bet · GT01KU2 · 2005-09-21 00:00:00 — I en promemoria från som utskottet begärde vid det tidigare granskningstillfället redogjordes för händelseförloppet i ärendet och för svenska åtgärder från det att uppgifter publicerats i pakistanska medier om att en arabisk man med svensk passhandling gripits i området längs den pakistansk-afghanska gränsen till och de diskussioner som förts med de amerikanska myndigheterna. Vidare redovisades särskilt innebörden av kontakter med amerikanska myndigheter samt kontakterna med andra länder som hade fångar på och med mannens familj och faderns ombud. Utrikesminister redogjorde vid en utfrågning för ytterligare åtgärder i ärendet. I årets granskning har utskottet genom en skrivelse som sänts till begärt en redogörelse för de åtgärder regeringen vidtagit i ärendet samt de bedömningar som legat till grund för agerandet och de kommentarer i övrigt som anmälningen gav anledning till. Som svar har översänts en inom upprättad promemoria (bilaga A2.2). I promemorian finns en uppställning över kontakter främst med amerikanska myndigheter och andra åtgärder i ärendet fram till dess att mannen återkom till . Om kontakter med amerikanska myndigheter framhålls att ärendet haft mycket hög prioritet i och att kontakterna med de amerikanska myndigheterna har varit mycket omfattande och ägt rum på hög politisk nivå. Vid alla samtal framfördes hur generellt såg på Guantánamoproblematiken ur folkrättslig synvinkel och syn på frihetsberövandet i det specifika fallet med den svenske medborgaren. Det svenska kravet på en omedelbar frigivning, så länge man från amerikansk sida inte redovisade någon rättslig grund för frihetsberövandet, upprepades likaså. Av redogörelsen framgår att det genomfördes två besök i för samtal med mannen. gick ärendet in i en intensivare fas, vilket blev särskilt märkbart efter statsministerns samtal med president . En period med täta kontakter följde, innefattande bl.a. besök i såväl av en svensk myndighetsdelegation som av kabinettssekreteraren och rättschefen. Det var efter dessa löpande och intensiva kontakter som de amerikanska myndigheterna fattade beslut att låta överföra den svenske medborgaren till . förekom kontakter mellan svenska och amerikanska polisiära myndigheter. fortsatte att ha många kontakter med andra länder som har eller har haft medborgare frihetsberövade på , främst med andra EU-stater. Liksom tidigare framgick det klart att inga andra länder önskade något gemensamt agerande. Kontakterna var ändå värdefulla, för diskussionen och det erfarenhetsutbyte som de innebar. hade en fortsatt löpande dialog med såväl den fångne mannens far och dennes advokat som representanter för Guantánamogruppen. Om de bedömningar som legat till grund för det svenska agerandet nämns att vid de inledande kontakterna med de amerikanska myndigheterna inriktades de svenska ansträngningarna på att få klarhet i på vilka grunder mannen hölls frihetsberövad och vilka eventuella anklagelser som man från amerikansk sida riktade mot svensken samt att också få besked om hur man såg på den fortsatta hanteringen av ärendet. Under ärendets hantering kom det att stå klart att och hade olika uppfattningar om vilka medel som folkrätten tillhandahöll i den rådande situationen. ansåg att mannen antingen skulle behandlas som krigsfånge eller som civil, som gripits i samband med en väpnad konflikt, och i båda fallen behandlas enligt . Vore han att betrakta som en civil misstänkt för brott, skulle han behandlas i enlighet med det regelsystem på fri- och rättighetsområdet som då blir tillämpligt, inklusive om medborgerliga och politiska rättigheter som är anslutet till. På amerikansk sida valde man emellertid att beteckna samtliga frihetsberövade som "fiendekombattanter". Effekten av denna kategorisering blev att de frihetsberövade fråntogs sina grundläggande rättighetsgarantier som återfinns såväl i den humanitära rätten som i MR-reglerna. En grundläggande brist i den amerikanska hanteringen var att mannen, i likhet med andra frihetsberövade, saknade möjlighet att i domstol få prövat om det fanns grund för frihetsberövandet. Det var mot denna bakgrund som ansåg att mannen hölls frihetsberövad i strid med internationell rätt och det var på detta resonemang som grundade sitt krav på att han skulle friges. Saken hade därför en principiell dimension som gick utöver det enskilda ärendet. Denna brist i systemet kan sägas ha åtgärdats genom den amerikanska högsta domstolens dom av . De besök som företogs på syftade till att ge också den fångne svenske medborgaren så fullständig information som möjligt om det aktuella läget och att redovisa för honom den svenska synen men också hur amerikanarna såg på hans situation, så att han själv hade möjlighet att bestämma hur han ville agera. I samband med besöken sökte naturligtvis delegationen också bedöma hur han mådde, framföra hälsningar m.m. Det faktum att svensken befann sig på en amerikansk militärbas gjorde att det var amerikanska militära myndigheter som fastställde villkoren för besöken, bl.a. avseende delegationernas sammansättning. Besök av konsulär personal, advokater eller andra personer tilläts över huvud taget inte. I den sammanvägda bedömningen blev resultatet att det övergripande intresset var att få möjlighet att besöka mannen som satt helt isolerad från omvärlden. Mot den bakgrunden valde att acceptera de amerikanska villkoren för besöken. Detta stämdes också av med fadern och/eller hans ombud. De åtgärder som vidtogs, får enligt promemorian med hänsyn till omständigheterna anses vara vad som rimligen kan begäras i en situation som denna för att skydda den svenska medborgarens intressen. I och med att mannen återvände till var handläggningen av ärendet avslutad i . Utskottet har hållit en utfrågning av utrikesminister (bilaga B2.1), som tillträdde som statsråd och chef för . Vid utfrågningen hänvisade utrikesministern i huvudsak till de uppgifter som lämnats i promemoria i ärendet. Hon poängterade att ärendet stått högt på regeringens dagordning. På frågor om frigivningen förklarade hon att beslutet föregicks av mycket intensiva kontakter mellan svenska och amerikanska myndigheter. Enligt utrikesministern ville ha försäkringar om att skulle vidta åtgärder som säkerställde att mannen inte skulle kunna utgöra ett hot mot vare sig intressen, intressen eller människors säkerhet på något sätt, och problemet var att tydligt klargöra för att regeringen inte kan utfärda några som helst garantier av det slaget. Vad som från svensk sida kunde garanteras var att svenska myndigheter skulle vidta alla åtgärder som var möjliga att vidta enligt svensk lagstiftning. Noter utväxlades, men det fanns inte någon gemensam överenskommelse. Utskottet har tagit del av noteväxlingen, och utrikesministern har inför utskottet närmare kommenterat innebörden av den. Dessa kommentarer har i huvudsak inneburit en bekräftelse av de tidigare lämnade uppgifterna. Uppgifter i ärendet har vidare lämnats inför utskottet av justitieminister och av chefen för . I ett av standardverken om folkrätten (: Folkrätten, 1968, s. 247) framhålls att överenskommelser mellan staterna bär många namn: traktater, konventioner, stadgor, akter, pakter, statuter, protokoll, deklarationer, "exchange of notes", "agreed minutes", "memoranda of agreement", modus , kompromisser m.m. Beteckningarna anger vanligen överenskommelser i skriven form. Men, framhålls det, en skriven text behöver inte nödvändigtvis ge uttryck åt en avsikt att skapa ömsesidiga rättigheter och skyldigheter mellan två eller flera stater utan kan innehålla allenast allmänna deklarationer om politiska program, ömsesidig vänskap osv. Det som betecknas som en traktat kan i vissa fall vara så tomt på innehåll att staterna trots beteckningen inte kan sägas ha velat förbinda sig till någonting. I promemorian från uttalas att ärendet där haft mycket hög prioritet och att kontakterna med de amerikanska myndigheterna varit mycket omfattande och ägt rum på hög politisk nivå. Utredningen i ärendet ger inte stöd för annan slutsats. Enligt utskottets mening har regeringen som granskningen omfattar gjort vad som kan uppfattas ha varit möjligt för att tillgodose den fängslade svenskens rätt. Den utväxling av noter som föregått frigivningen ger inte anledning till någon annan bedömning.