas, och därför måste det finnas hyresrätter för dem som med kort varsel behöver en bostad. Det är mot den bakgrunden alarmerande att hyressektorn kännetecknas av låg nyproduktion, segregation och utbredd svarthandel med hyreskontrakt i tillväxtorterna. Åtgärder måste därför vidtas för att ge förutsättningar för en väl fungerande hyresmarknad. Det innebär att hyressättningssystemet måste reformeras i grunden, bl.a. genom att de kommunala bostadsföretagen hyresnormerande roll upphävs. Trots stor efterfrågan så byggs det ganska få nya hyreslägenheter. Redan i utgångsläget är det svårt att få full kostnadstäckning, och därtill kommer att allmännyttans hyresnormerande roll öppnar möjligheter för en politiskt styrd hyressättning. Tillväxtregionerna måste tillåtas expandera. Många av landets tillväxtområden har drabbats av trafikinfarkt. Med förbättrat vägnät och kollektivtrafik kan man skapa fler attraktiva bostadsområden utanför stadskärnorna. För att utveckla våra tillväxtregioner är det nödvändigt att satsa på kring- och tillfartsleder samt kollektivtrafiken för att fler och efterfrågade bostäder skall kunna byggas. Sammanfattningsvis bör bärande inslag i en ny bostadspolitik vara ett minskat skattetryck i boendet, återupprättande av bruksvärdesprincipen, ökat utbud av olika upplåtelseformer, förbättrad konkurrens i byggandet samt en effektiviserad plan- och byggprocess. Som en del i en ny bostadspolitik måste dessutom villkoren för hyresrätten förändras så att det ges ekonomiska förutsättningar att investera i hyresfastigheter. Slutligen måste infrastrukturella satsningar som möjliggör bostadsbyggande komma till stånd. Vad vi nu med anslutning till förslagen i vår partimotion 2005/06:Bo276 (m) yrkandena 1, 3 och 10 samt motionerna 2005/06:N302 (m) yrkande 4 och 2005/06:N474 (m, fp, kd, c) yrkande 3 anfört om utformningen av bostadspolitiken bör tillkännage för regeringen som sin mening. I den mån övriga motionsförslag inte kan anses tillgodosedda genom det nu anförda avstyrks de. Bostadspolitikens allmänna utformning, punkt 6 (fp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Bo214 yrkande 1 och 2005/06:Bo298 yrkandena 1-3, 7, 15, 18, 24, 28, 33, 36, 39 och 40, bifaller delvis motionerna 2005/06:N443 yrkande 45 och 2005/06:Bo244 yrkandena 1 och 2 samt avslår motionerna 2005/06:N302 yrkande 4, 2005/06:N438 yrkande 5, 2005/06:N474 yrkande 3, 2005/06:N481 yrkandena 5 och 6, 2005/06:Bo230 yrkande 3, 2005/06:Bo232 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo267 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo276 yrkandena 1, 3 och 10, 2005/06:Bo312, 2005/06:Bo328, 2005/06:Bo329, 2005/06:Bo333 yrkande 1, 2005/06:Bo335 yrkandena 1-3 och 8 samt 2005/06:Bo338 yrkande 1. behöver en ny bostadspolitik där bostadskonsumentens egenmakt och tillväxt står i fokus. Skälen till detta är flera. Både i ett nordiskt och i ett europeiskt perspektiv utmärker sig på ett negativt sätt på det bostadspolitiska området. Vid en jämförelse med andra europeiska länder kan vi konstatera att antalet färdigställda nybyggda lägenheter är betydligt lägre här än i något annat jämförbart land. Därutöver har vi i den högsta boendekostnaden sett till dess andel av den disponibla inkomsten. De svenska bostadskonsumenternas köpkraft i storstadsregioner som ligger betydligt lägre än i till exempel , , , , och . Effekterna av den förda bostadspolitiken blir nu allt tydligare. upplevde av kommunerna att det förelåg bostadsbrist. var motsvarande andel var femte kommun. anger var tredje kommun att det råder bostadsbrist. På de allra flesta högskoleorter råder det brist på bostäder i någon del av kommunen. Enligt enkät råder det bostadsbrist i 111 av 290 kommuner. Det innebär att inte av landets befolkning bor i kommuner med bostadsbrist. bor däremot i kommuner med överskott av bostäder jämfört . Dessutom gör var fjärde kommun som har bostadsbrist bedömningen att bostadsbristen kommer att öka de kommande två åren. Förutom att bostadsbristen drabbar den som behöver en bostad verkar den också hämmande på tillväxten i landet. Bristen på bostäder försvårar rörligheten på arbetsmarknaden, omöjliggör eller försvårar studerandes möjlighet att tacka ja till studieplatser, tvingar unga att bo kvar hemma längre och hindrar människors från att få det boende som i livets olika skeden passar just dem. Det är näst intill omöjligt att inom rimlig tid få ett förstahandskontrakt till en hyresbostad i storstadsregionerna. I de tre storstäderna , och är läget särskilt alarmerande. I storstadsregionerna blir bostadsproblemen genom detta ett allt större hot mot en gynnsam utveckling för jobb och välstånd för hela landet. Krisen i bostadssektorn beror på att de lösningar som en gång vidtogs för komma till rätta med bostadskrisen i efterkrigstidens inte svarar mot dagens bostadspolitiska utmaningar. Miljonprogramsområdena löste en akut bostadsbrist genom intensivt byggande. har samma områden bidragit till uppkomsten av segregerade samhällen. Det är helt uppenbart att den socialdemokratiska bostadspolitiken innehåller stora brister som vi nu måste ta itu med. Det handlar om svarta kontrakt, omständliga bygglovsprocesser, krångliga byggregler, bristande konkurrens, höga kostnader, ovilja att införa nya ägarformer, politiskt styrning av upplåtelseformer och för liten individuell valfrihet för bostadskonsumenten. I spåren av bostadsbristen har en svart marknad etablerats som omsätter och vars aktörer utnyttjar bostadslösas desperation och maktlöshet. Vad som krävs är nya lösningar. Dagens bostadspolitik behöver förnyas och förändras i grunden så att förutsättningar skapas för en stabil och långsiktig politik som leder till en kontinuerlig bostadsproduktion utifrån konsumenternas efterfrågan. Endast genom att sätta bostadskonsumenten i centrum kan vi få ett byggande och boende som svarar mot dagens och morgondagens krav. Bostadspolitiken behöver helt enkelt skifta fokus från ett centralplanerings- och myndighetsperspektiv till ett konsumentperspektiv. Det innebär att förutsättningar för mångfald, valfrihet, trygghet och integration måste grundläggas redan vid planering och byggande av bostäder. Ansvaret för bostadspolitiken delas mellan riksdag, regering och våra kommuner, där riksdag och regering ansvarar för de finansiella och legala förutsättningarna. För att skapa långsiktiga förutsättningar för bostadsbyggande och ombyggnad krävs att hinder minskas både på den nationella och lokala nivån. En ökad nyproduktion av bostäder är den viktigaste bostadspolitiska frågan just , men insatser på detta område måste kombineras med reformer som leder till att även det befintliga beståndet av bostäder kan påverkas utifrån konsumenternas efterfrågan och krav på förändring. Det befintliga beståndet berörs bl.a. av frågor om ombildning av hyresrätter till andra upplåtelseformer, ombyggnad/tillbyggnad, bruksvärdesystemets funktionssätt samt från- och tillval vad gäller bostadens utformning. Enligt vår uppfattning bör inriktningen vara att marknaden skall kunna klara en tillräcklig bostadsproduktion utan nya offentliga åtaganden i form av mer eller mindre omfattande produktionsbidrag. I vissa fall kan dock statliga insatser vara aktuella; det kan t.ex. gälla att genom avgiftsfinansierade kreditgarantier fördela något av risken vid bostadsbyggande. Huvudinriktningen skall emellertid vara att fokusera de statliga insatserna på konsumentens möjligheter att efterfråga bostäder i kombination med att riva hinder som fördyrar eller omöjliggör bostadsbyggandet. Hinder som behöver avlägsnas eller minskas genom lagstiftningsinsatser avser plan- och byggprocessen, hyressättningen för nyproduktion, tillgången till attraktiv mark m.m. Vi vill också skapa nya möjligheter för produktutveckling. Länder med högre andel ägarbostäder har hittat metoder för att uppmuntra byggande av hyresrätter genom att blanda upplåtelseformer i fastigheter i stället för att bygga stadsdelar med ensidigt utbud av hyresrätter. I omöjliggörs detta bl.a. genom att enskilda ägarlägenheter inte får bildas i enlighet med den socialdemokratiska regeringens motstånd mot denna upplåtelseform. som nyproduktion av bostäder är en betydelsefull del av lösningen på dagens problem är det minst lika viktigt att ta vara på den potential som finns i det befintliga bostadsbeståndet.