bet · GS01SOU15 · 2005-05-10 00:00:00 — En sådan möjlighet införs i en ny 12 a § i polislagen (1976:511).Bestämmelsen innebär att en polisman under vissa förutsättningar fårta hand om en person som kan förväntas bli omhändertagen enligt LVM ochöverlämna denne till sjukhus för medicinsk bedömning. Regeringenunderstryker att socialnämndens beslut om omhändertagande enligtLVM måste fattas skyndsamt och i princip i direkt anslutning tillpolisens omhändertagande enligt polislagen. Regeringen förutsätter attsocialnämnden och polisen gemensamt överenskommer om rutiner förhanteringen av dessa ärenden.Med den föreslagna förändringen i befogenheten att besluta om omedelbartomhändertagande stärks socialnämndens ansvar för hela processen. Förslagetligger också väl i linje med de pågående strävandena att renodlapolisverksamheten för att stärka dess kärnverksamheter.MotionerI motion So19 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om polisens befogenheter (yrkande 1). Motionärerna seringa skäl att ta bort polisens befogenhet att besluta om omedelbartomhändertagande enligt LVM. Dagens ordning har inte inneburit någratillämpningsproblem. När det gäller andelen omhändertaganden som avvisasav länsrätterna finns inga större skillnader mellan polisens respektivesocialnämndernas beslut. Vidare hänvisar motionärerna bl.a. till attSiS konstaterat att förslaget kan medföra att färre missbrukare kommeratt få vård.I motion So16 av och () yrkas attriksdagen avslår förslaget i propositionen om ändring i polislagen(1984:387) (yrkande 1). Motionärerna påpekar att den nya bestämmelsenenbart ger stöd för åtgärden att föra den enskilde till sjukhus och attalla tvångsbefogenheter därefter upphör till dess att ett beslut omomhändertagande fattats och en begäran om handräckning framställts.Enligt motionärerna innebär detta ett glapp i omhändertagandet och ivårdkedjan som inte kan anses vara den enskilde till gagn. Dessutomföreligger en uppenbar risk att polisens stora kontaktyta inte användsfullt ut om den inte får ha kvar sina befogenheter. Vidare medför denföreslagna lagändringen att kommunerna måste bygga upp en beredskaps-eller jourverksamhet, vilket för medelstora och mindre kommuner kaninnebära stora insatser för relativt sällan förekommande beslut.I motion So18 av de () yrkas att riksdagenbeslutar att ordet "närstående" i 13 § första stycket 2 i regeringensförslag till lag om ändring i LVM skall ersättas av ordet "annan"(yrkande 1). Motionären anser att det borde vara grund för omedelbartomhändertagande i de fall där det finns en överhängande risk för attmissbrukaren till följd av sitt tillstånd kommer att allvarligt skadasig själv eller någon annan människa som självfallet kan, men intenödvändigtvis måste, vara någon närstående.AktuelltPolisverksamhetsutredningen har haft i uppdrag att göra en översyn avpolisens arbetsuppgifter och har bl.a. behandlat frågor om en renodlingav polisens verksamhet. Utredningen har avgett tre betänkanden, bl.a.Polisverksamhet i förändring - del 2 (SOU 2002:117). Enligt utredningenbör utgångspunkterna för vilka uppgifter som skall åligga polisen varaföljande. Polisen skall endast belastas med uppgifter när ett ordnings-och säkerhetstänkande är av dominerande betydelse när uppgiften utförs.Vidare skall sådana uppgifter där det kan antas att det krävs våldeller tvångsmedel för att utföra uppgiften åligga polisen. Polisen bördessutom endast ha att utföra uppgifter som ligger inom ramen förpolisens nuvarande utbildning och kompetens.Utredningen lägger i det ovannämnda betänkandet fram vissa förslagrörande lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer (LOB).Uppgiften att omhänderta en berusad person skall enligt utredningenäven ankomma på polisen. Huvudansvaret för att se till attden omhändertagne får den vård och omsorg som han eller hon behöveråvilar emellertid kommunens socialtjänst. Polisen skall därför, när detinte är aktuellt att föra den omhändertagne till sjukhus, annanvårdinrättning eller till bostaden, överlämna den omhändertagne tillsocialnämnden i den kommun där omhändertagandet skett.Förslagen är under beredning i Regeringskansliet.Utskottets ställningstagandeEnligt 5 kap. 9 § socialtjänstlagen (2001:453) är det socialnämnden somhar ansvaret för att den enskilde missbrukaren får den hjälp och vårdsom han eller hon behöver för att komma ifrån sitt missbruk. Det ärenbart socialnämnden som hos länsrätten kan ansöka om beredande av vårdenligt 4 § LVM. Utskottet instämmer med regeringen och utredningen attLVM bör renodlas som en vårdlag och att socialnämndens ansvar förtvångsvården bör stärkas. Förslaget att frånta polisen befogenheten attbesluta om omhändertagande enligt 13 § LVM står också väl iöverensstämmelse med ambitionerna att renodla polisverksamheten ochförstärka dess kärnverksamheter. Genom att tydliggöra respektive myndighetsansvar ökar förutsättningarna för LVM-vården att utgöra inledningentill en långsiktigt syftande rehabilitering.Liksom regeringen förutsätter utskottet att det i kommunerna finns entillfredsställande jourberedskap för de ifrågavarande ärendena och attsocialnämnderna i de allra flesta fall kommer att kunna fatta beslut omomedelbart omhändertagande med tillräcklig snabbhet. Utskottet delardock bedömningen att polisen under vissa förutsättningar skall få tahand om en person som kan förväntas bli omhändertagen enligt LVM ochöverlämna denne till sjukhus. I motion So16 (kd) yrkande 1 uttrycksfarhågor om att ett glapp i vårdkedjan kan uppstå efter det att polisenöverlämnat den enskilde missbrukaren till sjukhuset. Utskottet utgåremellertid från att socialnämnden och polisen kommer överens om rutinerför att undvika situationer där polisens ingripande inte följsupp av ett beslut i socialnämnden om omhändertagande.Sammantaget tillstyrker utskottet regeringens förslag till ändringar i13 § och till följdändringarna i 15 och 16 §§ LVM samt till förslagettill ny 12 a § i polislagen (1984:387). Motionerna So16 (kd) yrkande 1och So19 (m) yrkande 1 bör därmed avslås.Utskottet anser inte att förutsättningarna för beslut om omedelbartomhändertagande enligt 13 § LVM bör ändras på sätt som begärs i motionSo18 (m) yrkande 1. Även denna motion avstyrks.Underställning till länsrätt och upphörande av beslut om omedelbartomhändertagandeUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta regeringens förslag att i 15 § LVM bl.a. införa enabsolut tidsgräns inom vilken ett beslut om omhändertagande skallunderställas länsrätten. bör också anta förslaget till ny 18 a§ LVM vari regleras när ett omhändertagande upphör automatiskt. Utskottetställer sig vidare bakom förslaget till ny 18 b § LVM, där det bl.a.införs en skyldighet för socialnämnden att genast upphäva sitt egetbeslut om omhändertagande om det inte längre finns skäl föromhändertagandet. bör avslå motioner rörande kompletterandebeslutanderätt och om beräkning av lagstadgad tid.Jämför reservation 12 (m).PropositionenRegeringen föreslår att 15 § LVM ändras så att det klart framgår attett beslut om omhändertagande skall underställas länsrättenutan dröjsmål och senast dagen efter det att beslutet är fattat.Enligt paragrafens nuvarande lydelse skall beslutet genast underställaslänsrätten. Regeringen delar bedömning att det behöverklargöras inom vilken tidsgräns ett beslut om omhändertagandeskall underställas länsrätten samt att beslutet skall upphöra att gällaom underställningen inte har inkommit . Ett sådant förtydligandeav lagen bidrar till att stärka den enskildes rättssäkerhet, anförs det.I författningskommentaren till 15 § (s. 52) anges att bestämmelserna i2 § lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid är avsedda atttillämpas på den föreslagna tidsfristen.Alla de fall då ett omhändertagande upphör utan något särskilt besluthärom föreslås regleras i en ny 18 a § i LVM. Bland annat införs iparagrafens första punkt den ovannämnda nya principen att ett beslut omomedelbart omhändertagande automatiskt upphör att gälla om beslutetinte har underställts länsrätten inom den i 15 § föreskrivna tiden.Regeringen föreslår vidare en ny 18 b § i LVM, vari stadgas attsocialnämnden skall upphäva sitt eget beslut om omhändertagandeom det inte längre finns skäl för omhändertagandet. En sådan rätt ochskyldighet för socialnämnden föreligger även i det fall länsrätten harbeslutat att omhändertagandet skall bestå. Syftet med bestämmelsen äratt den omhändertagne inte skall behöva avvakta ett beslut i länsrätteni de fall det för nämnden framstår som klart att ett omhändertagandeinte behövs. Regeringen föreslår inte några begränsningar i fråga omrätten att delegera beslut av förevarande slag. Enligt specialmotiveringen(s. 53) innebär detta att de allmänna principerna för delegation avbeslut av en socialnämnd kommer att bli tillämpliga på besluten.Av paragrafen framgår vidare att rätten har samma befogenhet somsocialnämnden i nu aktuellt hänseende.MotionerI motion So19 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om upphörande av omhändertagande (yrkande 2).Motionärerna anser att även ordföranden eller annan utsedd ledamot börha befogenhet att besluta om omhändertagandets upphörande och attförslaget till 18 b § LVM bör kompletteras i enlighet härmed.I motion So18 av de () yrkas att riksdagenbeslutar att ett nytt andra stycke med följande lydelse införs i 15 §LVM: "För den angivna tidsfristen skall bestämmelserna i 2 § lagen(1930:173) om beräkning av lagstadgad tid tillämpas" (yrkande 2).Gällande rättFör en socialnämnd följer vad som är föreskrivet om nämnder i kommunallagen(1991:900) (47 § LVM och 10 kap. 1 § socialtjänstlagen).I 6 kap. 33 § kommunallagen stadgas att en nämnd får uppdra åt ettutskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd hos kommuneneller att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärendeeller en viss grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 34 §.Av det sistnämnda lagrummet framgår bl.a. att beslutanderätten inte fårdelegeras i ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda, om de ärav principiell beskaffenhet eller annars av större vikt.I 2 § lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid stadgas att omden tid då enligt lag en åtgärd senast skall vidtas infaller ,annan allmän helgdag, lördag, , eller nyårsafton,får åtgärden vidtas nästa vardag. Detta gäller inte vissa i paragrafensandra stycke angivna frister för häktningsframställning ochhäktningsförhandling enligt rättegångsbalken.Utskottets ställningstagandeUtskottet välkomnar den nyssnämnda ändringen i 15 § LVM. Genom attfastslå en absolut tidsgräns inom vilken en underställning skall ha kommitin till länsrätten stärks den enskildes rättssäkerhet. Vid beräkning avtiden gäller lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid. Någonsådan uttrycklig hänvisning till denna lag som begärs i motion So18 (m)yrkande 2 görs normalt inte. Enligt utskottets mening saknas anledningatt frångå denna princip. Utskottet tillstyrker därmed regeringensförslag till ändring i 15 § LVM även i detta avseende och avstyrkermotionen.Utskottet ser positivt på förslaget till ny 18 b § i LVM varigenomklargörs att socialnämnden alltid har både rätt och en skyldighet attupphäva sitt eget beslut om omhändertagande om det inte längre finnsskäl för omhändertagandet. Från rättssäkerhetssynpunkt är det angelägetatt den omhändertagne inte behöver vara frihetsberövad längre än absolutnödvändigt. Enligt propositionen skall allmänna principer om delegationtillämpas på socialnämndens beslut om upphävande. Det ankommer påsocialnämnden själv att ta ställning till i vilken utsträckning den villutnyttja den delegationsrätt som kommunallagen medger. Delegation fårske exempelvis till en ledamot eller ersättare, dock inte av ärenden ommyndighetsutövning mot enskilda, om de är av principiell beskaffenheteller annars av större vikt. Enligt utskottets mening får motion So19(m) yrkande 2 anses i huvudsak tillgodosedd. Utskottet har inget atterinra mot förslaget till 18 a § LVM. Utskottet tillstyrker därmed 18a och b §§ i förslaget till lag om ändring i LVM samt avstyrker motionen.Hälso- och sjukvårdens ansvar för inledande sjukhusvårdUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion om Statens institutionsstyrelses möjligheteratt begära kompensation av landstingen för vårdinsatser på LVM-hemmen.Jämför reservation 13 (m).PropositionenEnligt 24 § LVM skall vård enligt lagen inledas på sjukhus omförutsättningarna för sjukhusvård är uppfyllda och det anses lämpligt medhänsyn till den planerade vården. I den inledande delen av vården ärdet främst fråga om abstinensbehandling, ibland kallad avgiftning, somkräver specialiserad vård. Att hälso- och sjukvårdsverksamhet ocksåmåste kunna utföras vid LVM-hemmen förutsågs i förarbetena till LVM.Det har emellertid aldrig varit lagstiftarens intention att LVM-hemmenmer eller mindre regelmässigt, som fallet är , skall svara för enuppgift som landstingen ansvarar för. Enligt regeringen bör det i ställetvara en självklar utgångspunkt att landstingen tillhandahåller medicinskbedömning och abstinensbehandling samt annan medicinsk behandling.I satsningen Ett kontrakt för livet påtalas behovet av satsningar påhela vårdkedjan, inte minst behovet av att anpassa platserna för avgiftningtill behovet. I avvaktan på att så sker är det emellertid enligtregeringens mening nödvändigt att (SiS) kanfortsätta att erbjuda vård i de fall det inte finns något sjukhus somhar möjlighet att ta emot klienten för inledande medicinsk bedömningoch sjukhusvård. För att det i dessa fall inte skall ske en övervältringav kostnadsansvaret från till kommunen är det enligt regeringenrimligt att SiS tar ut en avgift av landstingen för detta uppdrag. Efteren ändring i 3 § förordningen (1996:610) med instruktion för SiS finnsden möjligheten . Förutsättningen är att ett avtalhar ingåtts mellan SiS och det enskilda om tillhandahållandetav tjänsten. Regeringen anser att det är angeläget att sådana avtalträffas, så att frågan om kostnadsansvar därmed kan få sin lösning.MotionI motion So19 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om att utreda möjligheten till kompensation för avgiftning(yrkande 4). Motionärerna konstaterar att det i propositionen saknasskarpa förslag som gör det möjligt för SiS att begära kompensation avlandstingen för de vårdinsatser som utförs på LVM-hemmen.Gällande rättEnligt 3 § förordningen (1996:610) med instruktion för Statensinstitutionsstyrelse får SiS mot avgift utföra uppdrag åt kommuner ochlandsting bl.a. i samband med avgiftning av missbrukare.Utskottets ställningstagandeDen kostnadsövervältring från landstingen till kommunerna som bristenpå avgiftningsplatser inom hälso- och sjukvården innebär är varken rimligeller önskvärd. Utskottet förutsätter att satsningen Ett kontrakt förlivet får positiva effekter på hela vårdkedjan, dvs. även när det gälleratt anpassa platserna för avgiftning till det behov som finns. I avvaktanhärpå är det angeläget att och de enskildalandstingen träffar avtal om tillhandahållande av tjänster i form avavgiftning mot betalning. Enligt utskottets mening bör frågan omkostnadsansvar i första hand få sin lösning i samförstånd mellan SiS ochlandstingen. Utskottet utgår från att regeringen noga följer utvecklingenpå området och anser inte att det är nödvändigt med något sådant initiativsom begärs i motion So19 (m) yrkande 4. Motionen avstyrks.Skyldighet för verksamhetschefen att hindra en vårdtagare att lämnasjukhusetUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta regeringens förslag att ändra 24 § LVM bl.a. på såsätt att verksamhetschefen skall vara skyldig att hindra en missbrukaresom inleder LVM-vården på sjukhus från att lämna sjukhuset. En motionom att ge i uppdrag att utfärda riktlinjer för dessasituationer bör avslås.PropositionenSåsom nämnts ovan skall enligt 24 § LVM vården under vissa förutsättningarinledas på sjukhus. Av tredje stycket samma paragraf framgår attverksamhetschefen får besluta att patienten skall hindras att lämna sjukhusetunder den tid som det behövs för att säkerställa att vederbörande kanföras till ett LVM-hem.Regeringen anser att det måste finnas garantier för att den beslutadetvångsvården verkligen kan genomföras. Det kan ses som ett väsentligträttsskydd för patienten, eftersom dennes vilja att avbryta pågåendeabstinensbehandling inte sällan är ett uttryck för den ambivalens somkan finnas inför den förestående vården. Vidare kan en avbrutenabstinensbehandling innebära stora risker för patientens liv och hälsa.Lagbestämmelsen bör därför ändras på så sätt att det framgår attverksamhetschefen skall vidta åtgärder för att hindra en patient att lämnasjukhuset så att denne hålls kvar i avvaktan på att de praktiskaarrangemangen kring överföringen till LVM-hemmen kan ordnas. Regeringenunderstryker att denna skyldighet i första hand bör innebära att patientenvia motiverande samtal förmås kvarstanna på avdelningen. Kvarhållningenbör ske under kortast möjliga tid och under former som inte äventyrarpatientsäkerheten och som är etiskt godtagbara, anförs det.MotionI motion So17 av m.fl. (fp) begärs ett tillkännagivandeom kvarhållande på sjukhus (yrkande 1). Motionärerna anser att regeringenbör ge i uppdrag att i de riktlinjer för vård ochbehandling av alkohol- och narkotikamissbruk som är under utarbetande,inkludera råd om hur man kan motivera LVM-patienter att stanna kvar påsjukhuset. Det måste också understrykas att kvarhållning skall ske såkort tid som möjligt, menar motionärerna.Utskottets ställningstagandeUtskottet ser positivt på förslaget att skärpa verksamhetschefens ansvargenom att i 24 § LVM klargöra att det är hans eller hennes skyldighetatt hindra den omhändertagne att lämna sjukhuset i avvaktan på att dennekan överföras till ett LVM-hem. Utskottet delar regeringens bedömningatt patienten i första hand bör förmås att stanna kvar på avdelningengenom motiverande samtal samt att kvarhållningen bör ske och på ett patientsäkert och etiskt godtagbart sätt. MotionSo17 (fp) yrkande 1 får anses i huvudsak tillgodosedd med det anförda.Omhändertagande av otillåten egendomUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta förslaget om ändringar i 31 § LVM och 16 § LVUvarigenom det blir obligatoriskt att omhänderta otillåten egendom sompåträffas vid institutionerna. bör avslå en motion om ytterligareskärpning av lagtexten i syfte att underlätta omhändertagandet avmobiltelefoner.Jämför reservation 14 (m, fp, kd, c).PropositionenDet är enligt 31 § LVM förbjudet för intagna vid LVM-hem att innehaalkoholhaltiga drycker, narkotika, flyktiga lösningsmedel, dopningspreparat,varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarligavaror eller injektionssprutor, kanyler eller andra föremål som kananvändas vid narkotikamissbruk eller annan befattning med narkotika. Omsådan egendom påträffas får den omhändertas. Detsamma gäller annat somkan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Till den senarekategorin räknas bl.a. vapen och tillhyggen som kan skada personaleneller andra intagna. JO har uttalat att det också kan röra sig om"olämpliga" medicinrecept, större penningsummor, bankomatkort ochID-handlingar. Enligt en undersökning gjord av omhändertasäven föremål som t.ex. mobiltelefoner och laddare till sådana telefoner,tobak och cigaretter, medicin, tidningar och kameror.I propositionen föreslås en ändring med innebörd att de i paragrafenavsedda föremålen skall omhändertas. Enligt regeringens mening bör detvara ett oavvisligt krav att det inte förekommer alkohol, droger ellerverktyg som kan användas för narkotikamissbruk vid ett LVM-hem. Vidareär ett ingripande med tvång mot en enskild ett stort ingrepp i dennesintegritet. Samhället har därigenom tagit på sig ett särskilt ansvarför vårdens kvalitet och för att minimera inslag som kan inverka menligtpå vården och dess genomförande. Det bör därför finnas en skyldighetatt också omhänderta egendom som kan vara till men för vården ellerstöra ordningen vid hemmet.Motsvarande ändring föreslås i 16 § LVU.MotionI motion So19 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om omhändertagande av otillåten egendom (yrkande 3). Enligtmotionärerna innebär utformningen av 31 § LVM otillräckliga möjligheteratt t.ex. omhänderta en intagens mobiltelefon vid olika slags överträdelseroch trakasserier mot tredje man utanför hemmet. Motionärerna föreslårdärför att även "fara eller allvarlig olägenhet för närstående" skallutgöra grund för omhändertagande av otillåten egendom enligt LVM.Utskottets ställningstagandeFörslaget att det i fortsättningen skall vara obligatoriskt att omhändertasådana föremål som avses i 31 § LVM respektive 16 § LVU välkomnas avutskottet. Enligt vad utskottet erfarit är det vanligtförekommande att mobiltelefoner omhändertas, både på LVM-hemmen och påungdomshemmen, med motiveringen att de kan vara till men för vårdeneller ordningen vid hemmen. Vidare finns möjligheter att förvägra intagnaatt ringa och ta emot telefonsamtal om det kan äventyra vården ellerordningen vid hemmet (33 a § LVM och 15 a § LVU). Utskottet anser detdärmed inte nödvändigt med någon sådan lagändring som begärs i motionSo19 (m) yrkande 3. Utskottet tillstyrker förslagen i propositionen idenna del och avstyrker motionen.Uppföljning och utvärderingUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta regeringens förslag att i nya bestämmelser (30 a §LVM och 14 a § LVU) bl.a. ålägga en skyldighetatt följa upp sin verksamhet. Motionsyrkanden om tillsynen över SiSverksamhet och om att skapa en ny tillsynsorganisation bör avslås.Jämför reservationerna 15 (m) och 16 (m).PropositionenRegeringen anser det av såväl kvalitets- och legitimitetsskäl som avsamhällsekonomiska orsaker väsentligt att tvångsvård enligt LVM och LVUföljs upp och utvärderas. I propositionen nämns det tillkännagivandesom gjorde till regeringen med anledning av Riksdagensrevisorers förslag 2002/03:RR9 Med tvång och god vilja - vad gör Statensinstitutionsstyrelse (bet. 2002/03:SoU13, rskr. 2002/03:171).Enligt regeringen bör vården utvärderas utifrån sin funktion som en deli en sammanhållen vårdkedja och finansieras genom att Statensinstitutionsstyrelse (SiS) avsätter medel ur FoU-anslaget.Regeringen anser det även viktigt att stärka SiS egen verksamhetsuppföljningoch föreslår en ny 30 a § i LVM, vari en skyldighet för SiS att följaupp verksamheten enligt lagen lagfästs. För att SiS skall kunna fullgöraden föreslagna skyldigheten att följa upp vården av sina klienter måstemyndigheten kunna inhämta sekretessbelagda uppgifter om enskilda klienterfrån socialnämnden och detta även efter vårdtidens slut. En sekretessbrytanderegel härom föreslås därför i paragrafens andra stycke.Motsvarande bestämmelse föreslås i en ny 14 a § i LVU.MotionI motion So19 av m.fl. (m) begärs tillkännagivandendels om uppföljning och utvärdering (yrkande 9), dels om tillsynsverksamheten(yrkande 10). Motionärerna anser det otillfredsställande att SiS såvälbekostar och utvärderar sin egen verksamhet som utövar tillsyn över den.Motionärerna vidhåller sitt tidigare framlagda förslag om en nytillsynsorganisation inom hälso- och sjukvården och på det sociala området.Med en ny sådan organisation utmönstras de nuvarande tillsynsverksamheternavid länsstyrelserna och . Den nya tillsynsorganisationenbör enligt motionärerna också få i uppgift att utvärdera SiS verksamhet.AktuelltUtredningen om en stärkt och tydligare tillsyn inom socialtjänstensområde har i uppdrag att se över och överväga förändringar i organisationenav och ansvarsfördelningen såvitt avser den statliga tillsynen inomsocialtjänstens område (dir. 2004:178). Bland annat skall utredningenanalysera de problem som finns med att Statens institutionsstyrelsehar ansvaret för tillsynen över de egna institutionerna samt lämnaförslag på hur tillsynen av verksamheten kan organiseras.