bet · GS01UU10 · 2005-04-26 00:00:00 — Det är, som vi ser det,viktigt att vi solidariskt är med och betalar unionens samlade utgifter.På samma sätt som man i stort sett i varje medlemsland har enoerhört hård granskning av den nationella budgeten måste vi ha en hårdgranskning av den europeiska budgeten. Det är orimligt att unionen iett läge där i stort sett varje medlemsland tvingas till hårda nedskärningarsätter på sig spenderbyxorna och ökar utgifterna på det sätt somkommissionen föreslår.Det som sker är att kommissionen på basis av sitt eget förslag, somman presenterade , förhoppningsvis också på basis av dereaktioner förslaget har fått, inklusive reaktionen från de sex storanettobetalarna, ska presentera mer detaljerade förslag under sommarendär man mer i detalj försöker beskriva hur man tycker att pengarna skaanvändas på olika utgiftsområden.Sedan börjar förhandlingarna . Den tidsplan som kommissionenskisserar går ut på att man ska försöka förhandla den här budgeten underhösten 2004 och , så att förhandlingarna ska kunna avslutasi samband med Europeiska rådets möte i juni nästa år.Jag tror att de flesta är av den uppfattningen att det är en optimistisk,kanske till och med orealistisk, tidtabell. Den här typen av mycketkomplicerade förhandlingar som handlar om pengar brukar ofta ta precisden tid som det är möjligt för dem att ta, det vill säga att man kommeratt förhandla ända fram till . Om man gör en jämförelsemed hur förhandlingarna gick till när den nu gällande flerårsbudgetenförhandlades fram, den som gäller för , avslutades deförhandlingarna först , alltså mindre än åtta-nio månaderinnan flerårsbudgeten trädde i kraft. Har vi samma scenario den härgången skulle det innebära att vi har en förhandling som kan pågå ändafram till våren 2006.Det finns, som vi ser det, inget egenintresse i att dra ut på tiden.Det viktigaste är att förhandlingarna når ett bra resultat. Och som jagsa är ett bra resultat för oss liktydigt med att vi lyckas begränsa våravgift. Det är den högsta prioriteten i den övning vi står inför denärmaste åren.För att kunna vara framgångsrika i det här arbetet handlar det givetvisväldigt mycket om att bygga allianser. Den allians som har byggts avde sex stora nettobetalarna uppfattar jag som mycket stark för närvarande.Samtidigt ska man inte ha några illusioner om att den alliansen kanhålla ihop hela vägen ut. Det är ingen större hemlighet att exempelvisnär det gäller synen på utgifterna på jordbrukspolitikens område skiljersig uppfattningarna ganska avsevärt mellan de här sex länderna. Jämförman vår syn på jordbrukspolitiken med exempelvis ser man attde skiljer sig åt ganska avsevärt.Men vi ser det som ett egenvärde att försöka hålla ihop den här kretsenav länder och kanske till och med utöka den medytterligare några länder. Vi konstaterar också, som jag sade inledningsvis,att det även bland några av de nya medlemsländerna finns ett intresseför att ingå i den här enprocentsalliansen. Vi har ju en del länder sommycket snabbt, nästan med en gång faktiskt, blir nettobetalare tillunionen. Ta ett land som till exempel, som har en sådanekonomisk utvecklingsnivå att man mycket snabbt faktiskt hamnar inettobetalarklubben.Då är det viktigt, inte minst politiskt, att visa att den budgetrestriktivalinjen inte är riktad mot de nya medlemsländerna utan att den är riktadmot kommissionens ovilja att faktiskt fasa ut utgifterna för de ländersom under en lång följd av år har haft stor nytta av sitt EU-medlemskapockså ekonomiskt men som måste vara beredda att låta andra ha sammanytta för att nå den ekonomiska utvecklingsnivå som de behöver.Detta var min inledande översiktliga presentation av förslaget som detnu föreligger.Agne (): Herr ordförande! Först vill jag tacka för en mycketklar, informativ och pedagogiskt upplagd föredragning. Det här är juingen lätt materia, inte särskilt kortfattad heller.Först och främst vill jag från sida deklarera att vimycket klart ställer upp på regeringens linje att begränsa budgetomfattningeni det här sammanhanget och att man hårt prioriterar i budgetarbetet påsamma sätt som man självklart måste göra i alla offentliga sammanhang.Det är helt orimligt att budgeten ska växa och avgiften stiga på detsätt som här presenterats enligt det förslag som föreligger.Men det här kan man ju göra på olika sätt och min fråga rör egentligenstrategin för hur man håller tillbaka kostnaderna.Min utgångspunkt är att man utgår från ett smalare och vassare EU, detvill säga att man kraftigt prioriterar på de nya områden som plussas påi budgeten och i stället blir effektiv på de områden som är viktiga -i det här fallet jordbrukspolitiken och regionalpolitiken. Vad ärregeringens strategi i den delen?När det gäller prioriteringar tror jag att vi är överens om att manmåste begränsa den administrativa tillväxten så kraftigt som här föreslås.Man kan samarbeta utan att behöva lyfta över pengar och plocka tillbakapengar. Också det är en strategi som jag tycker är viktig.Vidare går det att öka samarbetet, till exempel på utrikespolitikensområde, utan att det behöver kosta mycket pengar. Det går att samarbetaoch göra EU till en kraftigare global aktör och låta EU tala med enröst. Är det en strategi som det tilltalar regeringen att driva? I allafall är det vår linje.Statssekreterare : Det är lätt för mig att i principhålla med om allt det säger. Jag tror att det är väldigtviktigt att vi är inriktade på att verkligen försöka få in begränsningardär det ger resultat i form av lägre utgifter. Det är en hård diskussionom utgifterna på regionalpolitikens område. Det är där vi ska lägga invår största kraft, som jag ser det. Detta är kontroversiellt, framförallt i de sydeuropeiska länderna; det kan väl klart sägas. Det här ärju pengar som betytt väldigt mycket för länder som , ,, och . I den här kretsen har irländarna på ettmycket fint sätt, tycker jag, sagt - också publikt: Vi har haft så mycketnytta av EU. är det för andra att få samma glädje av den möjlighettill ekonomisk utveckling som regionalstöden innebär.Samma generositet har vi ännu inte sett från de sydeuropeiska länderna,men jag hoppas att det kommer. Jag tror att det är där vimåste sätta in vårt stöd och våra främsta ansträngningar.Precis som säger behöver det faktum att man bejakar ökadeEU-aktiviteter på ett visst område inte till varje pris innebära ökar utgifterna över EU-budgeten. Mycket av samarbetet inte minstpå utrikespolitikens område, som ju i huvudsak är mellanstatligt tillsin karaktär, bör rimligen kunna ske utan att det kostar mer pengar iEU-budgeten. Vi har exempelvis förslagen om att öka EU:s krishanteringsförmåga,något som jag tror att de flesta i denna sal, inklusive regeringensföreträdare, välkomnar både på det militära och på det civila området.Som vi ser det är det rimligt att medlemsstaterna själva får bärautgifterna för det området. Det finns ingen anledning att öka budgetenväldigt mycket.Men ett förslag som kostar pengar och som finns med i det nya fördragsförslagsom vi är inne i slutdiskussionen om är förslaget om att inrätta eneuropeisk utrikestjänst. Det är klart att det kostar pengar. Över huvudtaget är det viktigt att säga att det budgetförslag som kommissionenlägger fram baseras i princip på de förslag som ligger i det fördragsom ännu inte är färdigdiskuterat. Skulle det bli förändringar i denslutliga överenskommelsen om ett nytt fördrag kan det självklart ocksåfå effekter på hur flerårsbudgeten ser ut. Men när det gäller mycket avdet som kostar pengar hänvisar man i kommissionen just till att detfinns det förslag om i det nya fördraget.Mats (): Tack för redogörelsen av den svenska regeringensposition inför den mycket svåra förhandling som förestår. Det är väl ganskatydligt att struktur - du var inne på det - är annorlunda ände flesta andra länders när det gäller att fördela regionalt och såvidare. Vi har ju ett skattesystem i som innebär att vi beskattarexempelvis medborgare i tillväxtregioner, inklusive låginkomsttagarna,väldigt mycket och skickar de pengarna till regioner i vårt land somhar en svagare utveckling. I kommer de pengarna från EU.Vilken prognos har du beträffande förutsättningarna för att övertyga dehär länderna om att verkligen övergå till vår modell och höja sinskattenivå dithän att de sköter det här internt? Jag menar att det är enmycket from förhoppning att tro att vi särskilt mycket ruckar på detta.Jag tycker ändå att regeringens prioriteringar är riktiga och att manska hålla fast vid fokuseringen på de nya länderna och deras behov. sak som statssekreteraren inte nämnde är det som det står om iunderlagsmaterialet, nämligen att kommissionen ska komma med ettförslag till i praktiken en EU-skatt som ska växla över från enfinansiering över medlemsländernas budgetar till att EU själv ska börjabeskatta sina medborgare. Jag är lite förvånad över att regeringen intealls nämner det, att det inte alls kommer fram här. Finns det inte medbland regeringens prioriteringar att absolut motsätta sig dennaprincip?Statssekreterare : När det gäller vilka förhoppningarman kan ha om att övertyga andra medlemsländer om att hantera exempelvisden regionala utjämningen mer nationellt än europeiskt är det klartrimligt att anta att det är en process som tar lite tid. I och för sigär det, tycker jag, en ganska intressant debatt vi fått om skattenivåeri olika länder - något som tas upp i den allmänna debatten. Det ären spännande och intressant debatt med många aspekter, som jag dockinte vill gå in på här. Det är ändå ett exempel på tätheten i EU-samarbetetatt vi nu så att säga utvidgar rummet för där vi för debatt om den härtypen av frågor. Det är alltså inte bara ett nationellt rum utan ocksåett europeiskt rum.Vad vi rent strategiskt försöker göra är att peka på att den enda rimligamåttstocken när man ska mäta ett lands ekonomiska utveckling är att setill hela landet. Man gör alltså inte som och delar in i,tror jag, fyra olika regioner, utan ses som en region. Om vilyckas få gehör för den principen kan vi nog komma en bit på väg. Dåtvingar EU ett land som , för att ta det exemplet, att självt taett större ansvar för sin regionalpolitik - om man nu vill lägga merpengar på det.Jag vill alltså inte på något sätt underskatta svårigheterna i den härargumentationen. Men jag konstaterar att än så länge blåser vinden,tycker jag, åt vårt håll - signalen om att medlemsländerna måste ta ettstörre ansvar för sin regionalpolitik börjar gå hem. Den är inte såpopulär men börjar, som sagt, gå hem.Jag noterar, mer som en anekdot men ändå som någonting rätt så intressant,att när den som väldigt mycket var arkitekten bakom kommissionensförslag om utformningen av regionalpolitiken i den här flerårsbudgeten- den förre kommissionären - var kommissionär argumenteradehan väldigt kraftfullt för att vi måste lägga mer pengar på regionalpolitikenoch för att det är viktigt att inte lämna befintliga medlemsländer isticket. Sedan blev han utrikesminister i . Då visade det sighur flexibel politiken ibland kan vara. Det tog inte mer än två veckorförrän samma utomordentliga person, , kraftfullt argumenteradeför att det var viktigt att medlemsländerna själva tog ett ansvar försin egen regionalpolitik. Tydligen går det att övertyga folk. Man kantill och med övertyga personer att själva ändra uppfattning. Det tyckerjag är ganska glädjande.Mats har rätt i att det var ett förbiseende från min sida attinte kommentera frågan om hur man långsiktigt ska finansiera EU:sutgifter . Som ni alla vet innebär mekanismerna att varjemedlemsland betalar en avgift som beräknas i förhållande till respektivelands bruttonationalinkomst.Det är ingen hemlighet att man från kommissionens sida under en långtid har velat komma ifrån detta system och mer skapa en egen finansiering.Det där kan tekniskt göras på många olika sätt. Det har diskuteratsatt man skulle ha möjlighet att ta ut avgifter på olika sätt, att manskulle ålägga länderna att leverera en viss andel av sin mervärdesskattoch så vidare. Det finns många olika tekniska lösningar där.Främsta anledningen till att jag inte nämnde det är att jag bedömer attdet egentligen inte finns något som helst stöd för denna tanke. Stödetfinns, som jag sade, i kommissionen och hos något enstaka medlemsland.Men våra diskussioner om den här delen av EU:s budget, inkomstsidan,ger vid handen att det i princip inte finns något som helst signifikantstöd för att ändra på principen om hur man får in inkomster till unionen.Det är alltså den nuvarande ordningen som kommer att gälla även iframtiden. Det tycker regeringen är en riktig princip; det bör vara genomavgifter till unionen som man finansierar dess utgifter.Om man går över till ett annat finansieringssätt, det vill säga gerunionen egna finansieringskällor, ändrar man karaktär på unionen. tycker kanske att man borde göra det. Men det är inte regeringensuppfattning, utan man menar att det system som vi har med alladess ofullkomligheter ändå är bästa sättet att finansiera unionen ocksåi framtiden.Ordförande (): Jag medger inga följdfrågor eftersomdet är så många som har anmält sig. Annars hinner vi inte med talarlistan.Sonia (): Tack, statssekreterare , för en braoch tydlig information! Regeringen har både finansutskottet och riksdagenbakom sig när det gäller detta med att ha en stram och återhållsambudgetpolitik inom unionen.Också jag hade egentligen en fråga om EU-skatten. Det är bra attstatssekreteraren så tydligt sade att det inte är något som vi förordar.Vidarehar jag tre frågor när det gäller kommissionens meddelande. Man talarbland annat om en årlig översyn av taken i det finansiella perspektivet,med möjlighet att ändra taken. Jag tycker att det låter lite farligt,att det skulle kunna vara kostnadsdrivande. I så fall borde vi hävdaatt taken ska ligga fast över några år.Min andra fråga gäller EU-skatten, men där har jag ju redan fått svar.När det sedan gäller vad som står om europeiskt medborgarskap vill jaggärna höra från statssekreteraren vad kommissionen kan mena. Det sägsatt enligt kommissionen förväntas EU-medborgarna ha tillgång tillgrundläggande varor och tjänster, till exempel sjukvård, energiförsörjning,telekommunikationer och postservice. Kommissionen menar att detta kankräva gemensamma ramar så att medlemsländerna kan göra de relevantapolitiska valen på dessa områden.Jag är intresserad av att höra vad tror att kommissionenmenar med detta. Jag tycker att det låter lite vanskligt.Statssekreterare (): Jag tar det sista först. Ocksåjag tycker, försiktigt uttryckt, att det låter lite vanskligt. Det finns,vilket vi kanske är lite ovana vid, ibland en retorik i den här typenav meddelanden som kan vara lite främmande för oss. Jag tror att ävenkommissionen har full insikt i att det även , under denbudgetperiod som vi nu talar om, kommer att vara så att grundläggandevälfärdssystem och annat sådant är nationella angelägenheter. Det ärinte tal om att ändra på denna grundläggande fördelning mellan vad somär europeisk kompetens och vad som är nationell kompetens. Det finnsinget som helst stöd för detta annat än kanske bland en del väldigtambitiösa utopister men de är inte så många. Det finns alltså en heldel av samma typ av retorik också på andra ställen i meddelandet, menvi väljer att läsa det, småle lite grann och gå vidare utan att fästaså mycket avseende vid det - detta sagt med all respekt för kommissionen,som givetvis gör ett gediget arbete när man försöker presentera denhär flerårsbudgeten.Är det farligt att ha en mekanism för att ändra taket? Ja, det är klartatt det ligger en risk i att kunna göra det. Men måste detnog konstateras, vilket väl också är vår uppfattning, att det här medatt ha en sjuårig budget, flerårsbudget, egentligen kanske är lite dumt.Det är en lite . Det händer väldigt mycket under sju år.Vi talar ju nu om en union vars utgifter vi ska täcka in mellan år2007 och . Men vi vet ju inte ens hur många medlemmar unionenhar . Det kan ju vara så att är medlem då, och kanskefler, så det är egentligen ganska klart att man kan behöva någon formav flexibel mekanism när man talar om en budget som spänner över sju år.Vårt förstahandsalternativ i den diskussionen är snarare att försökakorta perioden för flerårsbudgeten och kanske göra den till . Dåär det lättare att strikt hålla på taken. Men för en så kan det trots allt kanske vara nödvändigt att ha lite flexibilitet.Det är viktigt att komma ihåg att det jag nu har beskrivitvad gäller utgifterna är taket för dessa. De faktiska utgifterna underde gångna åren har alltid legat under taket, till och med ganska avsevärtunder taket, vilket i allmänhet innebär att vi får enåterbetalning på vår avgift - som ledamöterna säkert väl känner till.Jag tror ändå att det kanske är viktigt att ha någon liten reservutgångför att kunna hantera oförutsedda situationer. Det är klart att det dåär viktigt att reservutgången inte utformas på ett sådant sätt att denkan missbrukas av dem som har de stora spenderbyxorna på sig.Carl B (): Herr ordförande! Jag blev lite förvånad över detLars sa när han talade om ökade jordbruksutgifter från 2 %till och att det var en positiv överenskommelse som var mycket modest.Jag menar att det i själva verket är en pervers överenskommelse.Naturligtvis ska det inte vara någon ökning. Från synpunktskulle det inte vara +3 % utan -. Jag säger detta med allvar. Denperversa jordbrukspolitiken är ju stora och ekonomiskarättviseproblem.Det är också så att den här överenskommelsen var en kidnappning avTyskland och av de andra länderna. Från demokratisk synpunktvar det också inom EU en mycket problematisk uppgörelse. Jag är därförväldigt förvånad över att karakteriserade detta som enpositiv överenskommelse.Det andra som jag skulle vilja säga är följande. Jag har också hoppatspå att resten av världen och WTO-förhandlingarna ska öka trycket på enreformering av EU:s jordbrukspolitik. Dessvärre är kommissionen ochockså, såvitt jag förstår, vår egen handelsminister nu involverade iatt köpa ut de bästa kritikerna, bland annat , genom att gedem särskilda handelsförmåner. Det trycket kommer att minska. Jagtror därför att regeringen, som jag ser det, har en ganska ny ochambivalent hållning i jordbrukspolitiken. Man föreslår ökningar och enmetod för att minska stödet för kritikerna av jordbrukspolitiken. Mensamtidigt är man i den interna argumentationen mycket kritisk motjordbrukspolitiken.En tredje punkt gäller glesbygdskriteriet, som bör värnas. Vi är iregionalpolitiken helt överens om att länderna själva bör sköta det här.Den positionen är väldigt central och viktig i det nya . Men denpositionen undergrävs om man redan från början säger: Vi har själva ibakfickan lite grann som vi vill hålla fram här, nämligen glesbygdskriteriet.Man kan ju lika gärna säga att rika länder själva bör stå för singlesbygdspolitik precis som för sin regionalpolitik. Kriteriet med stor,mörk och kall - jag förstår att det var lite skämtsamt - vittnar omatt man måste gå ganska långt ut på den tunna isen för att hitta positioner,argument.Jag tycker alltså att det är väldigt egendomligt och felaktigt att redanfrån början ange en andrahandsposition som kommer att undergrävaförstahandspositionen. Välkommen tillbaka i !Statssekreterare : Ska jag tolka det sistnämnda som enförutsägelse om hur valet går?Carl B (): Jag insåg det efteråt.Statssekreterare : , som är en mycketerfaren politiker, vet att man när det gäller förhandlingar av det härmycket komplicerade slaget på något sätt måste försöka hantera en dualism.Det handlar alltså om att försöka lägga fast sina huvudsakligaprioriteringar. Där tolkar jag att det finns ett mycket stort stöd, i varjefall utifrån det som sagts, för det som jag angav som svenskautgångspunkter i förhandlingarna. Det innefattar givetvis också att vimåste fortsätta att vara mycket kritiska mot EU:s jordbrukspolitik medden utformning som denna har och fortsätta att driva på i riktning motökade möjligheter för marknadstillträde för andra länder utanför Europasgränser till marknad, att försöka få bukt med bidragsraserieti jordbrukspolitiken och, när det gäller regionalpolitiken, att hårtförsöka arbeta för att det är de nya medlemsländerna som ska haregionalstödet, inte de befintliga.Samtidigt måste vi också vara realister. Det är väsentligt att vi, inteminst i en sådan här viktig fråga med den anda av öppenhet som vi tyckerska prägla den här typen av mycket komplicerade förhandlingar, redan idet här skedet säger: Okej, vi driver vissa principer.Men vi får heller inte vara naiva vad gäller utfallet av de härförhandlingarna. Vi vet att vi inte får igenom våra maximala positioner.Det vore att lura oss själva och alla andra att hävda det. Alltså tyckerjag att det inte minst i öppenhetens intresse är viktigt att redan idet här läget försöka markera vad våra andrahandspositioner blir. Närdet gäller jordbrukspolitiken måste vi konstatera att givet destyrkeförhållanden vi har i de här diskussionerna är kanske det bästa vi kanuppnå i detta läge att försöka hålla fast vid det tak som man kom överensom år 2002.Det är klart att man kan ha olika uppfattningar om det sätt på vilketbeslutet tillkom och initiativet togs. Men det bekräftades i goddemokratisk ordning av i ett beslut . Detär trots allt enligt den ordning som fördraget beskriver, så i grundenfinns det väl inget att kritisera, tycker jag, vad gäller formerna förbeslutet. Sedan kan man alltid, som sagt, prata om hur initiativen togs;det är fullt möjligt.Men sedan har vi detta med att också ha viss tilltro till att de globalafrihandelsförhandlingarna faktiskt kan leda fram till en press ocksåmot EU att ytterligare "backa ned" på subventionsområdet, på jordbruket.Jag vill inte riktigt ställa upp på den beskrivning som av hur EU nu agerar i WTO - att man försöker så att säga köpa utvissa länder. Det är riktigt att man har tagit vissa sonderande kontakteroch haft vissa sonderande diskussioner, bland annat med en dellatinamerikanska länder.Jag hade själv tillfälle att ingående diskuterade här frågorna exempelvis med kolleger i och ,som ju är jordbruksproducerande länder. Där märkte jag inte på någotsätt någon minskande vilja att försöka skjuta på EU vad gällerjordbrukspolitiken, utan jag tror att vi kan räkna med att det i deWTO-förhandlingar som snart förhoppningsvis på allvar sätter i gång igenkommer att vara en mycket hård press på EU att också iaktta en någotliberalare inställning - om jag får använda det uttrycket. Det är ingenhemlighet att regeringen med, som jag uppfattar det, fullt stöd avriksdagen internt i EU-diskussionen driver på i riktning mot en sådanliberaliserande hållning. Men sedan måste vi konstatera att vi inte äri majoritet inom unionen på det här området.När det gäller regionalpolitiken är det på samma sätt. Jag tycker nogalltså att det är rimligt att vi har en tydlig principiell utgångspunktmen att vi ändå faktiskt redan nu ger en viss indikation om hur vi tyckeratt man bör ställa sig för den händelse att det faktiskt blir så att enviss summa pengar avsätts också för befintliga medlemsländer. Det tyckerjag är ganska rimligt att man gör.Man kan alltid säga att man då löper risken att försvaga sin position.Men det här är ju förhandlingar som sker i stor öppenhet, och som börske i så stor öppenhet som möjligt. Då tycker jag att det egentligen ärganska tilltalande att redan nu öppet ventilera såväl förstahands- somandrahands- och tredjehandspositioner. Sedan är det upp till förhandlarnaatt med all den skicklighet som kan uppbådas försöka knyta sådanaallianser att vi når så bra resultat som möjligt. Kanske är det jag försöktatt beskriva inte den mest principiella hållningen men förhoppningsvisden mest pragmatiska och mest realistiska hållningen.Jörgen (): Herr ordförande! Också jag vill tacka för en bragenomgång. Det är en expansiv budget som redovisas. Det känns därförtryggt med den restriktiva inställning som man från regeringens sidatrots allt har. Det är också bra att klart tar avståndfrån införande av EU-skatter i sammanhanget.I det här sammanhanget gäller det att både gasa och bromsa.