bet · GT01FiU1 · 2005-11-10 00:00:00 — 21[Senaste lydelse 2004:1038.] För tid fram till medger beskattningsmyndigheten efter ansökan, utöver vad som framgår av den nya lydelsen av 9 kap. 9 §, att vid industriell framställning av produkter av andra mineraliska ämnen än metaller koldioxidskatten på annat bränsle än sådant som beskattas som mineraloljeprodukt och som förbrukats för annat ändamål än drift av motordrivna fordon tas ut med sådant belopp att skatten för den som bedriver framställningen inte överstiger av de framställda produkternas försäljningsvärde. För tid fram till medger beskattningsmyndigheten efter ansökan, utöver vad som framgår av den nya lydelsen av 9 kap. 9 §, att vid industriell framställning av produkter av andra mineraliska ämnen än metaller koldioxidskatten på annat bränsle än sådant som beskattas som mineraloljeprodukt och som förbrukats för annat ändamål än drift av motordrivna fordon tas ut med sådant belopp att skatten för den som bedriver framställningen inte överstiger av de framställda produkternas försäljningsvärde. Vid beräkning av nedsättningen enligt första stycket får koldioxidskatten dock inte sättas ned mer än att den motsvarar minst a) per naturgas (KN-nr 2711 11 00 eller 2711 21 00) och b) per kolbränslen (KN-nr 2701, 2702 eller 2704) och petroleumkoks (KN-nr 2713 11 00-2713 12 00). Ansökan om nedsättning enligt första stycket skall omfatta en period om ett kalenderår och skall lämnas in till beskattningsmyndigheten senast efter kalenderårets utgång. Bestämmelserna i 9 kap. 9 a och 9 b §§ tillämpas även på sådan nedsättning som avses i första stycket. Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1920) om allmän löneavgift antar regeringens i bilaga 2 återgivna förslag till lag om ändring i lagen (1994:1920) om allmän löneavgift med den ändringen att 3 § erhåller följande lydelse. 3 §2[Senaste lydelse 2004:1057.] Allmän löneavgift tas ut av underlaget och tillfaller staten. Allmän löneavgift tas ut av underlaget och tillfaller staten. Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) Härigenom föreskrivs att 8 kap. 3 § skattebetalningslagen (1997:483) skall ha följande lydelse. 3 §1[Senaste lydelse 2001:840.] De allmänna skattetabellerna skall ange skatteavdraget på olika inkomstbelopp, beräknade för en månad eller , och grundas på att 1. inkomsten är oförändrad under inkomståret, 2. arbetstagaren endast kommer att taxeras för den inkomst som anges i tabellen, 3. arbetstagaren inte skall betala någon annan skatt eller avgift än inkomstskatt, statlig inkomstskatt på förvärvsinkomster, begravningsavgift enligt begravningslagen (1990:1144), avgift enligt lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift och avgift som avses i lagen (1999:291) om avgift till registrerat trossamfund, 4. arbetstagaren vid inkomsttaxeringen inte medges något annat avdrag än avdrag för av avgift enligt lagen om allmän pensionsavgift och grundavdrag, och att 4. arbetstagaren vid inkomsttaxeringen inte medges något annat avdrag än grundavdrag, och att 5. arbetstagaren medges skattereduktion för allmän pensionsavgift enligt 65 kap. 10 § inkomstskattelagen (1999:1229). Skattetabellerna skall ange skatteavdraget med utgångspunkt från att inkomstskatt, begravningsavgift enligt begravningslagen och avgift som avses i lagen om avgift till registrerat trossamfund beräknas efter en sammanlagd skatte- och avgiftssats i hela krontal. Av tabellerna skall också framgå skatteavdraget för den som inte är skyldig att betala allmän pensionsavgift. Denna lag träder i kraft och tillämpas första gången i fråga om preliminär skatt för . yttrande 2005/06:KU1y yttrande 2005/06:SkU1y yttrande 2005/06:FöU1y yttrande 2005/06:SfU1y yttrande 2005/06:SoU1y yttrande 2005/06:KrU1y Miljö- och jordbruksutskottets yttrande 2005/06:MJU1y yttrande 2005/06:AU1y yttrande 2005/06:BoU1y Lokal: Skandiasalen i offentliga utfrågning om den aktuella penningpolitiken Ordföranden: Då är överläggningarna öppnade. Vi hälsar riksbankschefen och medarbetare, utskottets ledamöter och övriga närvarande välkomna. Utskottets vice ordförande och jag har kommit överens om att vi föreslår att riksbankschefen håller sin föredragning, därefter tar vi en kortare paus och sedan blir det tillfälle för frågor från utskottets ledamöter. Därmed går ordet till riksbankschefen . Riksbankschefen : Låt mig som vanligt tacka för inbjudan att komma hit till finansutskottet. Det är nu ungefär vi började arbeta med inflationsmål i . De öppna utfrågningarna har vi haft . De är en av hörnstenarna i den strategi vi har följt för att bygga en politisk legitimitet kring penningpolitiken i . Det är sista gången som jag har möjligheten att uppträda här i utskottet i min roll som riksbankschef. Mot den bakgrunden tänkte jag börja min inledning med att göra en tillbakablick och fundera över vad det är vi har uppnått under de gångna tio åren och försöka göra något slags bedömning av vad det är som har överraskat positivt och vad som möjligen har fungerat mindre väl. Sedan tänker jag gå vidare och kommentera några frågeställningar som gäller penningpolitiken i ett mer framåtsyftande perspektiv. Det är två saker jag tänker beröra, nämligen vilka förväntningar man kan ha på penningpolitiken och huruvida penningpolitiken är flexibel eller mekanisk, och vad det i sin tur innebär för de som vill utvärdera den. Avslutningsvis tänkte jag tala lite grann om hur vi ser på inflationsperspektiven framöver och den bedömning av penningpolitiken som riksbanksdirektionen gjorde under gårdagen. Låt mig börja med tillbakablicken. Som ni alla kommer ihåg gick svensk ekonomi igenom en djup kris . Vad många inte riktigt har klart för sig är att det var den djupaste krisen som något land i har genomgått efter med undantag av den som genomgick . Det var verkligen något dramatiskt. Bakgrunden till krisen kan man utveckla på många sätt. Men klart är att det bland annat handlade om en dramatisk slutpunkt på av misslyckad stabiliseringspolitik. Konsekvenserna av misslyckandet var att vi fick en påfallande svag ekonomisk utveckling i jämfört med både vad vi tidigare hade haft och vad man i andra länder hade . När vi sedan drabbades av krisen kommer ni alla ihåg att arbetslösheten gick upp dramatiskt, statsfinanserna försämrades mycket snabbt och ränteläget steg på ett okontrollerat sätt. Vi hade höga räntedifferenser mot en bra bit in . är läget helt annorlunda. Den nya inriktningen av stabiliseringspolitiken, med omfattande förändringar i uppläggen av både finanspolitiken och penningpolitiken, har lett till att inflationen numera har varit relativt stabil med en inflationstakt i närheten av det mål som har satt upp. Inflation mätt som UND1X och historiska medelvärden Källa: SCB och . Den lägre inflationstakten har inte, vilket jag tror att många oroade sig för när inflationsmålet infördes, varit förknippad med en svagare utveckling för tillväxten. Tvärtom har BNP-tillväxten legat högre än vad den gjorde under de två tidigare decennierna. Det förefaller också som om de realekonomiska svängningarna i ekonomin har varit mindre. BNP-tillväxt och historiska medelvärden Källa: SCB. Även produktivitetstillväxten har, som jag har pratat om tidigare i utskottet , varit överraskande stark, starkare än i resten av EU. Jag tror att de flesta är eniga om att det mot bakgrund av den bättre produktivitetstillväxten finns anledning att se något mer positivt på den potentiella tillväxten i den svenska ekonomin. Också reallönerna har utvecklats väsentligen bättre än vad de gjorde under de två föregående decennierna. De har ökat med jämfört med om man tittar . Reallönetillväxt och historiska medelvärden Källor: , och . Vad som inte har varit fullt lika bra är sysselsättningsutvecklingen. Det finns ändå skäl att påpeka att arbetslösheten nu är betydligt lägre än den var när vi gick ut ur krisen. Det är också värt att påminna om att det var vanligt bland ekonomer att hävda att arbetslösheten inte kunde drivas ned eller så. Det var vad de akademiska studierna då pekade mot. Det har vi sett har varit möjligt. Vi som var med under krisåren vet att den här utvecklingen ingalunda har varit självklar. På ett sätt tycker jag inte att det är så konstigt att en omläggning av stabiliseringspolitiken kom till stånd. För det talade allvaret i den situation där vi befann oss. Det var helt enkelt inte möjligt att vända utvecklingen om man inte tog till ganska rejäla tag. Vi befinner oss i en värld - vi gjorde det då och vi gör det nu - med fria kapitalrörelser som ställer krav på ett ganska handfast agerande i en liten, öppen ekonomi som befinner sig i kris. Det är ändå värt att notera i sammanhanget att den kraftfullhet och den snabbhet som många av förändringarna av det svenska politiska systemet genomfördes med runt mitten av är något som jag ofta fått frågor och berömmande kommentarer om i internationella sammanhang. Folk vill veta hur det egentligen gick till när utvecklingen vändes. Man vill dra på våra erfarenheter från de åren och höra hur vi kom ur krisen. Även om det alltså i högsta grad var sannolikt att det skulle ske en omläggning skedde den snabbare och kraftfullare än vad många föreställde sig. Jämfört med andra länder utmärker vi oss framför allt i fråga om omläggningar på finanspolitikens område. Det säger jag trots att gränserna för det finanspolitiska ramverket har tänjts en del . Inflationsmålspolitik som vi nu har bedrivit under dessa år bedrivs numera i ganska många länder. Det är värt att understryka att anpassningen av inflationstakten till en lägre takt i inte är unik för . Den hänger delvis samman med - det kommer vi att återkomma till senare - flera utvecklingsdrag i världsekonomin som har pressat prisökningstakten. De förhållandevis goda statsfinanserna har varit en stor styrka för . Klart är att kraven skärps på det området framöver om vi ska klara de utmaningar som ställs med en åldrande befolkning. Mer överraskande än omläggningen av stabiliseringspolitiken är att lönebildningen har fungerat så pass väl. Det är inte så länge sedan lönebildningen i i ekonomkretsar brukade lyftas fram som ett tydligt varnande exempel för omvärlden. Med enstaka undantag har vi haft en ur makroekonomisk synpunkt ganska väl fungerande lönebildning . Att LO har uttalat att är löntagarnas bästa vän tycker jag understryker att någonting har hänt på området. Inflationsförväntningar kring har varit utgångspunkten för LO:s förhandlingar. När man har tagit den utgångspunkten har man fått en god reallöneutveckling. Därmed inte sagt att det inte skulle finnas problem med lönebildningen och arbetsmarknaden. Jag tror för egen del att man har anledning att räkna med att med den allt skarpare globala konkurrens som kännetecknar både produkt- och arbetsmarknaden kommer krav att ställas på en ännu mer produktivitetsbaserad individuell eller lokal lönebildning. Ytterligare en sak som har överraskat positivt är produktivitetsutvecklingen. Jag berörde den . Den framgår också av den här bilden (bild nr 5). Reallönetillväxt och historiska medelvärden Källa: , och . Återigen kan det vara värt att påminna sig situationen för tio . Då fanns det ingen människa som trodde att vi skulle få en god produktivitetsutveckling på det sätt vi har fått. En del av er påminner er kanske att det tillsattes en statlig utredning, en så kallad produktivitetsdelegation, just för att utreda varför vi hade en så dålig produktivitetsutveckling. Den goda produktivitetsutvecklingen har förstås varit helt avgörande för de reallönelyft jag tidigare talade om. Sedan har den också inneburit att företagen inte har behövt anställa i riktigt samma omfattning som . Det har naturligtvis varit en faktor - som vi har pratat om här - bakom den svaga sysselsättningsutvecklingen . Vi vet egentligen inte varför produktiviteten har förbättrats. Det finns hypoteser: IT-explosionen, som vi delar med många andra länder, avregleringar, en ökad global konkurrens. Det är viktiga förklaringsfaktorer. Men den relativa betydelsen av dessa faktorer vet vi inte, och det kan finnas annat som också har inverkat. För del är det naturligtvis en viktig uppgift framöver att bättre försöka förstå vad som har hänt. Det är väsentligt när man ska göra inflationsbedömningar på ett korrekt sätt. Vi har satt av resurser för denna uppgift , och vi har naturligtvis jobbat mycket med frågan . Än viktigare är förstås att i den ekonomiska politiken göra allt vad som är möjligt för att den positiva produktivitetsutvecklingen kan upprätthållas. Högre reallöner förutsätter i längden en ökad produktivitet. Allt har emellertid inte varit lika positivt. Utbudet av arbetskraft har inte utvecklats så gynnsamt som man hade kunnat hoppas. Stora grupper står utanför arbetsmarknaden, och sysselsättningen har ökat långsammare, som jag var inne på, än vad man skulle kunna ha hoppats på givet utvecklingen i övrigt. Fortsatt svag utveckling av arbetskraftsutbudet innebär konkret att man kan riskera att slå i kapacitetstaket snabbare än vad man annars skulle göra. Det kan då få konsekvenser för ränteutvecklingen och tillväxten framöver. En ännu viktigare dimension är kanske vad det här riskerar att betyda när vi är på väg in i en fas med en åldrande befolkning, inte minst vad det kan betyda för de offentliga finanserna. Med risk för att verka tjatig - det här är verkligen något som många tar upp och diskuterar - är det viktigt att understryka att det enda realistiska sättet att mildra effekterna är att fler arbetar och betalar skatt och att färre är beroende av transfereringssystemen. Inom det här området ligger tveklöst en av de viktigaste utmaningarna för den ekonomiska politiken framöver. En annan faktor som överraskat negativt är kronans utveckling. Om någon , när jag började i , hade sagt till mig att vi skulle få en så bra makroekonomisk utveckling som vi faktiskt har haft, och sedan skulle man ha sagt att vi skulle få en växelkursutveckling som var så relativt svag, hade jag bedömt det som väldigt osannolikt. Frågan är varför vi i genomsnitt har haft en så svag kursutveckling för kronan. Traditionella förklaringar, som tar sin utgångspunkt i konkurrenskraft, i relativa inflationstakter, i relativa tillväxttakter, räcker inte så långt för att förklara växelkursutvecklingen. Vi inledde, mot den bakgrunden, ett större arbete i där vi också har engagerat akademiker utifrån för att bättre förklara varför kronan i genomsnitt har varit så pass svag. Frågor som har att göra med skattesystemet, med företagens lokalisering, med investeringsutveckling och liknande blir viktiga att belysa i det sammanhanget. Klart är , och det måste också markeras, att den svaga växelkursen har varit en stor hjälp för oss, speciellt under några av åren under den senare delen av när den kraftiga åtstramningen från finanspolitiken sattes in. Det var en svag växelkurs som gav oss efterfrågan från utlandet. Det var en hjälp. Men en alltför svag krona är i det långa loppet inte bra för levnadsstandarden. Låt mig också säga ett par ord om utvecklingen i . Vid utfrågningarna i finansutskottet brukar jag i regel inte tala så mycket om utvecklingen inom själva . Jag tänkte göra ett undantag för er, som är våra ägare, och redovisa några utvecklingsdrag. lade vi som då utgjorde ledning, min företrädare , min efterträdare och jag, fast en kurs som utgick från några ganska enkla principer. Vi skulle eftersträva en koncentration av bankens verksamhet kring huvuduppgifterna, som vi ansåg vara penningpolitiken och den finansiella stabiliteten. Det senare är nu klarlagt i vår lag, men var det inte riktigt på samma sätt . Inom de områdena hade vi ambitionen att bygga upp en ökad analytisk kapacitet och en ökad kompetens. Därutöver skulle vi eftersträva en ökad öppenhet både internt och externt. Det här är principer som har väglett verksamheten . De förändringar som har inträffat är ganska betydande. Antalet anställda i , inklusive det bolag som vi då hade, , har reducerats från drygt 1 200 personer till drygt 400, vilket gör oss till en av de minsta centralbankerna i . Ändå har vi inom våra huvudområden, penningpolitiken och den finansiella stabiliteten, ökat våra resurser ganska rejält. Vi har betydligt fler personer som jobbar med dessa frågor. Den akademiska nivån på verksamheten har höjts väsentligt. Det senare kan man belysa på lite olika sätt. Ett enkelt sätt är att konstatera att antalet personer med högre akademiska examina har gått från kanske tio till 30-40, vilket nog gör oss till en av de större nationalekonomiska institutionerna i landet . Också betoningen av öppenhet har fått tydliga konsekvenser. Vi publicerar mycket omfattande underlag som redovisar hur vi ser på den ekonomiska utvecklingen i inflationsrapporterna. Utskottsförhören är ett annat uttryck för det. Jag och mina kolleger är ofta ute i landet och pratar om penningpolitik och diskuterar arbete. När man jämför olika centralbanker med avseende på graden av öppenhet kommer regelbundet ut bland de allra högsta. Index för centralbankers öppenhet Källa: van der Cruijsen and Demertzis (2005). Öppenheten har, som jag ser det, varit central för förtroendet för i arbetet med att gradvis förankra den nya penningpolitiska regimen. Den har också varit viktig för att göra det möjligt för er och andra att granska det sätt på vilket politiken är upplagd. En indikation på att vi har kommit en bit på vägen när det gäller att skapa en penningpolitisk regim är det som hände i samband med att aviserade sin avgång och när jag själv gjorde motsvarande . I ingetdera fallet ledde det till några påtagliga effekter vare sig på växelkursen eller räntebilden. Den enda marknadsreaktion som jag egentligen har observerat är att en av min mammas kompisar på pensionärshemmet berättade för henne att hon avsåg att ta ut pengarna från banken och lägga dem i madrassen tills vidare. Jag räknar med att det här kommer att lägga sig när jag träffar henne nästa gång och berättar att kommer efter mig. I övrigt var det inga synliga marknadsreaktioner. Lite osäker kan man ju bli i en sådan situation om man ska bli glad eller inte. Betyder jag inte mer? Jag har för min del valt att bli glad. Jag tycker att det visar att vi har lyckats bygga en penningpolitisk regim som inte är personberoende i någon större utsträckning. Med detta har jag klarat av några reflexioner om historien. Låt mig nu säga ett par ord om framtiden. Jag ska då koncentrera mig på penningpolitiken. En viktig frågeställning i sammanhanget är vilka förväntningar som finns på penningpolitiken. Alltför högt ställda förväntningar riskerar att leda till att man diskuterar fel frågor, och det riskerar att i värsta fall bidra till ett politiskt missnöje som undergräver den uppläggning som vägleder penningpolitiken. Låt mig säga lite om hur jag ser på frågan om vad som är rimliga förväntningar att ställa. Enligt lagen ska vi uppnå ett fast penningvärde. Det har vi själva operationaliserat som ett inflationsmål. Att lagstiftaren har varit så tydlig om att det är inflationen som vi ska inrikta oss på, att man inte i lagen talar om hög tillväxt eller låg arbetslöshet, beror på - föreställer jag mig - att det över tiden egentligen bara är inflationen som kan styra. Det är därför inte meningsfullt, kanske till och med kontraproduktivt, att ge intryck av någonting annat. Det tål att upprepas att om man varaktigt vill få ned arbetslösheten är det andra typer av åtgärder som måste till. Då måste man påverka den strukturella arbetslösheten. Det är svåra frågor, och det är ett brett fält av åtgärder som man kan tänka sig att vilja gå in på som har att göra med i första hand hur arbetsmarknaden fungerar. Den här uppläggningen hindrar inte - det vill jag understryka, och det kommer att framgå tydligt av det jag säger senare - att så gott det går naturligtvis ska bidra till att övriga mål för den ekonomiska politiken uppfylls. Det görs också klart i förarbetena till riksbankslagen. Villkoret är då förstås att vi har säkrat inflationsmålet i rimlig utsträckning. Faktum är att uppgiften att åstadkomma en inflation i linje med målet har visat sig svår nog. Det hänger mycket ihop med att det vid upprepade tillfällen har skett strukturella förändringar som har varit svåra att fullt ut parera med ränteändringar. Jag var inne på dessa tidigare när jag talade om till exempel produktivitetsutvecklingen. Bara själva nedväxlingen från hög inflation till låg inflation har också förändrat beteendet i många avseenden. Jag talar också om den internationella utvecklingen, vad låga importpriser som en följd av globaliseringen kan ha för betydelse till exempel. Att förutse den typen av strukturella skift är sällan möjligt. Än mindre är det möjligt att kvantifiera exakt de effekter som skiften kan medföra. Det har inträffat en hel del skift av den typen . I , liksom i andra länder, har nästan alla gått i riktning mot låg inflation. När vi genomför förändringar av styrräntan, när vi påverkar inflationen, gör vi det främst genom att påverka allmänna efterfrågan. Vi påverkar aktiviteten i ekonomin. Enkelt uttryckt försöker vi att bromsa när ekonomin accelererar, och vi gör motsatsen när ekonomin tappar fart. Det här innebär att en inflationsmålspolitik ofta bör kunna bidra till att utjämna konjunkturen. Det är ingenting som vi på något vis har stuckit under stol med. Så är det. Vi bör kunna bidra till att minska svängningarna i ekonomin. Vi kanske också kan minska svängningarna i arbetslösheten. Men, det är oerhört viktigt att göra klart att vi aldrig - vi har inte den kunskapen - kommer att helt kunna eliminera svängningarna i våra ekonomier. Det är ingenting som har gått i något annat land heller. Därför är det också gravt missvisande när man har gjort ansvarig för skillnader mellan den faktiska arbetslösheten och den som skulle ha kunnat uppnås om man inte hade några konjunktursvängningar över huvud taget. Vad vi får hoppas på - och jobba på - är att vi hanterar det så väl att vi ändå får en gradvis stabilare utveckling. Det tror jag ska vara möjligt. Det finns också, som jag antydde tidigare, en del tecken på det, även om jag tror att är en att utvärdera på ett riktigt bra sätt. Den andra frågan jag tänkte tala om är hur mekanisk eller flexibel politiken bör vara och hur den mot den bakgrunden bör utvärderas. Vi bedriver vad som i den penningpolitiska litteraturen brukar kallas för en flexibel inflationsmålspolitik. Fokus ligger inte på, som jag nämnde tidigare, att enbart och under alla omständigheter stabilisera inflationen. Om det finns en grundläggande tilltro till politiken, folk räknar med att vi kommer att ha en inflation i linje med vårt mål, då kan vi ta hänsyn till andra faktorer. publicerade vi ett förtydligande av penningpolitiken. Där gör vi klart att vissa avvikelser från inflationsmålet kan och bör accepteras, men att vi normalt strävar efter att föra tillbaka inflationen till målet . Ett skäl att göra avsteg är att politiken inte verkar så snabbt och har en sådan precision att inflationen kan styras exakt . Det är just det, som jag tidigare berörde, som har skett . Det har ibland handlat om tillfälliga utbudsstörningar, ibland om strukturella förändringar. Ett annat skäl är att vi kan vilja ta hänsyn till andra faktorer än inflationsutvecklingen, till exempel utvecklingen i den reala ekonomin, den finansiella stabiliteten eller något annat som vi anser vara väsentligt. Det finns ett antal exempel på situationer när överväganden vid sidan av bedömningen av KPI:s utveckling har påverkat politiken. Exemplen visar tydligt att politiken inte har bedrivits på ett mekaniskt sätt utan på ett flexibelt sätt, på tvärs med vad man ibland kan läsa i nyhetsbrev från marknaden och liknande. Låt mig bara ta några exempel. Flera av er kommer ihåg dem eftersom ni var med och diskuterade dem. Under mitten och senare delen av sänkte inte alltid styrräntan så mycket som hade varit möjligt om man hade tittat bara på KPI-prognoserna.