bet · GT01JuU1 · 2005-12-06 00:00:00 — Det ligger nära till hands att vid bedömningen av om målet att minska risken för att brott begås uppnåtts utgå från brottsutvecklingen. Här kan konstateras att det anmäldes nästan 1 249 000 brott, vilket utgör en marginell minskning jämfört med . Våldsbrotten ökade därvid medan stöldbrotten och skadegörelsebrotten minskade . Antalet rapporterade narkotikabrott ökade med jämfört med föregående år medan antalet rapporterade rattfylleribrott ökade . anför i årsredovisningen att det brottsförebyggande arbetet har utvecklats metodmässigt men att det vid en nationell bedömning inte går att påvisa att risken för att brott begås skulle ha minskat till följd av polisens brottsförebyggande arbete. Det som anförts talar i viss mån för att verksamhetsmålet inte uppnåtts. Som utskottet ser det kan man emellertid inte enbart utgå från den anmälda brottsligheten vid bedömningen av hur väl polisen lyckats med att förebygga brott. För vissa brottstyper säger utvecklingen mer om polisens aktiviteter än om brottsutvecklingen. Detta gäller exempelvis narkotikabrott och trafikbrott. Härtill kommer att brottsutvecklingen också påverkas av vad andra myndigheter, kommuner m.fl. gör eller inte gör i fråga om de bakomliggande orsakerna till brott. Härav följer att man kan se brottsutvecklingen som ett resultat av samhällets samlade åtgärder för att minska brottsligheten. Det anförda visar att det är svårt att med hjälp av brottsutvecklingen mäta hur väl verksamhetsmålet uppnåtts. En mer samlad bedömning av det brottsförebyggande arbetet kräver att man vid sidan av brottsutvecklingen även använder andra kriterier. Polismyndigheterna har fått göra egna bedömningar av sitt brottsförebyggande arbete utifrån ett antal kriterier, exempelvis i vilken utsträckning man styrt verksamheten i enlighet med brottsförebyggande strategier. Ett annat kriterium tar sikte på i vilken utsträckning man genomfört planlagda insatser mot konkreta problembilder i syfte att uppdaga brott. En sammanställning av dessa svar visar enligt att det skett en liten positiv utveckling för det planlagda brottsförebyggande arbetet. Flertalet myndigheter anser att man nått en godtagbar nivå. Ett område som är av särskild betydelse när det gäller att förebygga brott är insatserna för ungdomar. Här kan noteras att antalet gånger någon person registreras misstänkt för brott ökat till drygt 50 000 gånger. Antalet individer under som misstänktes för brott uppgick till 28 715, vilket utgör en ökning jämfört med föregående år. Det bör i sammanhanget även noteras att det totala antalet ungdomar i i åldern ökade med . Omfattningen av insatserna mot ungdomsbrottslighet är svåra att uppskatta eftersom insatser mot exempelvis våldsbrott också kan rikta sig mot ungdomar. När det gäller inriktningen på aktiviteter mot ungdomsbrott framgår av årsredovisningen att det vid de myndigheter där insatserna varit mer framgångsrika skett en fokusering på gängbrottslighet, underrättelselett arbete och en utvecklad samverkan med andra berörda i samhället. Genom kartläggning och samverkan har mer än hälften av polismyndigheterna (däribland de tre storstadsmyndigheterna) arbetat för att identifiera ungdomar i riskzonen. Några har haft fokus på gängbrottslighet. Den information som erhållits har använts för att informera skolor, sociala myndigheter och föräldrar. De aktiviteter som riktats mot ungdomar har oftast inte vänt sig till dem som är , bl.a. eftersom polisens befogenheter att vidta åtgärder för denna grupp av ungdomar är begränsade. anför i årsredovisningen att flera undersökningar visar att det är angeläget att socialförvaltningarna intensifierar sitt arbete och vidtar adekvata åtgärder för ungdomar som visat tecken till en ogynnsam utveckling, bl.a. eftersom de beteenden som ofta leder till en kriminell karriär börjar än när man blir straffmyndig och därmed blir synlig i brottsstatistiken. Regeringen anför i propositionen att den delar bedömning att verksamhetsmålet för det brottsförebyggande arbetet inte helt uppnåtts. Regeringen förväntar sig därför ett kraftigt förbättrat resultat på området. Det mer kortsiktiga förebyggande arbetet tycks fungera väl medan det finns en stor utvecklingspotential när det gäller polismyndigheternas förmåga att genomföra planlagda insatser som skall pågå och som riktar sig mot den lokala problembilden. Regeringen ser allvarligt på att det mer långsiktiga arbetet fortfarande tycks få stå tillbaka för mer akuta verksamhetskrav. En bestående minskning av brottsligheten förutsätter långsiktiga polisiära brottsförebyggande åtgärder, som kan kompletteras med de mer omedelbara åtgärderna. Utskottet delar regeringens bedömning att verksamhetsmålet för det brottsförebyggande arbetet inte helt har uppnåtts . Som utskottet pekat på i det föregående är det svårt att med utgångspunkt i brottsutvecklingen identifiera klara tecken på att det brottsförebyggande arbetet har effekt. I stället måste man använda sig av andra kriterier, såsom att göra en uppskattning av hur olika polisiära aktiviteter påverkat risken för att brott begås. Det är härvid inte alldeles enkelt att avgöra vilka aktiviteter som är brottsförebyggande. Även om bilden alltså inte är alldeles entydig ser utskottet med oro på att det brottsförebyggande arbetet i varje fall inte synes ha lett till några märkbara minskningar av brottsligheten. Alldeles särskilt allvarligt är det att antalet brott av unga synes ha ökat . Här är det angeläget med snara åtgärder. Fokuseringen på gängbrottslighet, underrättelselett arbete och en utvecklad samverkan med andra berörda aktörer i samhället bör fortsätta och intensifieras. Som regeringen anför tycks det mer kortsiktiga förebyggande arbetet fungera väl medan det finns en stor utvecklingspotential när det gäller polismyndigheternas förmåga att genomföra mer planlagda och långsiktiga insatser. Utskottet övergår härefter till att behandla verksamhetsgrenen utredning och lagföring. Målet för denna verksamhetsgren var att fler brott skulle leda till lagföring och att kvaliteten skulle höjas på brottsutredningsverksamheten. Med lagföring menas att någon blir dömd, godkänner föreläggande av ordningsbot eller strafföreläggande eller får en s.k. åtalsunderlåtelse. Sistnämnda åtgärd förutsätter att vederbörande erkänner brottet. I viss utsträckning kan polisen själv se till att lagföring äger rum. Detta sker genom att föreläggande om ordningsbot utfärdas, vilket i praktiken handlar om trafikbrott. Huvuddelen av polisens bidrag till verksamhetsmålet består dock av att efter genomförd utredning av brott redovisa ärendet till åklagare. Av polisens totala antal årsarbetskrafter användes ca 6 300 till utredning och lagföring, vilket motsvarar av polisens totala arbetstid . I årsredovisningen lämnas en utförlig redogörelse för varje resultatområde för utvecklingen av utredningsverksamheten. Fördelningen av utredningsresurser på respektive resultatområde framgår av följande tabell. Utredningsresursernas fördelning på resultatområde Den brottskategori som tar mest resurser i anspråk är alltså våldsbrotten. Kostnaderna för utredning och lagföring av denna brottstyp har också ökat. Det beror enligt främst på att antalet inkomna ärenden blivit fler. Polisen har också bearbetat ett större antal ärenden och redovisat fler till åklagare. Såvitt gäller ekobrotten bör framhållas att polisen bara handlägger en del av de ärenden som gäller denna typ av brott. En stor del sköts av . Dessutom har övertagit vissa enklare ärenden. Till underlag för bedömningen av måluppfyllelsen finns det anledning att redovisa några nyckeltal. Utvecklingen av ett antal sådana nyckeltal framgår av följande tabell. 30 895 () 29 800 () 22 555 () 21 001 () 20 582 () 20 024 () Av de resultatmått som tabellen innehåller är det framför allt uppgifterna om antalet ärenden som lämnats till åklagare som är intressanta när det gäller att bedöma om målet att öka lagföringen uppfyllts. Totalt sett ökade antalet ärenden som redovisades till åklagare med , som andelen redovisade ärenden i förhållande till antalet inkomna ärenden ökade något till , jämfört . Även med bortseende från trafikbrottsärendena har antalet ökat. Här måste dock framhållas att balansavarbetningar som skett typiskt sett leder till att fler ärenden redovisas till åklagare. Ökningen kan också till en del vara ett resultat av det ökade inflödet av narkotikabrottsärenden, vilka ofta är ärenden som gäller innehav eller eget bruk, dvs. från utredningssynpunkt enklare ärenden. Totalt sett har alltså antalet ärenden som lämnats till åklagare ökat. Av följande tabell framgår utvecklingen när det gäller antalet ärenden som lämnas till åklagare för respektive resultatområde. Inom parentes anges andelen i förhållande till antalet inkomna ärenden av samma slag. Antal och andel ärenden redovisade till åklagare Av tabellen följer att antalet ärenden till åklagare ökade i samtliga kategorier utom när det gäller ekobrotten. När det gäller narkotikabrotten kan man notera att andelen som lämnas till åklagare minskat något. Den totala uppklaringsprocenten var , varav utgjordes av personuppklarade brott och var s.k. teknisk uppklaring där ingen gärningsman bundits till något enskilt brott. Hur uppklaringsprocenten ser ut nedbruten på olika brott framgår av tabell intagen i bilaga 8. Som framgått i det föregående kan polisen lagföra personer genom föreläggande av ordningsbot. Denna möjlighet användes i ökad utsträckning . Antalet brott som ledde till lagföring genom ordningsbot ökade med jämfört med till 272 230. Antalet utfärdade ordningsförelägganden är i stor utsträckning beroende av hur polismyndigheterna prioriterar trafikövervakningsverksamhet, eftersom den verksamheten svarar för av alla utfärdade ordningsförelägganden. Ökningen beror enligt dels på en bättre styrning, dels på att nationella mål för utfärdande av ordningsbot ställts upp. Det nu aktuella verksamhetsmålet går också ut på att kvaliteten i brottsutredningarna skall höjas. Kompetenshöjande åtgärder har vidtagits rörande förundersökningsledning, anmälningsmottagning och initiala utredningsåtgärder. Organisatoriska förändringar och inrättandet av kontaktcenter är andra åtgärder som lyfts fram. Vidare utbildas personal som i sin dagliga gärning kommer i kontakt med brottsoffer samt utvecklas samverkan med andra myndigheter och organisationer som hanterar brottsofferfrågor. När det gäller utredning och lagföring avseende sexualbrott kan det noteras att och och genomförde en gemensam inspektion av brottsutredningar om våldtäkt vid fyra polismyndigheter och med dem korresponderande fyra åklagarkammare. Granskningen omfattade samtliga utredningar avseende våldtäkt och grov våldtäkt från där offret var . Resultatet av inspektionen presenterades . I rapporten - som har tillställts samtliga polismyndigheter och åklagarkammare för de åtgärder rapporten föranleder - pekades på vissa möjliga förbättringar i utredningsarbetet, bl.a. vad gäller ytterligare utredningsåtgärder och att polis och åklagare bättre verkar för att det förordnas ett målsägandebiträde för brottsoffret. Rapporten följs upp av och , bl.a. i form av ett gemensamt seminarium vid vilket bl.a. poliser och åklagare träffas för att diskutera vilka åtgärder som vidtagits och som kan vidtas ytterligare för att höja kvaliteten i brottsutredningar om våldtäkt. Vidare kommer det att genomföras ytterligare inspektioner. Även beträffande mängdbrottslighet, såsom inbrottsstölder, fordonstillgrepp och skadegörelse, pågår ett arbete inom bl.a. polisen. På regeringens uppdrag inleddes sålunda en försöksverksamhet i med syfte att effektivisera rättsväsendets handläggning av mängdbrott. Ambitionen är att förkorta tiden från polisanmälan till dom. har fått i uppdrag att följa och utvärdera försöksverksamheten. Vidare genomförs på initiativ av en nationell satsning bl.a. mot mängdbrott i syfte att öka uppklaringen av sådana brott. I det arbetet har två verktyg tagits fram. Det ena är ett nationellt utredningskoncept (benämnt PNU) enligt vilket åtgärder rörande bl.a. arbetsmetodik, ledarskap, kompetensutveckling samt genomförande och utveckling skall vidtas. Beträffande arbetsmetodiken enligt PNU skall brottsutredningar ske i nära anslutning till brotten och fler brottsplats- och kriminaltekniska undersökningar genomföras. Vidare skall fler poliser arbeta , nätter och eftersom det är då de flesta brotten begås. Det andra verktyget är en särskild underrättelsemodell för ledning och styrning (benämnt PUM) som skall hjälpa chefer på olika nivåer att göra rätt prioriteringar, baserade på underrättelser och annan relevant kunskap. PNU planeras vara infört och PUM vid utgången av . har även fått i uppdrag att, i samverkan med , genomföra en nationell strategi för att minska antalet brott som riktas mot bilar. Strategin innebär att BRÅ skall genomföra konkreta åtgärder för att minska bilbrottsligheten. anför i årsredovisningen att den anser att verksamhetsmålet rörande utredning och lagföring har uppnåtts. Regeringen anför i budgetpropositionen att polisens utredningsverksamhet har utvecklats positivt . Fortsatta insatser är dock viktiga för att den brottsutredande verksamheten kontinuerligt skall förbättras. Regeringen anför att det är positivt att personuppklaringen har ökat något. Regeringen anser dock att personuppklaringsandelen inte är tillräcklig. Därför är frågan om att kraftigt öka personuppklaringen av brott en av de viktigaste uppgifterna för polisen. De stora skillnaderna i personuppklaring mellan polismyndigheterna tyder på att det finns utrymme för effektiviseringar inom polisens brottsutredande verksamhet samt behov av fortsatt metodutveckling. En annan viktig åtgärd för att öka personuppklaringen av brott är att förebygga svårutredda mängdbrott som exempelvis stölder, skadegörelse och olika bilbrott. På så vis är det möjligt att frigöra utredningsresurser till brott som har bättre förutsättningar för personuppklaring. För att ytterligare förbättra polisens förutsättningar att klara upp brott krävs att fler gör mer i den brottsutredande verksamheten, dvs. varje enskild polis som arbetar med händelsestyrd eller planlagd operativ verksamhet bör få bättre förutsättningar att genomföra fler delar i utredningsprocessen. Fler poliser bör få möjlighet att ansvara för utredningar av mängdbrottskaraktär från de inledande utredningsåtgärderna till att utredningen överlämnas till åklagare. Utskottet delar regeringens uppfattning att polisens utredningsverksamhet har utvecklats positivt. Verksamhetsmålet rörande utredning och lagföring får anses ha uppnåtts. Som regeringen anför är det dock angeläget att den brottsutredande verksamheten fortsätter att utvecklas och att personuppklaringen ökar ytterligare. Utskottet ser positivt på att det vidtas olika metodutvecklingsinsatser, såsom de med gemensamma insatserna för att öka kvaliteten i brottsutredningar avseende våldtäkt samt åtgärderna mot mängdbrottslighet. Säkerhetspolisen skall leda och bedriva polisverksamhet som syftar främst till att förebygga brott mot rikets säkerhet, i syfte att skydda demokratin, medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter, politiska oberoende och den nationella säkerheten. Verksamheten inom har numera fem verksamhetsgrenar, nämligen kontraspionage, kontraterrorism (terrorismbekämpning), författningsskydd, säkerhetsskydd samt personskydd. Säkerhetspolisen har inte gett ut någon verksamhetsberättelse för . Verksamhetsberättelsen kommer att ersättas med en ny typ av publikation som beräknas vara klar . Säkerhetspolisen strävar efter att öka öppenheten och insynen i verksamheten. Nedanstående uppföljning av resultatet för bygger på uppgifter hämtade från budgetpropositionen. Regeringen har i sin tur hämtat uppgifterna från Säkerhetspolisens årsredovisning för , som är kvalificerat hemlig enligt 5 kap. 1 § andra stycket sekretesslagen (1980:100). var personskyddet en del av verksamhetsgrenen säkerhetsskydd och utgjorde således inte någon självständig verksamhetsgren. I nedanstående tabell redovisas dock resursfördelningen på de nuvarande fem huvudområdena. Inom parentes anges kostnadens andel av Säkerhetspolisens totala kostnader. Kontraterrorism syftar till att förebygga och avslöja terrorism som riktas mot eller utländska intressen i landet. Dessutom skall terrorismbekämpningen bidra till att förebygga och avslöja terroristhandlingar i andra länder samt förebygga uppkomst och avslöja förekomst av internationella terroristnätverks förgreningar i . Inom verksamhet för kontraterrorism finns även en särskild hotbildsfunktion som ansvarar för analyser av hot som riktar sig mot enskilda personer och institutioner av olika slag. Hotbildsanalyserna utgör grunden för de åtgärder som Säkerhetspolisen vidtar. Även andra polismyndigheter använder Säkerhetspolisens hotbildsanalyser för att anpassa sina insatser. Säkerhetspolisens kontraterrorismarbete har präglats av såväl operativa åtgärder som ett omfattande underrättelsearbete med inhämtning, bearbetning, analys och delgivning av underrättelser inom terrorismområdet. Såväl det nationella som det internationella samarbetet har ökat. På nationell nivå har Säkerhetspolisen bl.a. bedrivit öppen kontaktverksamhet vid moskéer och muslimska organisationer i . Säkerhetspolisen har också inlett en samverkan med Finanspolisen och några av de större bankerna i syfte att effektivisera den brottsförebyggande verksamheten mot finansiering av terrorism. Vidare verkar Säkerhetspolisen för att utländska medborgare som är aktiva i organisationer som utövar politiskt våld avvisas eller utvisas från , bl.a. genom yttranden till , och regeringen i ärenden rörande uppehållstillstånd och medborgarskap. Säkerhetspolisen har varit remissinstans i ca 3 500 sådana ärenden. Kontraspionaget har till huvudsaklig uppgift att förebygga och avslöja spioneri, olovlig underrättelseverksamhet, spridning av massförstörelsevapen och andra brott mot och svenska intressen. Den information som Säkerhetspolisen har om främmande underrättelseverksamhet mot svenska intressen har använts förebyggande i form av s.k. omvänd målsökning, genom att Säkerhetspolisen har lämnat information till särskilt skyddsvärda företag och områden inom de delar av svenskt näringsliv där risken bedöms som stor att främmande underrättelsetjänster riktar sitt intresse. Samma metodik har också tillämpats vid samt vid departement och försvarsmyndigheter i syfte att uppmärksamma personer i nyckelpositioner på risken att exponeras för underrättelseverksamhet. Inom ramen för verksamhetsgrenen kontraspionage har Säkerhetspolisen ett ansvar för att förebygga och avslöja flyktingspionage och annan förföljelse av utlänningar i från utländska regimer eller organisationer som förknippas med politiskt motiverat våld. Säkerhetspolisen har genom operativa åtgärder konstaterat att det bedrivs en omfattande förföljelse av flyktingar i från regimer som på olika sätt förföljer oppositionella i . De motåtgärder som Säkerhetspolisen vidtagit har varit framgångsrika. Författningsskyddsverksamheten syftar till att förebygga och avslöja brott mot rikets inre säkerhet, dvs. olaglig verksamhet som syftar till att med våld, hot eller tvång ändra vårt statsskick, förmå politiska organ eller myndigheter att fatta beslut i viss riktning eller hindra enskilda medborgare från att utöva sina grundlagsfästa fri- och rättigheter. Detta arbete har främst handlat om fortsatt kartläggning och uppföljning av inhemska extremistmiljöer som riskerar att utgöra ett hot mot rikets inre säkerhet. Det långsiktiga underrättelsearbetet har gett resultat i form av aktuell och fördjupad kunskap om de extremistiska miljöerna, dess ideologi, aktörer och tillvägagångssätt. Arbetet har skett i nära samverkan med den öppna polisen. Verksamheten inom säkerhetsskyddet, undantaget personskyddet, innefattar rådgivning till och kontroll av myndigheter och företag som omfattas av säkerhetsskyddslagstiftningen. Syftet med verksamheten är att skapa och vidmakthålla ett tillfredsställande säkerhetsskydd. Med säkerhetsskydd avses informationssäkerhet, tillträdesbegränsning, säkerhetsprövning, utbildning och kontroll. Säkerhetsskyddsrådgivning lämnas även till den centrala statsledningen. Kontroll- och rådgivningsverksamheten har under verksamhetsåret utgått från Säkerhetspolisens strategiska och taktiska hotbildsbedömningar. Det övergripande målet har varit att nå myndigheter inom totalförsvaret och andra organisationer, vilka hanterar skyddsvärd information eller bedriver verksamhet som särskilt behöver ett skydd mot terrorism. Informationssäkerhet och teknisk sårbarhet har varit prioriterat. har Säkerhetspolisen vidtagit olika former av säkerhetsskyddsåtgärder vid fler än 350 myndigheter och företag. Registerkontroll enligt säkerhetsskyddslagstiftningen har gjorts av ca 66 000 personer. Personskyddsverksamheten, som alltså utgör en egen verksamhetsgren, omfattar det bevaknings- och säkerhetsarbete som avser den centrala statsledningen, kungafamiljen, utländsk diplomatisk personal eller statsbesök och liknande händelser. har inte någon skyddsperson blivit skadad eller på annat sätt kränkt till följd av sitt uppdrag. Fler skyddspersoner än har antingen haft permanent skydd eller temporära skyddsinsatser . Samverkan med såväl som de politiska partierna har utvecklats ytterligare . Även samverkan med den öppna polisen har förstärkts , främst under valrörelsen inför valet till . Säkerhetspolisen har ökat sin fokusering på abstrakta eller latenta hot, vilket bl.a. inneburit att skyddet har kommit att omfatta fler personer och fler tidpunkter än . Regelverket och rutinerna för personskyddet har varit föremål för översyn av en särskild utredare. I betänkandet Personskyddet för den centrala statsledningen (SOU 2004:108) föreslås bl.a. att det vid hotbildsbedömningar inte bara bör tas hänsyn till kända hot utan också till eventuella och latenta hot. Vidare föreslås att skall strama upp rutinerna för hantering av inkomna hot samt inträffade incidenter. Utredaren bedömer att livvaktsstyrkan behöver utökas rejält. Regeringen anför beträffande Säkerhetspolisens resultat för bl.a. följande. Trots svårigheter att mäta och följa upp resultat inom verksamhetsgrenen kontraspionage anser regeringen att Säkerhetspolisens redovisning ändå ger vid handen att myndigheten har stor kunskap om de främmande nationer och individer som bedriver underrättelseverksamhet i . Genom olika insatser har Säkerhetspolisen också aktivt lyckats förebygga och avbryta olaglig underrättelseverksamhet mot och svenska intressen. Det är enligt regeringen angeläget att Säkerhetspolisen utvecklar metoder för att kunna presentera analyser av exempelvis vilka arbetsmetoder Säkerhetspolisen bedömer har haft bäst effekt och hur man avser att utveckla dessa för att på så sätt kunna ge en mer tydlig bild av vilka resultat som uppnåtts för det brottsförebyggande arbetet. Verksamheten för kontraterrorism har lett till flera positiva resultat, dels i form av framgångsrika förebyggande åtgärder, dels i konkreta ärenden som lett till åtal och fällande dom. Regeringen anser det vara prioriterat att Säkerhetspolisen även fortsättningsvis deltar aktivt i det internationella samarbetet med brottsbekämpande myndigheter och säkerhets- och underrättelsetjänster. Inom författningsskyddet har Säkerhetspolisens arbete lett till att man har en god bild av den politiska extremismens struktur och arbetssätt. Författningsskydd är en verksamhetsgren som under en följd av år fått minskade resurser till förmån för i första hand terrorismbekämpning och personskydd. Därutöver har den lagmässiga grunden för informationsinhämtning förändrats . Det är enligt regeringen angeläget att Säkerhetspolisen i sitt arbete med att utveckla metoder hittar vägar att trots detta säkerställa en god uppföljning även på området. De ökade resurserna till personskyddet och organisatoriska förändringar som genomförts innebär en betydande förstärkning av verksamheten.