bet · GT01BoU1 · 2005-11-29 00:00:00 — Nyproduktion är trots allt oftast ett relativt dyrt sätt att lösa problemen i förhållande till om det äldre beståndet kan utnyttjas på ett bättre sätt. En ökad rörlighet, eller s.k. flyttkedjor, skulle innebära att fler mindre bostäder kan frigöras för ungdomar och andra nytillkomna på bostadsmarknaden. Det kan åstadkommas genom såväl nyproduktion som insatser för att underlätta rörligheten i de befintliga bostäderna. Ett sätt att ge bättre förutsättningar för nyproduktion av bostäder är att stimulera kreativitet och idéutveckling. Innovationstakten anses vara låg i byggbranschen - lägre än i andra branscher. Vid varje byggprojekt börjar man att bygga arbetsplatsen från början, och genomslaget för industriellt byggande är fortfarande blygsamt. I prefabricerade hus tillverkas badrum ofta av en enda yrkeskategori, i stället för sju ute på bygget. Det finns mängder av sådana exempel som väcker tankar om att det borde vara möjligt att pressa priserna och därmed produktionskostnaden genom nya grepp, men också för att förebygga fukt- och mögelproblematiken som präglat många stora projekt. Kortsiktiga bidrag är enligt vår mening ingen långsiktig lösning. Fler kortsiktiga bidrag skapar inte en bra bostadsmarknad. Därför har vi från sida konsekvent sagt nej till s.k. investeringsbidrag. För att stimulera ökat bostadsbyggande behövs andra åtgärder såsom reformerad hyressättning i nyproduktionen, en ny upplåtelseform i form av ägarlägenheter, stärkt konsumentstöd, sänkt fastighets- och förmögenhetsskatt, ökad konkurrens på byggmarknaden, förnyad statlig markpolitik för fler studentbostäder, enklare planregler, mer långsiktig finansiering och tillgång till privat investeringskapital. Utöver de nu förordade åtgärderna finns det enligt vår mening anledning att särskilt stimulera tillkomsten av bostäder med hyresrätt. Vi vill skapa ett nyproduktionspaket som öppnar nya möjligheter för produktion av hyresrätter. I åtgärdspaketet skall ingå friare hyressättning för nyproduktion, förskjuten infasning av fastighetsskatten, begränsningar i möjligheten att överklaga hyran i nyproduktion, en effektivare planprocess, lokalt anpassat strandskydd, möjlighet att göra till- och frånval vad gäller bostadens standard, översyn av byggnormer samt nytänkande avseende tredimensionell fastighetsindelning som möjliggör en blandning av upplåtelseformer. För att stärka forskningen, framställningen av underlag för politiska beslut samt för att öka konsumentens makt och insyn vill vi se en utveckling och förstärkning av bostadsstatistiken. Vi vill få till stånd en metodutveckling som möjliggör att statistik framtas som ökar transparensen och förbättrar beslutsunderlaget. Den svenska bostadsstatistiken har brister som försvårar jämförelser över tiden liksom med andra länder. Däremot motsätter vi oss att det införs ett lägenhetsregister. En påtaglig svaghet med dagens bostadspolitik är att den i hög grad fokuserar städernas situation, där höga boendekostnader och liten nyproduktion utgör stora problem. Landsbygdens problem kommer ofta i skymundan. I stora delar av landet är produktionskostnaden för ett nytt hus långt högre än vad huset sedan värderas till på marknaden. Det innebär svårigheter att få lån. Detta leder till att det inte byggs på landsbygden, trots att det i många fall finns både ett behov av bostäder och tillgång på billig mark. Två faktorer ställer till extra problem på landsbygden när det gäller bostäder och annan byggnation. Det är dels den allmänna utvecklingen som lett fram till en icke fungerande byggmarknad, dels problemen med kapitalförsörjningen. Här vill vi se en anpassning av det redan existerande statliga självfinansierade kreditgarantisystemet så att man får en bättre möjlighet att lånefinansiera för byggkostnaderna på landet. Sammanfattningsvis menar vi att en politik för kontinuerligt bostadsbyggande där bostadskonsumenten står i fokus bl.a. bör innefatta följande: - Riv hindren för nyproduktion. - Frigör billiga bostäder till bl.a. unga genom att underlätta flyttkedjor. - Skärp konkurrensen inom byggandet för att pressa produktionskostnaderna. - Stärk konsumentstödet och öka informationen till konsumenter. - Inför ett nyproduktionspaket för hyresrätter. - Genomför en reformerad hyressättning för nyproduktion. - Utforma en bostadspolitik för ökad egenmakt. - Ge förutsättningar för mer forskning och utveckling samt bättre verktyg för statistik. - Låt fler äga sin bostad, omvandla hyresrätter och inför den nya upplåtelseformen ägarlägenheter. - Inför ett tillväxtvänligt skatteutjämningssystem så fler vill bygga bostäder. - Utforma en samhällsplanering för ökad valfrihet med en effektivare överklagningsprocess och mindre krångel. - Sänk och reformera fastighetsskatten i ett första steg. - Avskaffa förmögenhetsskatten. - Satsa på infrastruktur och kommunikationer för att åstadkomma ökat bostadsbyggande. - Låt miljöfrågor och bostadsbyggande samverka i stället för att motverka varandra. - Behåll bostadsbidragen tills vidare. Vad vi nu med anslutning till förslagen i vår partimotion 2005/06:Bo298 (fp) yrkandena 1-3, 7, 15, 18, 24, 28, 33, 36, 39 och 40 samt motion 2005/06:Bo214 (fp) yrkande 1 anfört om utformningen av bostadspolitiken bör tillkännage för regeringen som sin mening. Därmed är även förslaget i motionerna 2005/06:Bo244 (fp) yrkandena 1 och 2 samt 2005/06:N443 (fp) yrkande 45 i allt väsentligt tillgodosett. I den mån övriga motionsförslag inte kan anses tillgodosedda genom det nu anförda avstyrks de. Bostadspolitikens allmänna utformning, punkt 6 (kd) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo338 yrkande 1, bifaller delvis motion 2005/06:N438 yrkande 5 och avslår motionerna 2005/06:N302 yrkande 4, 2005/06:N443 yrkande 45, 2005/06:N474 yrkande 3, 2005/06:N481 yrkandena 5 och 6, 2005/06:Bo214 yrkande 1, 2005/06:Bo230 yrkande 3, 2005/06:Bo232 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo244 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo267 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo276 yrkandena 1, 3 och 10, 2005/06:Bo298 yrkandena 1-3, 7, 15, 18, 24, 28, 33, 36, 39 och 40, 2005/06:Bo312, 2005/06:Bo328, 2005/06:Bo329, 2005/06:Bo333 yrkande 1 och 2005/06:Bo335 yrkandena 1-3 och 8. Den socialdemokratiska regeringens bostadspolitik har misslyckats. Alla tecken pekar också mot att misslyckandet bara växer. bostadsmarknadsenkät visar att det antal kommuner som rapporterar bostadsbrist i kommunen som helhet fortsätter att öka. uppgår antalet till 111. Därutöver uppvisar 56 kommuner bostadsbrist i centralorten. Sammantaget är det därmed bostadsbrist i 167 av landets 290 kommuner. Det kan jämföras med att 157 kommuner rapporterade bostadsbrist föregående år. Det är uppenbart att bostadspolitiken befinner sig i akut förtroendekris till följd av en brist på reformer av planprocessen, hyreslagstiftningen, räntebidragen och de tillfälliga investeringsstöden. I stället för att lappa och laga på det nötta bostadspolitiska täcket, borde regeringen ta sig an bostadsbyggandets fundamentala problem och dra upp riktlinjer för en helt ny, långsiktig bostadspolitik. Denna nya politik måste omriktas från detaljstyrning, kortsiktiga bidrag och övergrepp på det kommunala självstyret, till en politik som erbjuder långsiktigt stabila spelregler och sänkt skattetryck för såväl byggande som boende. Alla människor, familjer och hushållssammansättningar behöver en bostad som kan tillgodose de behov man har beroende på livssituationen. Det är en social rättighet att ha en bostad. En balans mellan tillgång och efterfrågan på bostäder är en förutsättning för en god samhällsutveckling. Bostadsbrist skapar, på samma sätt som bostadsöverskott eller ett ensidigt bestånd av bostäder, stora ekonomiska och sociala problem. Vi kristdemokrater menar att boendepolitiken skall formas utifrån den enskilda människans ansvar, möjligheter och skyldigheter. Det innebär att den enskildes rätt till ägande måste tillgodoses, som samhället behöver garantera en solidarisk bostadspolitik där även den som inte är köpstark har rätt till ett gott och tryggt boende. Det är en genomgående erfarenhet att en fri marknad där många företag kan konkurrera på lika villkor oftast ger det bästa resultatet. Bostadsmarknaden uppvisar dock ett flertal egenskaper som sammantaget gör att de vanliga marknadsmekanismerna inte ensamma kan antas ge ett tillräckligt bra utfall. Det är därför rimligt att med politiska medel påverka marknadens funktionssätt så att den både fungerar så effektivt som möjligt och så att det blir möjligt för alla medborgare att få en god bostad till rimlig kostnad. En absolut förutsättning för en väl fungerande bostadsmarknad är att spelreglerna är långsiktiga och förutsägbara. Bostadspolitiken måste inriktas på att utan detaljstyrning skapa förutsättningar för ett ökat byggande och ett billigare boende. Staten behöver återigen fokusera på sin uppgift i bostadspolitiken, nämligen att svara för att legala och finansiella instrument finns tillgängliga för bostadsbyggandet och inte, som varit fallet , på hur bostadspolitiken verkställs på lokal nivå. Det kan inte entydigt fastställas vad i en människas livssituation som är avgörande för hennes behov och intressen när det gäller boendet. Familjesituationen familjesammansättningen är ändå kanske den mest avgörande faktorn för vilken bostad som efterfrågas. I synnerhet gäller det vid förändringar av familjesammansättning, och då inte minst för familjer som vill skaffa barn. Därför måste bostadspolitiken särskilt ta sig an de svårigheter som unga möter när de är på väg att bilda eller utöka sin familj. Det finns en trångboddhet i som framför allt drabbar barnfamiljer. Regeringen gör alldeles för lite för att råda bot på detta. För att möta familjernas mångfald krävs en motsvarande mångfald av bostäder och boendeformer. Därför måste valfrihet bli ett ledord för bostadspolitiken - detta på ett sätt som helt saknas. Lika lite som regeringen skall avgöra vilka former av barnomsorg familjer bör välja, skall staten detaljreglera vilken typ av bostäder som skall byggas för att tillgodose de behov som finns. Särskilt gäller det om man, som Socialdemokraterna, väljer att satsa alla resurser på en typ av bostäder som är långt ifrån idealisk för växande barnfamiljer, nämligen de minsta hyresrätterna. Ett mycket påtagligt problem är bristen på rörlighet på bostadsmarknaden. Åtgärder måste därför vidtas för att förbättra rörligheten genom att åstadkomma flyttkedjor. En tillräcklig rörlighet är avgörande för möjligheterna att hitta inte bara en bostad vilken som helst, utan en bostad som passar den egna eller familjens livssituation. råder det bostadsbrist i över 160 kommuner. Det finns således ett uppenbart behov av att redan på kort sikt öka bostadsproduktionen kraftigt. Men detta behov kan inte tas till intäkt för att bostadspolitiken ensidigt skall inriktas mot de minsta och billigaste lägenheterna för att maximera antalet nya bostäder. För att åstadkomma rörlighet krävs ett varierat byggande, ett byggande som skapar boenden för livets olika skeden och familjers olika önskemål. Möjlighet måste finnas att välja mellan lediga bostäder i olika upplåtelseformer och storlekar. För det krävs först och främst en ökad bostadsproduktion. Den politik som formar det goda boende vi nu uttalat oss för kan uppnås genom att följande åtgärder genomförs. - Fastighetsskatten avskaffas. Kommunerna får möjlighet att införa en avgift baserad på kommunens självkostnader om maximalt för småhus och maximalt per lägenhet. - Bosparande med rätt till skatteavdrag införs för personer . - Bostadsbidrag beräknas på hela räntekostnaden för bolån. - Ett nytt investeringsbidrag för byggande av studentbostäder på införs. - Skattebefrielse införs vid uthyrning av del av bostad. - Hyressättningen reformeras. I nyproducerade lägenheter medges en friare hyressättning som bruksvärdessystemets ursprungliga principer återupprättas. - Planprocessen förenklas genom att antalet överklagandeinstanser minskas och digitaliseringen ökar. - Strandskyddet görs mer flexibelt. - får bättre medel att bekämpa oetiskt agerande i byggsektorn och kartellsamverkan kriminaliseras. - Kommunernas självbestämmande över bostadspolitiken stärks. - Möjligheten till ägarlägenheter införs. - Barnfamiljernas bostadsbidrag förstärks. - för äldres boende inrättas för att möta bostadsbehoven hos den allt äldre befolkningen. Genom de insatser som vi nu föreslår skapas förutsättningar för en bostadsproduktion som bättre svarar mot de verkliga behov som finns. I enlighet med förslaget i motion 2005/06:Bo338 (kd) yrkande 1 bör detta ges regeringen till känna. Därmed är även förslaget i motion 2005/06:N438 (kd) yrkande 5 i allt väsentligt tillgodosett. I den utsträckning den nu förordade inriktningen av bostadspolitiken inte låter sig förenas med förslagen i övriga nu behandlade motioner avstyrks dessa. Bostadspolitikens allmänna utformning, punkt 6 (c) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:N474 yrkande 3, 2005/06:N481 yrkandena 5 och 6, 2005/06:Bo232 yrkandena 1 och 2 samt 2005/06:Bo335 yrkandena 1-3 och 8 samt avslår motionerna 2005/06:N302 yrkande 4, 2005/06:N438 yrkande 5, 2005/06:N443 yrkande 45, 2005/06:Bo214 yrkande 1, 2005/06:Bo230 yrkande 3, 2005/06:Bo244 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo267 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo276 yrkandena 1, 3 och 10, 2005/06:Bo298 yrkandena 1-3, 7, 15, 18, 24, 28, 33, 36, 39 och 40, 2005/06:Bo312, 2005/06:Bo328, 2005/06:Bo329, 2005/06:Bo333 yrkande 1 och 2005/06:Bo338 yrkande 1. Dagens bostadspolitik fungerar inte. Ett alltför reglerat system har för länge sedan tappat sin ursprungliga funktion och hålls vid liv med kortsiktiga och riktade subventioner. Resultatet är en bostadssituation som är mer eller mindre ohållbar. Den är också motsägelsefull. har bostadsbyggandet ökat, liksom bostadsbristen. som alltfler kommuner upplever att de har bostadsbrist så står bostäder tomma i andra kommuner. Det som kännetecknar dagens situation är en stor efterfrågan på bostäder, men ett litet utbud. Ett av tecknen på detta är den kraftiga värdestegring som skett på både flerbostadshus som egna hem . En av anledningarna är den bristande konkurrensen på byggmarknaden, med ett stort inslag av oligopol och karteller. växer ett allt större underhållsberg, där behovet av nödvändiga reparationer bara kommer att bli större och alltmer akut. Obalansen på bostadsmarknaden för med sig ytterligare problem. Förutom den påfrestande situationen för alla dem som kommit i kläm så växer den svarta marknaden och alltför många hänvisas till ett boende de inte har önskat. En stor del av problemen beror på dagens hyresreglering. Statsmakten har detaljreglerat boendet med argumentet att det skall finnas bostäder åt alla till en rimlig kostnad. äter boendekostnaderna upp en allt större del av inkomsterna och bostadsköerna växer. Det som saknas i dagens bostadspolitik är inte bara medlen för att åstadkomma något, utan även ett uttalat mål för vad man vill uppnå. Vad som erfordras är en bostadspolitik baserad på federalismens principer, en bostadspolitik där var och en har möjlighet att påverka sin bostadssituation utifrån sina egna behov och prioriteringar. är också bostadspolitiken ett område där långsiktighet och klara spelregler måste få råda. Människor måste vara fria att själva fatta sina beslut när det gäller boende, utan att staten griper in med storskaliga lösningar där alla förutsätts passa in i samma mall. Jag anser att var och en själv har den bästa insikten i hur man vill utforma sitt boende, oavsett var eller hur man vill bo. Samma valfrihet ska gälla även för äldre och människor med funktionshinder. För att den valfrihet och mångfald jag förespråkar skall kunna uppnås måste det råda neutralitet när det gäller de ekonomiska förutsättningarna för olika boendeformer. Det är en absolut förutsättning för att individens val av boende i första hand skall styras av egna preferenser, och inte av de ekonomiska villkor som råder för stunden på grund av statens varierande bidrags- och skattepolitik. Det är en följd av att statens engagemang i bostadspolitiken har varit alltför kortsiktigt och osammanhängande. I stället för ett överreglerat system som hålls vid liv av tillfälliga subventioner bör bostadspolitiken reformeras mot en mer marknadsekonomisk inriktning. Läget på den lokala bostadsmarknaden och naturgivna förhållanden ger helt skilda förutsättningar för att bygga och bo runt om i landet. Därför måste lösningarna också anpassas efter de lokala problemen. En bostadspolitik formad underifrån med utgångspunkt i de lokala och regionala förutsättningarna är det enda rimliga alternativet. Det är närmast en självklarhet att medborgarnas inflytande blir större när boendepolitik och planering skapas utifrån de behov och förutsättningar som finns lokalt. Människor som ges ett reellt inflytande över sitt boende och utvecklingen av sin bygd känner delaktighet och får ett större självbestämmande över sina liv. Den nuvarande centralt utformade bostadspolitiken innebär däremot mindre demokratiskt inflytande. Demokrati i boende och planering gör människor delaktiga och ansvarstagande. Ett allvarligt problem som måste åtgärdas är att hyresrätten är på tillbakagång. Andelen hyresrätter i det totala bostadsbeståndet har minskat. Förutom att vi har en alltför begränsad nybyggnation, har det skett en omfattande ombildning av hyresrätter till bostadsrätter. har en allt större del av nybyggnationen varit inriktad på lönsamma bostadsrätter i stället för hyresrätter. Jag anser att hyresrätten behövs på en bostadsmarknad med mångfald. Den erbjuder ett flexibelt boende, framför allt för de grupper som är nyetablerade på bostadsmarknaden och för dem som inte har de ekonomiska förutsättningarna för att äga sitt boende. Även ur ett samhällsekonomiskt perspektiv är hyresrätten viktig. Med en flexibel arbetsmarknad där människor ofta flyttar beroende på arbete, kan det vara hämmande för en tillväxtort om det saknas ett snabbt tillgängligt boende. Bostadsbyggandet i ligger på en alldeles för låg nivå. Även om bostadsbyggandet har ökat något , är nyproduktionen låg jämfört med övriga . Ett påtagligt bevis för detta är den tilltagande bostadsbristen. I bostadsmarknadsenkät angav av kommunerna att de hade bostadsbrist, medan angav att det rådde överskott. Det är en klar försämring då angav bostadsbrist och av kommunerna överskott. som byggandet är lågt har många kommuner ett betydande antal tomma bostäder. Det innebär emellertid inte alltid att dessa kommuner inte har bostadsbrist. Många kommuner uppvisar en balans totalt sett, men har en bostadsbrist i centralorten. En sådan situation riskerar att hämma kommunernas utveckling och tillväxt. I stället för statlig styrning bör ansvaret ges till kommunerna att själva att lösa sina bostadsproblem. Det borde vara upp till varje kommun att ta ställning till om man behöver riva, bygga nytt eller både riva och bygga nytt. Den låga nivån på byggandet har flera förklaringar. En av de förklaringar som de flesta kommuner uppger är de höga produktionskostnaderna. Byggsektorn har utvecklats i en miljö dominerad av reglering och storskaliga och kortsiktiga satsningar från statsmakternas sida. Efter det storskaliga byggandet under miljonprogrammets dagar stannade bostadsbyggandet nästan av helt under den djupa lågkonjunkturen . Byggsektorn domineras av ett fåtal företag. Inom vissa segment inom byggmaterial, men även inom grossistförsäljning, är marknaden starkt koncentrerad. Flera av dessa marknader har dessutom höga kostnader för in- och utträde av nya företag. har även utrett ett flertal karteller inom byggbranschen. byggkostnadsforum har visat att det går att göra stora besparingar på materialsidan genom import från övriga . Det är därför viktigt att byggsektorn reformeras. Även hyresregleringen har del i skulden till det låga byggandet eftersom hyrorna för nybyggnation kan omprövas . Detta gör den framtida hyresnivån oförutsägbar och kan leda till att ekonomin för ett byggprojekt kan haverera i efterhand. Bland dem som har det svårast på dagens bostadsmarknad är studenterna. Ett alternativ för att få i gång byggandet av studentbostäder kan vara att producera enklare bostäder avsedda för förstagångsboende. De faktorer som fördyrar studentboende är de normer som kräver en viss storlek, standard och tillgänglighet. Genom mer flexibla regler skulle enklare och mer standardiserade lägenheter och s.k. modulboenden kunna byggas, och därmed också kostnaderna pressas ned. Vad jag nu med anslutning till förslagen i partimotion 2005/06:N481 (c) yrkandena 5 och 6 samt motionerna 2005/06:Bo232 (c) yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo335 (c) yrkandena 1-3 och 8 samt 2005/06:N474 (m, fp, kd, c) yrkande 3 anfört om utformningen av bostadspolitiken bör tillkännage för regeringen som sin mening. I den mån övriga motionsförslag inte kan anses tillgodosedda genom det nu anförda avstyrks de. Bostadspolitikens allmänna utformning, punkt 6 (mp) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Bo230 yrkande 3 och 2005/06:Bo333 yrkande 1 och avslår motionerna 2005/06:N302 yrkande 4, 2005/06:N438 yrkande 5, 2005/06:N443 yrkande 45, 2005/06:N474 yrkande 3, 2005/06:N481 yrkandena 5 och 6, 2005/06:Bo214 yrkande 1, 2005/06:Bo232 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo244 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo267 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo276 yrkandena 1, 3 och 10, 2005/06:Bo298 yrkandena 1-3, 7, 15, 18, 24, 28, 33, 36, 39 och 40, 2005/06:Bo312, 2005/06:Bo328, 2005/06:Bo329, 2005/06:Bo335 yrkandena 1-3 och 8 samt 2005/06:Bo338 yrkande 1. Bostadssektorn är ett viktigt och komplicerat område. Det innebär att bostadspolitiken inte kan ses isolerad från andra politikområden. När utformningen och inriktningen av bostadspolitiken läggs fast måste därför samspelet med en rad andra politikområden vägas in. Det gäller så viktiga områden som miljö, energi, transporter, socialpolitik, konsumentpolitik, integration, regional utveckling, arbetsmarknad, skattepolitik och den ekonomiska politiken i stort. En annan komplicerande faktor som måste beaktas är livscykelperspektivet. Det normala är att den unga familjen har relativt låga inkomster och en osäker framtida inkomstutveckling, som behoven växer när barnen kommer. När sedan barnen har flyttat hemifrån har familjen ofta både större inkomster och mindre behov av utrymme. i livet kommer ytterligare förändringar. Detta kan både skapa ett finansieringsproblem och öka kraven på rörlighet på bostadsmarknaden. Konsekvenserna av och problemen med bostadspolitiken kan också se mycket olika ut mellan stad och land och i olika delar av landet. Därtill kommer önskemål om rättvisa mellan olika regioner, boendeformer och generationer. Sammantaget gör detta boendet till ett politikområde med stora förutsättningar för svårlösta målkonflikter. Trots att boendet är en mycket stor post i hushållens budget, en viktig uppgift för kommunerna och en viktig sektor på nationell nivå är inte bostadspolitiken uppmärksammad i förhållande till dess vikt. Den diskussion som ändå finns utgår alltför ofta från sektorsintressen, regionala förhållanden eller privata bostadserfarenheter i stället för ett helhetsperspektiv. har det skett något av ett systemskifte i bostadspolitiken. Förenklat uttryckt handlar det om att inflytandet för stat och kommun har minskat, medan inflytandet för marknaden och särskilt de fyra största byggbolagen har ökat. Subventionerna har minskats radikalt, beskattningen har ökat i jämförbar utsträckning.