bet · GS01KU20d2 · 2005-01-01 00:00:00 — Statsminister : Det var väl helt enkelt så att hon var i informera om kommande möte det måste ha varit ett så kallat Gaercmöte, General and och det här stod naturligtvis inte på dagordningen vid det tillfället. Att jag och har en fortlöpande dialog är självklart. Det har man i en regering; den är ett kollektiv. Men det är också så att när vi fattar beslut om att utse en kommissionsordförande sker det i formationen stats- och regeringschefer. Det var säkert det hon avsåg, och jag har ingen annan mening än den som hon uttryckte. (): Samma typ av agerande ägnade sig utrikesministern åt när hon, också det i samband med ett EU-nämndssammanträde, vägrade att svara på frågan vilken inställning regeringen hade och återigen hänvisade till statsministern. Det kan knappast ha kommit som en överraskning vare sig för statsministern eller utrikesministern, eller för den övriga regeringen, att en ny kommissionsordförande skulle utses. I europeiska medier debatterades ju frågan om vem som skulle bli ny kommissionsordförande. Är det verkligen rimligt att företrädare för regeringen på flera sammanträden med , som det pågår en intensiv debatt, inte kan redogöra för och svara på de frågor som ledamöter ställer om vilka krav skulle vilja ha på en ny kommissionsordförande? Statsminister : Jag tycker inte att det är så märkligt med tanke på att jag innan hade gett ett skriftligt svar till om de principer, kriterier, som vi såg som utgångspunkter för val av ordförande. Dagarna efter detta ersätter sedan mig i ett samrådsförfarande med de borgerliga partiledarna och och partiledare i ett samråd som syftar till att utröna var vi har stöd för en eventuell ordförandekandidat. Det enda man slås av, när man läser igenom protokollen nu i efterhand, är att , som ligger , före själva beslutet, kanske en månad före, är det ingen som nämner Barrosos namn. Man nämner ett flertal, andra kandidater i EU-nämndssammanhang och i samband med andra debatter, men Barroso, som sedan kom att väljas, är det ingen som nämner. Det säger något om processens komplexitet och dess politiska natur. (): Just för att processen är komplex och det händer saker gör det kanske extra viktigt att är det kontrollorgan som utsett för att se till att regeringen följer det som en riksdagsmajoritet önskar, att man på ett tidigt stadium har en dialog och ett samråd med om vilka kriterier som gäller. I det skriftliga svar som vi fått hänvisas mycket till att det finns full interpellations- och frågerätt för ledamöter. Men är det verkligen rimligt att ska bli ett organ som springs förbi när det gäller att förankra vilket ställningstagande regeringen ska göra i den här typen av frågor? Det är väl inte genom interpellationer och skriftliga frågor som ska kontrollera att regeringen gör rätt saker, utan det ska väl ske just genom ? Statsminister : Herr ordförande! Jag har samma uppfattning, och jag tycker att vi fullföljt kravet på beredning. Det framgår också av handlingarna. Sedan kan man diskutera hur tidigt det ska göras. innan den nye ordföranden utses är det ingen som ens för hans namn på tal i , och jag tror inte heller i i övrigt. handlade det om olika kandidater, inte minst Verhofstadt i , som visserligen är en ivrig federalist, det vet vi, men å andra sidan också en progressiv politiker. Det fanns argument för och emot honom. Som jag redovisade i mina svar och även såg vi vid det här tillfället att det skulle komma någon från ska vi säga den högra delen av det europeiska politiska familjespektrumet, eftersom ju ibland räknades till den vänstra. Santer räknades till den högra, Delors till den vänstra. Men av olika skäl blockerades sedan Verhofstadt, tillsammans med Ahern och några andra som fördes fram. Vi sade vid det tillfället att vi strävar efter att få ett så snabbt och enigt beslut som möjligt, eftersom unionen då var inne i en mycket känslig fas. Vi ska komma ihåg att vi då hade haft alla de diskussioner som handlade om regeringsfördraget, som vi lyckats fullfölja och träffa stora kompromisser kring. Vi hade ingen som helst anledning att i det läget dra på oss ytterligare ett misslyckande genom att inte snabbt kunna enas om en ny ordförande i kommissionen. Vi utgick mycket från detta och sade att vi inte tänkte vetera någon kandidat. Vi gjorde det klart, och sedan är det som du vet en politisk process, och mycket kan hända under den resans gång. Det visade sig att under den resans gång föll Verhofstadt och i stället trädde Barroso fram, av ingen tidigare nämnd, och det gick att enas kring honom. Så sent som har vi alltså ett protokoll från något av EU-nämndssammanträdena med flera namn som förs fram och som sedan också kom fram i det samråd som vi från regeringens sida hade med partiledarna. Men ingen av dem lyckades träffa in Barrosos namn. (): Statsministern återkommer till namndiskussionen, och det finns säkert skäl att föra den diskussionen. Men på enhetsmötena gällde frågan, åtminstone tidigt under processen, vilka krav och kriterier man skulle ställa på en kommande kommissionsordförande. Namndiskussionen var, åtminstone inledningsvis, inte det centrala. Det är det frågan här gäller. Om det är så att regeringen inte i ett tidigt stadium har förankrat kraven utan låtit processen löpa på, och det sedan i slutet kommit upp en diskussion om vilka namn som kan vara aktuella, är frågan: Riskerar inte en sådan process, när man i ett tidigt skede inte förankrar kraven på en kommande kommissionsordförande, att leda till att i praktiken ställs inför fullbordat faktum, att det i slutändan inte finns så mycket att välja på? Är det inte viktigt att tidigt i processen får möjlighet att påverka vilka krav som ska ställas på en kommissionsordförande just för att ska kunna påverka vem som blir kommissionsordförande? Statsminister : Herr ordförande! Jag redovisade mina principiella synpunkter i ett frågesvar till . Jag upplevde sedan aldrig att någon egentligen invände mot de principiella utgångspunkterna. Jag tror att även vid ett sammanträde redovisade tre kriterier. Det var inte någon som helst oenighet om detta. Att sedan hitta en person som man tycker passar in på detta det är den besvärliga processen. Kriterierna har vi inte haft svårt att vare sig beskriva eller enas om. (): Men varför redovisas inte detta i ? Varför redovisas detta bara i form av ett frågesvar? Varför redovisas det inte tidigt? Jag misstänker nämligen att regeringen, med den framförhållning som jag föreställer mig att den har, hade en uppfattning om vilka krav man ville ställa på en kommande kommissionsordförande. Varför redovisades inte detta för tidigare? Vi upplever inte att det på något sätt var kontroversiellt. Om du tittar på den redovisning som fick ser du att den röner inga invändningar. Inte heller det frågesvar jag gav rönte någon invändning. Det är inte där problemet ligger, utan det är när vi kommer fram till det svåra ställningstagandet att hitta en person. Det är då det går isär, för alla personer kan på något sätt sägas passa in på kriterierna; de är generella till sin karaktär. (): Herr ordförande! Någon skyldighet att samråda med inför möte med och inför regeringskonferensen finns alltså inte föreskrivet i riksdagsordningen. Dock har det utvecklats en praxis, och jag har därför en kontrollfråga. Vi har återvänt till . Anser statsministern att den praxisen har fullföljts i och med det samråd som var vid sammanträde ? Statsminister : Ja, det är min uppfattning. Jag tycker också att de samråd vi har inför våra olika möten, i huvudsak i , är av det slaget att vårt EU-arbete fungerar väl och är väl förankrat i riksdag, precis såsom tanken är och har varit. Vi kan nu överblicka tiden , alltså , och det har varit ett av de politiska fält som beredningsmässigt fungerat på ett bra sätt. Sedan har vi inte alltid haft samma uppfattningar, men metoden att komma fram till beslut har varit funktionell. Vi använde samma metod den här gången, och vi gjorde det mot bakgrund av just de erfarenheter vi hade av utnämning av kommissionsordförande och kommissionär från förra gången. (): Vi kan också läsa i de handlingar vi fått från att parallellt med detta genomför statssekreterare och statsministern informella kontakter och konsultationer med ledande företrädare för samtliga riksdagspartier. Betyder parallellt att det låg ungefär i tidsaspekten runt ? Statsminister : Ja, enligt den kalendersammanställning jag har framför mig gör vi det . Det är i huvudsak som gör det. Jag tror att jag kontaktar företrädare för två partier. kontaktar de övriga. Det var ju strax efter min operation så jag var inte i riktigt kraftfullt skick, om jag uttrycker mig så. Ordföranden: har en tradition i av att ha förtroendefulla samråd. Vissa har ju varit med och även . Förutsättningen för detta är att man tidigt tar upp frågorna, inte bara inför beslut utan också när det gäller sättet att föra förhandlingar på i mindre sammanhang. Därför borde det väl ha varit rimligt att regeringen tidigare hade redovisat sitt sätt att resonera och hur man kunde föra diskussionen, även om det sedan sist och slutligen handlade om vilket namn man skulle välja? Statsminister : Med den erfarenhet jag har av tidigare process upplever jag att vi förfor på ungefär samma sätt den här gången som då, dock kanske med den skillnaden att EU vid det här tillfället var i ett mer pressat läge. Det har inte varit en lätt period för unionen, och var ju en konfliktfylld vår. Så det är klart att namnfrågorna kommer upp ganska sent, efter det att allt det andra är avklarat. Det är en skillnad. I övrigt tycker jag att vi har haft samma förhållningssätt, samma sätt att arbeta, som förra gången. Och på samma sätt som förra gången går det väldigt fort i slutet när man väl börjar samla ihop sig kring det slutliga beslutet. Den gången blev det . Vid det här tillfället blev det ett förkastande av Verhofstadt och sedan en ny start med Barroso. Jag tycker att vi har haft och har ett förtroendefullt samarbete kring detta och ser inte diskussionerna om kriterierna som något som rubbar det intrycket. Ordföranden: Det kan ju hända att det blir tvärtom under resans gång. Vi kanske för djupare och tidigare samtal när vi är vana vid EU-processen och vet hur vi ska påverka. Det i sin tur kräver kanske i just ett sådant här fall att man tidigt tar upp diskussioner, väl medveten om att personfrågorna kommer på slutet. Och precis som statsministern säger kan det då bli en kompromisskandidat som kanske över huvud taget inte nämnts tidigare. Vi befinner oss alla i processen, det gör alla partier i i den meningen att vi sitter i och påverkar det svenska beslutet, men också i ett europeiskt sammanhang. Därmed kan man hävda att processen ska påbörjas tidigt så att partierna har klart för sig de kriterier som man sedan ska ha i slutändan när beslutet sist och slutligen fattas. Statsminister : Herr ordförande! Det är naturligtvis en lämplighetsfråga, och den kan alltid diskuteras. Om man tittar på vad sade ser man att hon förde ett allmänt resonemang som jag inte upplever att någon i nämnden invände mot. Det är således inte där det kontroversiella ligger. Vi har en ganska bred samsyn kring vad som bör gälla i de här sammanhangen. Det är näst intill en självklarhet att det bör vara en person med brett stöd. Vi insåg alla att det var en person som skulle hämtas från den högra delen. Det var bakgrunden. Vi var alla frågande inför diskussionerna kring parlamentarism, att det var nödvändigt att ha en kommissionsordförande som speglade majoriteten i . Den typen av statsbildning är inte EU. Den typen av resonemang fanns det bred samstämmighet kring. Men som sagt, för att friska upp er egen minnesbild kan ni gå igenom vilka namn som mot bakgrund av dessa självklara utgångspunkter förs fram och ni kommer att se att om jag får säga så inte en siffra är rätt. Det är ingen som träffar rätt namn. Alla för fram sina, och det blir någon helt annan. Jag tror nästan att det var en liknande situation gången innan, även om då hade fler förespråkare dock icke den svenska . (): När man läser uppteckningarna från slås man lite grann av det sätt på vilket utrikesministern besvarar frågorna vid de första två tillfällena. Hon avböjer då att svara på frågor om vilka kriterier regeringen har för den nye ordföranden, inte med hänvisning till att det ännu inte formulerats några sådana eller att de inte finns, utan hon säger att den frågan bör ställas till statsministern. Man får intrycket att utrikesministern i och för sig inte utesluter att regeringen har kriterier men att dessa bara finns i huvudet på statsministern. Var det på det sättet? Statsminister : Det är naturligtvis mycket som ryms i mitt lilla huvud, men jag har en egenhet att inte behålla det där utan i stället prata vitt och brett om det. Den här frågan var av det slaget att jag upplevde den som okontroversiell. Jag tror inte att det är det som är utgångspunkt, utan hon tycker att det är en sak, särskilt vid det första tillfället, som inte ska behandlas i Gaerc utan i i konstellation stats- och regeringschefer. Det är det som jag har uppfattat att hon utgår från. När hon sedan ersätter mig den 16 och 17 kan hon naturligtvis gå igenom kriterierna. (): Låt mig då fråga: När och på vilket sätt formulerades de kriterier som den 16 redogjorde för i nämnden? Statsminister : Det sker naturligtvis, inför hennes framträdande i , i en intern informell beredning med Statsrådsberedningen. Hennes anförande där arbetar vi fram tillsammans. Jag för min del var inte på plats de dagarna utan befann mig utanför . Det var som förde de löpande samtalen. Sedan hade och jag telefonkontakt, liksom även jag och . Det är så det går till. Hon går alltså dit med ett skriftligt anförande som hon läser upp, och det är förankrat. (): Ordförande! Det är möjligt att jag bör inte svara på frågan, som hon uttrycker sig , är en formuleringssak. Men statsministern hänvisar till att han i ett svar på fråga tydliggör kriterierna. Är det från den tidpunkten då tydligt vad som är regeringens underliggande kriterier vid de diskussioner som fördes inför Europeiska rådets utpekande av person? Statsminister : ger jag ett kort frågesvar till där jag framför allt framhåller vikten av att det sker i enighet, att vi kan hitta en person att samlas kring. Sedan var det känt att det skulle komma någon från den högra kanten. Det som senare formulerar är ytterligare specificeringar. Nej, jag upplever inte att det på något sätt under den processen tillförts något som är av sådant slag att det skulle vara överraskningar eller nyheter, utan det är högst elementärt. är en station på resan. (): För att förstå processen undrar jag: Är det så att det framför allt fokuseras på namn, eller är det så att regeringen i ett tidigt skede börjar med kriterier för sin egen diskussions skull? Statsminister : Den som i regel kommer i fråga som ordförande i kommissionen har ju ofta själv en bakgrund som regeringschef. Det gör att den krets man söker ur från början anses vara av sådant slag att alla fyller de kriterier som vi sedan kommer att ställa upp. Det finns säkert undermedvetet med i analysen även om det inte uttrycks. Vem kan påstå att inte en portugisisk premiärminister skulle förstå den europeiska strukturen, kunna leda en stor organisation eller kunna uttrycka sig väl på flera språk? Och vem kan påstå att inte en dansk, en irländsk, en österrikisk eller för den delen en finsk kan göra det? Det blir på något sätt kriterier som dessa personer, som är föremål för valet, redan testats mot åtskilliga gånger. Jag tycker alltså inte att kriteriefrågan egentligen är det avgörande när valprocessen kommer i gång, bortsett från att man vill skapa koncensus enighet och att det finns någon informell turordning om höger och vänster som medför vissa restriktioner i sammanhanget. Som du vet förde jag diskussionsmässigt rätt tidigt fram uppfattningen att det kanske kunde vara bra att bryta principen med en regeringschef och i stället få en person som hämtades från förvaltningen eller från en kommission, en tidigare kommissionär, som ordförande för att på så sätt få bort den olyckliga uppfinningen att kommissionen ibland betraktas som . Det är den inte, utan den är någonting annat den är en kommission. Parlamentet och kommissionen har en relation som inte en regering och ett parlament har. Det mötte motstånd, och jag insåg att det inte var en fågel som flög. Men vid det tillfället fanns namn vilket sedan också avspeglade sig vid namnresonemangen som Verheugen, Vitorino, Lamy. Jag tror att även nämndes. Det fanns utmärkta kommissionärer som alla skulle ha kunnat bli ordförande i kommissionen, men det var en regeringschef man letade efter och därmed var vi tillbaka i det hela. (): Hade det samråtts med om den typen av kriterier eller avvägningar? Statsminister : Det var ett resonemang som jag förde rätt tidigt och som jag aldrig förde till . Jag tror dock att några av ledamöter kommenterade det i eftersom det så att säga fanns i den debattmassa som för tillfället var aktuell. Man tyckte väl att de som jag hade pekat på som icke-partipolitiska likafullt hade ett tydligt partipolitiskt uttryck. Jag tror att någon, om det var , sade att Verheugen visserligen är socialdemokrat men han har också varit liberal. Därmed kunde han kanske fördras, vad vet jag. Så det kommenteras i alla fall, det kommer jag ihåg, men det är ingenting som ingår i den senare fasen när vi går till mer formellt informera om vilka kriterier vi tycker är lämpliga. Det pågår dock en diskussion innan som vi alla deltar i, och den tycker jag är värdefull. (): Låt oss titta tillbaka på tidsschemat. var ledamöter ganska i sina uttalanden om att man skulle vilja samråda om just kriterierna. säger att hon tycker i och för sig att fråga om dessa är rimlig men också att utrikesministerns svar är helt naturligt. Min partikamrat säger att han förstår att det inte kan bli något svar, men kan väl ta upp med att vi gärna vill ha en dialog om de här frågorna. Ändå blev det ingen dialog. Veckorna flöt på, och är något mer oresonlig och tycker att det inte har varit acceptabelt att man inte har kunnat diskutera det här med någon regeringsrepresentant. hänvisar regeringen till att har interpellationsrätt och kan ställa frågor till regeringens ledamöter. I den här utfrågningen hänvisar till ett sådant frågesvar. Kan den typen av frågor eller interpellationer ersätta samrådet i ? Statsminister : Nej, men det kan väl komplettera, vilket insats har visat. Men det kan inte ersätta det, och det tror jag heller inte att menade när hon sade så. och interpellationsinstitutet är viktiga instrument i granskningsarbete och politiska opinionsbildning. Det är klart att de kan användas, men de ersätter inte detta. (): Vi fick ett tre stycken långt svar från statsministern på fråga, och det var gott så. Statsministern underströk i början av den här utfrågningen att det som ansågs som viktigt från svensk sida, det som var ingång i den här diskussionen, var att man ville ha ett snabbt och enigt beslut. EU hade stått inför en del svårigheter och en del motgångar. var det viktigt att man snabbade på processen och kunde nå enighet snabbt. Var det så att anledningen till att man inte fick några svar i kanske snarare var att i övrigt hade man inga svenska kriterier, utan det viktiga för oss var att unionen höll samman och kunde vara enig i sitt beslut om en ny ordförande för kommissionen? Statsminister : Herr ordförande! I mina tidigare svar har jag inte dolt att jag tycker att det var väldigt viktigt. Jag utgår då ifrån att de som blir aktuella för de här uppgifterna alla har den typ av kvaliteter att de är möjliga att utse. Det vore rätt bisarrt om man skulle söka i kretsen av regeringschefer i och skulle utgå ifrån att i den kretsen finns det människor som inte är kompetenta nog att inneha den här uppgiften. Det politiskt viktiga vid det tillfället, såsom unionen då såg ut och det läge vi var i arbetsmässigt, var att få ett snabbt beslut och ett beslut som var sådant att det kunde ena oss alla. Det visade sig att det var möjligt. Verhofstadt var inte möjlig. Det var alldeles uppenbart. Han var för federalistisk för vissa stater, och därmed så föll han. (): Då blir den naturliga frågeställningen sådan att från sida menar man att det vore bisarrt, jag tror att det var det ordet statsministern använde, att utgå ifrån att någon av dem som skulle kunna vara tänkbara inte hade de kvaliteter som behövs för att kunna leda kommissionen. Andra länder väljer att blockera till exempel Verhofstadt. Någonstans måste man fråga sig: Är den här rollen som har, som någon sorts ordningsman i unionen där det viktiga inte är att företräda att det till exempel inte blir en för federalistisk EU-kommissionsordförande utan i stället att EU så snabbt som möjligt kan enas om ett beslut, självpåtagen? Statsminister : Nej, det är den inte. Jag tror att alla som sitter i beslutsställning i har samma utgångspunkt. Man känner ett ansvar för unionen. Det vore märkligt annars. Dessutom vet vi alla att den som går in i en sådan funktion kommer att få jämka sina personliga uppfattningar för att få kommissionen att fungera. Kommissionen består förvisso icke av federalister allena långt därifrån. Det är en majoritet som har en annan uppfattning. Jag upplevde aldrig att detta var ett skäl att blockera Verhofstadt. Däremot kan det ha funnits de som av inrikespolitiska skäl tyckte att en så pass profilerad politiker som Verhofstadt var, åtminstone i hans tidigare praktik, skulle ha varit svår att förena med en inrikespolitisk debatt i de länderna. Det kanske var skälet snarare än en diskussion om vad som gäller utifrån unionens bästa. Min erfarenhet är att när man väl hamnar i den där typen av lägen så kommer de personer som är aktuella att utses också att hantera uppgiften på ett klokt sätt. Jag hade inga som helst dubier om Verhofstadt. Det är en mycket kompetent person som i många frågor står för en linje som vi tycker är utmärkt och i andra frågor står för en linje som vi tycker är helt förkastlig. Men jag tror inte att jag hittar någon av dem som är valbara som inte har precis de egenheterna. Ordföranden: för det. Därmed avslutar vi utfrågningen i denna del och går över på nästa som alltså handlar om processen att utse kandidat till svensk EU-kommissionär. Det är ärende nr 19. Jag utgår ifrån att statsministern inte heller här ska hålla någon inledningsbetraktelse. Då går vi rätt in på utfrågningen. Vi ligger något efter i tidsschemat. Det är önskvärt med fokusering i frågor och svar. (): Herr ordförande! Jag skulle vilja ställa en fråga till statsministern. Anser regeringen att informella kontakter kan ersätta samråd i ? Statsminister : Inte helt naturligtvis. För sådant som vi är skyldiga att samråda om i har vi naturligtvis anledning att bevaka detta. Men för sådant där vi inte har någon skyldighet att samråda, det som är ett rent regeringsbeslut, är det inte som är den kropp vi ska vända oss till. Då är det snarare konstellationen av partiledare och partiföreträdare som vi ska vända oss till. Samråd kan ha olika bakgrund. När det handlar om vem vi ska nominera som kommissionär är detta ett regeringsbeslut som vi inte är formellt skyldiga att samråda med om. Men i andra sammanhang vet ju att jag är en flitig gäst hos och tycker om att vara där. Det är utmärkta tillfällen till debatt och diskussion. Vid det här tillfället var upplägget sådant att först skulle vi veta vem som blev kommissionsordförande, sedan skulle vi veta vilken portfölj som låg inom räckhåll och därefter skulle vi ta ställning till vilken svensk person vi skulle föra fram. Det är samma ordning som förra gången. Den var lika rätt då som den var den här gången. (): Statsministern beskriver att det pågick informella samråd och informella diskussioner under inledningen av sommaren. Då intensifierades de här kontakterna. skickade Statsrådsberedningen ut ett pressmeddelande om att bör nomineras till en ny period som kommissionär.