bet · GS01UU9 · 2005-05-24 00:00:00 — Bekämpande av diskriminering på grund av kön, etnisktursprung, religion eller sexuell läggning utgör en av de största utmaningarnaför arbetet med de mänskliga rättigheterna, framhöll utskottet i det nämndabetänkandet.Som ett led i den aktiva svenska politiken för de mänskliga rättigheternasammanställer rapporter om situationen för demänskliga rättigheterna i enskilda länder. offentliggörsrapporterna på hemsida. Därigenom blir informationentillgänglig för en bredare krets av aktörer - organisationer, företag ochenskilda - som är intresserade av mänskliga rättigheter. Publiceringen öppnaräven för en konstruktiv dialog med representanter för de enskilda länderna.Rapporterna har enligt uppgift från vunnit alltmeruppmärksamhet och uppskattning.Utskottet välkomnar mot denna bakgrund de ovan redovisademotionsförslagen om ett svenskt initiativ till en återkommande utförligländervis rapportering och debatt inom FN om mänskliga rättigheter.Utskottet bedömer att en öppen redovisning med ett tillvägagångssättliknande det som har prövats i skulle kunna bidra till ökaduppmärksamhet, upplysning kring och en positiv utveckling i fråga om demänskliga rättigheterna på många håll i världen. Regeringen bör, enligtutskottet, ta lämpliga initiativ i den riktning som utskottet förordar.Med anledning av ett motionsförslag om mänskliga rättigheter i kanutskottet konstatera att den svenska synen på mänskliga rättigheterregelmässigt framförs såväl i bilaterala kontakter med landet som imultilaterala sammanhang. uttalade i betänkande2003/04:UU9 att man ser mycket allvarligt på bristerna i respekten för demänskliga rättigheterna i . Det är utskottets förhoppning att detföreslagna kan komma att vitalisera den internationellabevakningen av mänskliga rättigheter.I det nämnda betänkandet framhöll utskottet vidare att främjandet avde mänskliga rättigheterna skall genomsyra det svenska agerandet i globalaoch europeiska forum, liksom i direkta kontakter med andra länder,utvecklingssamarbetet inräknat. Utskottet klargjorde där också sitt stöd förgeneralsekreterarens ansträngningar att - inom ramen för det konfliktföre-byggande arbetet - få till stånd ett kraftfullare agerande mot de grovakränkningar av de mänskliga rättigheterna som hotar freden. Detta kan, somutskottet konstaterade i sammanhanget, komma att kräva en förstärkning avde nuvarande övervakningsmekanismerna, som bl.a. har till uppgift att bevakaatt konventionsstaterna efterlever sina förpliktelser.Utskottet ser positivt på att FN:s länderteam fått iuppdrag att tydligare främja de mänskliga rättigheterna, vilket redovisas irapporten larger freedom. Likaså välkomnar utskottet att generalsekretera-ren nu slår fast att frågor om mänskliga rättigheter tydligare skall beaktas iresolutioner om fred och säkerhet liksom att dessa frågor integreras ibeslutsfattande och diskussioner på alla håll inom FN-systemet. Utskottetstöder också förslagen i generalsekreterarens rapport att de organ som vakaröver olika människorättskonventioner skall bli effektivare och agera tydligarevid brott mot de rättigheter som de har till uppgift att bevaka. Enligt utskottmening ligger detta i linje med generalsekreterarens uppmaning tillansvarstagande från stater gentemot sina medborgare, från stater gentemotvarandra, från internationella institutioner gentemot sina medlemmar och fråndagens generation gentemot kommande generationer.Mot den angivna bakgrunden vill utskottet uttrycka sitt fulla stöd för deangivna förslagen om att stärka genomförandet av de mänskliga rättigheternagenom reformer i FN:s verksamhet och organisation. Utskottet vill ocksåunderstryka vikten av att regeringen på det internationella planet kraftfulltagerar för att fler länder skall ansluta sig till de olika MR-konventionerna.Utskottet återkommer nedan till Internationella brottmålsdomstolensverksamhet.Avslutningsvis i detta sammanhang vill utskottet beröra ett motionsförslagom mänskliga skyldigheter. Motionärerna konstaterar att det finns en FN-förklaring om mänskliga rättigheter och anser, utan att redovisa någonnärmare motivering, att tiden är mogen för att ta upp frågan om mänskligaskyldigheter. Utskottet, som noterat att i internationella sammanhangavvisat förslag om universella skyldigheter, avstyrker det aktuellamotionsförslaget.Med hänvisning till vad som anförts ovan avstyrker utskottet motionerna2003/04:U14 (m) yrkande 3, 2004/05:U11 (fp) yrkandena 5 och 9,2004/05:U204 (m) yrkande 3, 2004/05:U210 (kd), 2004/05:U225 (fp)yrkande 3, 2004/05:U239 (fp) yrkande 5, 2004/05:U260 (mp) yrkandena 9och 10, 2004/05:U304 (m) yrkande 6, 2004/05:U305 (m) yrkande 1,2004/05:U315 (kd) yrkande 17 och 2004/05:MJ510 (fp, kd, c, mp) yrkande 4.Folkrätt - fred och säkerhetAllmänt om förnyelse av folkrätten och FN:s roll i globalkrishanteringSkrivelsenRegeringen kommer i förberedelserna inför höstens högnivåmöte i FN attbl.a. ge prioritet åt förslagen om att stärka icke-våldsprincipen och omskyldigheten att skydda.Rapporten från FN:s generalsekreterareI rapporten larger freedom konstateras att efter att ha varit ikraft fortfarande i huvudsak är en solid grund för allt arbetesom utförs av FN. Mycket har ändrats i fråga om tillämpningen av stadganutan att det funnits behov av att förändra denna. Bara har dändrats och detta var för att utöka medlemskretsen i säkerhetsrådet ochEcosoc. De förändringar av själva som generalsekreterarenföreslår är att dess artiklar om fiendestater, förvaltarskapsrådet och militärastabsutskottet skall tas bort.Som framgått anser att beslut om våldsanvändning måste utgåfrån de bestämmelser som finns i inklusive artikel 51 med dessstadganden om självförsvar. Han föreslår vidare att säkerhetsrådet skall antaen resolution där det skall anges principer, vilka skall tillämpas vid beslut ovåldsanvändning. Han föreslår också, vilket redovisats ovan, att alla staterskall ställa sig bakom skyldigheten att skydda som grundval för kollektivtagerande riktat mot folkmord, etnisk rensning och brott mot mänskligheten.En viktig del i de samförståndslösningar som Annan söker uppnå avser näroch hur våld skall kunna användas för att försvara internationell fred ochsäkerhet. Han anser att , med sin nuvarande utformning, utgör engod grund för ställningstaganden i fråga om detta.Omedelbara hot omfattas fullt ut av stadgans artikel 51, där självständigastaters rätt till självförsvar mot väpnade attacker slås fast. Detta anses sedalång tid tillbaka innefatta såväl en förestående som en redaninträffad attack.När det gäller hot som inte är förestående utan latenta så gerstadgan säkerhetsrådet full befogenhet att använda militärt våld, också ipreventivt syfte, för att bevara internationell fred och säkerhet. Men, frågarAnnan retoriskt, vad gäller i fråga om folkmord, etnisk rensning och andraliknande brott mot mänskligheten? Är inte även dessa hot mot internationellfred och säkerhet, mot vilka mänskligheten borde kunna vända sig tillsäkerhetsrådet för att få skydd?Här gäller det, menar generalsekreteraren, inte att hitta alternativ tillsäkerhetsrådet såsom auktoritet, utan att se till att rådet fungerar bättre. Viöverväganden om användning av militärt våld borde säkerhetsrådetsställningstagande bygga på en gemensam bedömning av fem faktorer som ikorthet är följande: hotets allvar, det egentliga syftet med den föreslagnamilitära aktionen, möjligheterna till andra åtgärder än våldsanvändning för attstoppa hotet, proportionalitet i det militära alternativet i förhållande till daktuella hotet och rimliga möjligheter att nå framgång.Kofi Annan anser att säkerhetsrådet, genom att tillämpabedömningsprinciper av denna karaktär, skulle agera med ökad öppenhet.Detta skulle förbättra förutsättningarna för att rådets beslut blir respekteratsåväl av regeringar som i världsopinionens ögon. Det är mot bakgrund avdetta, här i korthet återgivna resonemang, som FN:s generalsekreterareföreslår utarbetandet av en resolution där de principer som skall tillämpas vidsäkerhetsrådets beslut om våldsanvändning slås fast.När det gäller skyldigheten att skydda, förespråkar Annan, som framgått,att alla stater ställer sig bakom en sådan princip. ochdess medlemsstater måste stärka det normativa regelverk som utvecklatsunder sex decennier sedan FN:s grundande. Ännu viktigare är att konkretasteg tas mot rättssäkerhet och mänskliga rättigheter, såväl på detinternationella som på det nationella planet. Detta skulle också understödjaåtgandena i millenniedeklarationen. Genom att alla stater ställer sig bakomskyldigheten att skydda kommer regeringar att ställas till ansvar, både införsina medborgare och inför varandra, i fråga om sin respekt för individensvärdighet.MotionernaI kommittémotion 2004/05:U304 (m) yrkande 8 betonas att och EUmåste verka för att principen om statssuveränitet inte längre får vara enöverordnad princip. Detta får inte längre vara fallet i situationer där detförekommer folkmord, folkfördrivning och andra grova och systematiskabrott mot de mänskliga rättigheterna. Om folkrätten inte skall reduceras till eillusion, måste varje människas rätt att leva ett liv i frihet och säkerhetskyddas. Detta gäller även om angriparen är den egna regimen. ochEU måste enligt yrkande 9 verka för att förtydligas så att kampmot folkmord och folkfördrivning uttryckligen slås fast som grund förhumanitär intervention.Sverige bör enligt kommittémotion 2004/05:U225 (fp) yrkande 8tillsammans med andra demokratier verka för en fortsatt förnyelse avfolkrätten så att den utvecklas till ett entydigt stöd för enskilda individersgrundläggande rättigheter. åberopas folkrätten av odemokratiskamakthavare för att dessa skall kunna fortsätta att ostört förfölja och mördasina egna medborgare. FN:s handlingsförlamning beror enligt motionärernabl.a. på att en av de permanenta medlemmarna i säkerhetsrådet, , är enkommunistisk diktatur.I kommittémotion 2004/05:U11 (fp) yrkande 1 förespråkas en förnyelse avfolkrätten samt att denna bör kompletteras med ett slags nödvärnsrätt.Folkrätten måste bli ett entydigt stöd, inte ett hinder för individersgrundläggande rättigheter. Motionärerna konstaterar att utvecklingen går motfärre väpnade konflikter mellan nationer som antalet inomstatligakonflikter ökar. Många människor tvingas fly inom eller från sina hemländer.Detta ställer nya krav på FN. Folkrätten rör inte längre bara staters rätt visavarandra. I växande grad rör den också konflikter mellan människors rätt tillmänskliga fri- och rättigheter och en statslednings önskan att fördriva ellermörda medborgare. FN:s handlingsförlamning i sådana fall måste upphöraoch folkrätten utvecklas så att världsorganisationen blir skyldig att ingripa,också med våld om så krävs, då civila hotas av folkmord, massvåldtäkter,folkfördrivning eller motsvarande och där staten inte skyddar sinamedborgare.Självförsvarsrätten tas upp i kommittémotion 2004/05:U314 (kd) yrkande14. Motionärerna slår fast att det i säkerhetsrådets resolutioner och 1373för första gången uttrycktes ett klart samband mellan rätten till självförsvaroch storskaliga terroristattacker. Denna nytolkning har enligt motionärernavunnit internationell acceptans och en ny folkrätt har skapats. Rätten tillsjälvförsvar mot storskalig terrorism är dock inte obegränsad utan måste följaallmänna folkrättsliga krav, framhålls det i motionen. Därför måste folkrättenanalyseras och definieras ur ett internationellt perspektiv.Folkrättsliga principer måste upprättas för s.k. humanitära interventioner,enligt kommittémotion 2004/05:U315 (kd) yrkande 16. I dagens krig ochkonflikter är det allt oftare enskilda civila människor som drabbas. För attgarantera människors säkerhet och rättigheter räcker det inte att enbart hävdastaters fred och säkerhet. Det nationella säkerhetsbegreppet måstekompletteras med principer för humanitära interventioner så att enskildamänniskors säkerhet erkänns som minst lika viktig som staters säkerhet.Tolkningen av suveränitetsprincip som en rätt förmedlemsstaterna att behandla sin befolkning efter eget tycke är föråldrad ochförlegad, framhålls det i partimotion 2004/05:U219 (c) yrkande 3. I praktikenhar det ägt rum en folkrättslig utveckling bort från detta synsätt och dennamåste stödjas av . Det är dags att förändra . Diktatoriskaregimer skall inte längre kunna hänvisa till nationell suveränitet när de stårbakom illdåd riktade mot befolkningen i det egna landet.Enligt partimotion 2003/04:U335 (mp) yrkande 2 måste FN spela enmycket mer aktiv roll än för att främja fred, säkerhet och nedrustning.Icke-våldsprincipen måste utgöra huvudprincipen vid all konflikthantering. Ienstaka fall, då alla möjligheter till fredlig konflikthantering är uttömda, kamilitära ingripanden genomföras, detta dock bara i FN:s regi. FN bör enligtmotionärerna få ett utvidgat mandat för att kunna agera militärt i sambandmed medverkan i fredsbevarande styrkor.I kommittémotion 2004/05:U268 (v) yrkande 32 förutsätts tydligagarantier för att svensk FN-trupp inte sammanblandas med USA-alliansensförband när medverkar i humanitära insatser i FN-regi. Enligtyrkande 33 bör därför i FN och EU verka för att FN-trupper meduppgift att skydda humanitära insatser inte består av förband som haftstridande uppgifter.En och samma motionär förespråkar i motionerna 2003/04:U292 (m)yrkande 2, 2004/05:U221 (m) yrkande 2 och 2004/05:U223 (m) yrkande 2 enreformering och modernisering av . Motionären finner det enligtden förstnämnda motionen moraliskt riktigt att EU ingriper för att stoppafolkmord och etnisk rensning. Helst skall detta ske med stöd av ett mandatfrån , men skulle ett sådant blockeras kan EU inte passivtåse när människor far illa. I de båda andra motionerna framhålls att flerafaktorer måste beaktas i den pågående debatten om hur måsteutvecklas, däribland att de insatser som beslutas är legitima och legala.Sverige måste agera för förtydliganden av FN-stadgan.Utskottets övervägandenSverige lägger traditionellt stor vikt vid våldsförbudet i FN:s stadga ochbetonar det våldsmonopol som givits till . Av folkrätten ochFN-stadgans artikel 2:7 framgår principen om icke-inblandning i andra statersinre eller yttre angelägenheter och därmed staters rätt till suveränitet, ävenundantag finns för s.k. kapitel VII-åtgärder (inskridande i händelse av hot motfreden, fredsbrott och angreppshandlingar).Det generella våldsförbudet är alltså grundläggande i . Förutomi fall av självförsvar (art. 51) är det endast som kan beslutom undantag från förbudet att bruka våld (art. 39). Artikel 39 i FN-stadganger säkerhetsrådet befogenheter att ingripa om det anser att hot föreligger motinternationell fred och säkerhet. Dessa begrepp har successivt tolkats alltvidare och har kommit att inbegripa folkmord och folkfördrivning. Problemetär dock ofta i konkreta situationer att någon eller några av de fem permanentamedlemmarna i säkerhetsrådet av politiska skäl använder eller hotar attanvända sitt veto.Utskottet vidhåller även sin uppfattning i betänkande 2003/04:UU11Folkrätt, vilket beslutades , att det viktigaste är attutveckla och stärka FN och särskilt säkerhetsrådets förmåga att kunnafatta beslut. Som utskottet framhållit tidigare i betänkandet bör säkerhetsrådeåterspegla dagens geopolitiska förhållanden, inte gårdagensmaktförhållanden.FN måste fortsatt ha en avgörande roll när det gäller ansvaret förinternationell fred och säkerhet. Rätten att besluta om våldsanvändning skallfortsatt ligga hos säkerhetsrådet. Uppgiften måste vara att påverkasäkerhetsrådets arbetssätt så att vetot - om detta finns kvar efter enreformering av FN - inte används annat än i undantagsfall.Den tendens till sänkning av tröskeln för staters våldsanvändning som ägtrum måste motverkas. Stater skall inte kunna motivera våldsanvändning medatt de vill försvara sig mot latenta eller icke omedelbara hot. Ett bättrefungerande säkerhetsråd skulle kunna hantera tendensen att enskilda ellergrupper av stater använder våld utan dess medgivande. Likaså skulle ett merbeslutsfähigt säkerhetsråd kunna ingripa tidigare och kraftfullare vidhumanitära kriser, eller, som - här i fri översättning - uttryckerdet i rapporten larger freedom: "måste inte bara bli merrepresentativt utan också få större förmåga och vilja att agera när det ärhandling som behövs. Att förena dessa oavvisliga krav är den svåra test somalla reformförslag måste klara. "Som framgått har utskottet redan tidigare i detta betänkande ställt sigbakom generalsekreterarens rekommendation om att beslut omvåldsanvändning skall utgå från bestämmelser, inklusive artikel51 om självförsvar, liksom om skapandet av en klargörande resolution frånsäkerhetsrådet om principerna för användning av våld. Utskottet anser attsådana förändringar ligger i linje med och kan stärka en utveckling enligt vadsom utskottet anfört i det nämnda betänkandet.Utskottet välkomnar, som framgått, generalsekreterarens rekommendationatt det internationella samfundet skall ställa sig bakom skyldigheten attskydda som en grundval för kollektivt handlande mot folkmord, etniskrensning och brott mot mänskligheten.Den bakomliggande frågan om förhållandet mellan människors säkerhetoch staters suveränitet har varit föremål för en intensiv diskussion undersenare år. redovisade i betänkande 2003/04:UU11 hur synenpå frågor rörande människors säkerhet och staters suveränitet successivt harutvecklats.När det gäller viktiga bidrag till diskussionen framhöllutskottet i det nämnda betänkandet betydelsen av två rapporter. Den ena, frånKommissionen för globalt samarbete (Commission on Global Governance),var författad av dåvarande statsminister och ,brittiska samväldets tidigare generalsekreterare, och publicerades . Denandra rapporten, Responsibility to protect (Skyldigheten att skydda),publicerades av The International Commission on Intervention andState Sovereignty, vilken leddes av den förre australiske utrikesministernGareth och den förre algeriske FN-ambassadören betänkande 2003/04:UU11 slog utskottet fast att det inte rådernågon tvekan om att en förskjutning ägt rum efter i avvägningenmellan människors säkerhet och staters suveränitet. Utskottet konstaterade attSverige i betonat att statssuveräniteten ocksåinnefattar skyldigheter gentemot den egna befolkningen och att detinternationella samfundet måste vara berett att agera om regeringar inte tardetta ansvar. Utskottet påpekade också att i FN lyfram ståndpunkten att statssuveräniteten inte får utnyttjas som en sköld motmassiva kränkningar av de mänskliga rättigheterna.Här kan noteras att staters praktiska politik och agerande alltmer kommitatt präglas av principen om skyldigheten att skydda. Stater och detinternationella samfundet har på många håll visat en ökad benägenhet attingripa mot omfattande kränkningar av de mänskliga rättigheterna.Av följer att säkerhetsrådet måste ta sitt ansvar för attförhindra folkmord, massmord och etnisk rensning. Om inte säkerhetsrådettar detta ansvar, eller om vetorätten missbrukas, måste efter en noggrannbedömning av de politiska och folkrättsliga aspekterna, övervägas vad som påandra sätt kan göras för att i akuta lägen rädda människor från grovaövergrepp. Detta ställningstagande, som utskottet står bakom, gjordes avregeringen i den utrikespolitiska deklarationen . Det redovisasäven i skrivelse 2004/05:95. Också kabinettssekreteraren berörde dennaviktiga fråga under sin föredragning i utskottet när hanförespråkade ett regelverk för situationer där säkerhetsrådet inte agerar trotsatt det sker grova övergrepp.Utskottet vill avslutningsvis i detta sammanhang betona att det under allaomständigheter är viktigt med en internationell nödrätt som innebär attprincipen om skyldigheten att skydda utvecklas.I en motion behandlas som framgått rätten till självförsvar vid storskaligterrorism och behovet av att vidareutveckla folkrätten. I motionen nämns tvåresolutioner som antagits av , 1368 (2001) respektive 1373(2001). Båda resolutionerna beslutades efter terroristattackerna den 11september 2001. I den förstnämnda fördömdes attackerna och möjlighetenöppnades för en USA-ledd militärinsats i självförsvar riktad mottalibanregimen i . I den sistnämnda resolutionen förpliktas allamedlemsstater i enlighet med kapitel VII att vidta särskildaåtgärder för att bekämpa terrorism. Utskottet delar motionärernas uppfattningatt det finns ett behov av att analysera och vidareutveckla folkrätten utifråndagens hotbild och förhållanden. Utskottet vill i sammanhanget peka på dettidigare nämnda förslaget från FN:s generalsekreterare - vilket stöds avutskottet - om en övergripande konvention mot terrorism, vilken bygger på entydlig och överenskommen definition, samt utgör en del av en bredare strategiför att förhindra vad generalsekreteraren benämner katastrofal terrorism.Utskottet övergår nu till att behandla en motion som tar upp risken förförväxling av personal som arbetar med humanitära insatser respektive istridande förband. Utskottet vill peka på att sammansatta utrikes- ochförsvarsutskott tagit upp näraliggande frågor. Detta skedde senast ibetänkande 2003/04:UFöU2 Fortsatt svenskt deltagande i en internationellsäkerhetsstyrka i . Där behandlades risken för sammanblandningav å ena sidan den med FN-mandat upprättade internationellasäkerhetsstyrkan ISAF - där skulle ingå - och å andra sidan denUSA-ledda koalitionen OEF (Operation Enduring Freedom), inriktad på attbekämpa talibaner och . I betänkandet konstaterades att det fanns ettbehov av gemensam koordinering, även om verksamheterna inom - i detfallet ISAF och OEF - var skilda från varandra. Den samordning som sker,framhöll utskottet, syftar till att säkerställa att den ena gruppens aktiviteteinte lägger hinder i vägen för den andras.Några garantier, vilket efterfrågas i den nu aktuella motionen, för attsvensk trupp i FN-insatser inte skall sammanblandas med USA-alliansensförband, går det enligt utskottets uppfattning inte att ge. Det är dock önskväratt så långt möjligt klargöra rågången mellan förband med stridande uppgifteroch förband som har till uppgift att skydda humanitära insatser, däriblandgenom att med färgval och markeringar på uniformer, fordon etc. tydligt angeuppgifternas skilda art. Detta är viktigt inte minst för att reducerasäkerhetsriskerna för svensk FN-personal.Med hänvisning till vad som anförts ovan avstyrker utskottet motionerna2003/04:U292 (m) yrkande 2, 2003/04:U335 (mp) yrkande 2, 2004/05:U11(fp) yrkande 1, 2004/05:U219 (c) yrkande 3, 2004/05:U221 (m) yrkande 2,2004/05:U223 (m) yrkande 2, 2004/05:U225 (fp) yrkande 8, 2004/05:U268(v) yrkandena 32 och 33, 2004/05:U304 (m) yrkandena 8 och 9,2004/05:U314 (kd) yrkande 14 och 2004/05:U315 (kd) yrkande 16.Internationella brottmålsdomstolenMotionernaRegeringen och världssamfundet bör enligt motion 2004/05:U260 (mp)yrkande 7 förmå att ratificera stadgan för den permanenta tas upp också ikommittémotion 2004/05:U225 (fp) yrkandena 12 och 13. I det förstnämndayrkandet betonas att bör driva på så att fler stater, däribland ochRyssland, ratificerar Romstadgan om inrättande av ICC. I det sistnämndayrkandet framhåller motionärerna att det är oacceptabelt att domstolenshandlingsmöjligheter och legitimitet undermineras från amerikansk sida.Inget lands medborgare som begår allvarliga brott mot mänskligheten skallkunna gå säkra från att ställas inför rätta av domstolen. Också ikommittémotion 2004/05:U11 (fp) yrkande 10 betonas att skall varapådrivande för att fler stater ratificerar Romstadgan.Utskottets övervägandenDen trädde Romstadgan om den internationellabrottmålsdomstolen (ICC, International Criminal Court) i kraft. Därmedkunde domstolen, som har sitt säte i , träda i funktion.Utskottet behandlade i betänkande 2003/04:UU11 frågor ominternationella brottmålsdomstolen. Där konstaterades att och EUfrån början varmt stött upprättandet av ICC. Genom domstolen tas ett viktigtsteg bort från straffrihet för grova brott mot den humanitära rätten.Hittills har 99 länder ratificerat Romstadgan, däribland 27 afrikanska och20 latinamerikanska länder och samtliga EU-länder utom .