bet · GT01KrU2 · 2005-10-11 00:00:00 — m.fl. (mp) föreslår i motionerna 2003/04:Kr245 yrkande 5 och 2004/05:Kr201 yrkande 5 att regeringen ska ratificera andra protokoll om skydd av kulturföremål i händelse av väpnad konflikt. I samma motioner föreslås också att regeringen ska verka internationellt i och inom EU för att de nordiska länderna respektive EU-nationerna ska tillträda konventionens första och andra protokoll (yrkande 6 i respektive motion). Internationella straffrättsutredningens lagförslag bereds inom . Den fortsatta beredningen får utvisa om lagförslaget är tillräckligt för att ska kunna ratificera andra tilläggsprotokoll. bör inte föregripa beredningen av frågan. Vidare anser utskottet att det inte finns något skäl för att göra ett tillkännagivande om att regeringen ska verka för att andra länder ska tillträda andra protokoll innan har gjort det. Motionerna 2003/04:Kr245 (mp) yrkandena 5 och 6 samt 2004/05:Kr201 (mp) yrkandena 5 och 6 avstyrks därmed. konvention om skydd av det kulturarvet Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker motioner om att ska ansluta sig till en Unescokonvention om skyddet av det kulturarvet. Konventionen har bara fått stöd av tre länder, bl.a. beroende på att många anser att dess regler är mer långtgående än vad medger. I sammanlagt fyra motioner tar m.fl. (mp) upp frågor rörande konvention om skyddet av det kulturarvet. I snarlika förslag i motionerna 2003/04:Kr245 yrkande 1, 2003/04:Kr328 yrkande 1, 2004/05:Kr201 yrkande 1 och 2004/05:Kr217 yrkande 1 kräver motionärerna att regeringen ska tillträda denna konvention. I motionerna 2003/04:Kr245 yrkande 2 och 2004/05:Kr201 yrkande 2 begär de dessutom att regeringen i och i EU ska verka för att de nordiska länderna respektive EU-nationerna tillträder konventionen. När antog en konvention om skydd av det kulturarvet avstod från att delta i omröstningen. Enligt den röstförklaring som lämnade berodde detta på att enighet inte hade kunnat nås. Många stater ansåg nämligen att Unescokonventionens regler gick längre än vad medgav. Dessutom var man oense om statsfartygens ställning. På grund av detta räknade regeringen med att flera stater inte skulle komma att ratificera konventionen, däribland stater i vår omedelbara närhet. Antogs konventionen skulle två olika juridiska regimer komma att stå mot varandra - den antagna Unescokonventionen och - vilket hade kunnat förorsaka problem eftersom en konvention bara gäller mellan de stater som anslutit sig till den. Skulle emellertid konventionen framöver få ett brett stöd, särskilt av stater som är aktiva i , uteslöt inte en anslutning. Utskottet har tidigare avstyrkt motionsförslag motsvarande de nu aktuella. Senast gjordes det i betänkande 2002/03:KrU2 där utskottet åberopade de här i korthet redovisade omständigheterna som skäl för sitt ställningstagande. beslutade i enlighet med utskottets förslag. har endast tre stater ratificerat konventionen, nämligen , och . Eftersom några nya omständigheter inte tillkommit sedan utskottet senast behandlade samma motionsförslag och då konventionen inte har ratificerats av någon nation i vår omgivning finner utskottet inte anledning att ompröva sin tidigare uppfattning. Liksom tidigare bör dock inte utesluta en framtida anslutning till konventionen om den får ett brett stöd av stater, särskilt de som är aktiva i . Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 2003/04:Kr245 (mp) yrkandena 1 och 2, 2003/04:Kr328 (mp) yrkande 1, 2004/05:Kr201 (mp) yrkandena 1 och 2 samt 2004/05:Kr217 (mp) yrkande 1. konvention om förbud mot olovlig in- och utförsel m.m. av kulturegendom Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker motioner om 1970 års Unescokonvention, bl.a. med hänvisning till att den svenska lagregleringen rörande häleribrott har ett betydligt vidare tillämpningsområde än vad konventionen föreskriver i fråga om straffansvar. antog en konvention om åtgärder för att förbjuda och förhindra olovlig införsel, utförsel och överlåtelse av äganderätten till kulturegendom. Regeringen beslutade att ratificera konventionen som kunde tillträdas 2003. Även , och liksom flera övriga europeiska länder har tillträtt konventionen. Regeringen har bedömt att det för del inte krävts några lagändringar för att skulle kunna ansluta sig till konventionen. Till grund för regeringens bedömning ligger bl.a. en promemoria som upprättats av . I promemorian återfinns en utförlig genomgång av gällande lagstiftning. Bland annat nämns kulturminneslagens bestämmelser om återlämnande av olagligt bortförda kulturföremål. Enligt 6 kap. KML ska ett kulturföremål som efter olagligt förts bort från en stat som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och som finns i på begäran återlämnas till den staten. Bestämmelser i en rad andra lagar redovisas också i promemorian, bl.a. reglerna om häleri i . Om införselförbud sägs i promemorian följande. Enligt artikel 7 (b) (i) i konventionen åtar sig staterna att förbjuda införsel av sådan kulturegendom som har stulits från en offentlig institution i en konventionsstat. Enligt artikel 8 i konventionen skall överträdelser av ett sådant förbud sanktioneras med straff eller administrativa påföljder. Den svenska lagstiftningen innehåller inte något uttryckligt förbud av det slag som konventionen syftar på. Som redogjorts för i avsnitt 2.3 kan emellertid den som, på ett sätt som är ägnat att försvåra ett återställande, tar befattning med något som är frånhänt annan genom brott dömas för häleri eller häleriförseelse. Att något är frånhänt annan genom brott avser inte endast brott där föremålet blivit taget ur annans besittning, såsom stöld, utan varje brott genom vilket någon förvärvat någon annans egendom och således berövat ägaren denna. Med att ta befattning med sådant föremål avses bl.a. att någon mottar, innehar, döljer, säljer eller omarbetar saken. Andra exempel på befattning är köp, byte eller gåva samt pantsättning. Det krävs inte att det är fråga om fysisk befattning. Befattningen skall dock vara av sådan karaktär att den typiskt sett är ägnad att försvåra sakens återställande. Ett förfarande som typiskt sett torde vara ägnat att försvåra att saken återställs till ägaren är att föra in föremålet i ett annat land. Det kan således konstateras att gällande reglering av häleribrotten har ett betydligt vidare tillämpningsområde än vad konventionen föreskriver i fråga om straffansvar. Om importen av ett stulet kulturföremål inte skulle bedömas som brottslig kan det sannolikt bero på att gärningsmannen är ovetande om att föremålet är stulet. Bestämmelserna om häleri och häleriförseelse torde alltså väl täcka det förfarande med stulna kulturföremål som staterna åtar sig att förbjuda och sanktionera. Genom bestämmelser får anses uppfylla konventionens krav enligt artiklarna 7 (b) (i) och 8. I motionerna 2003/04:Kr245 yrkande 7 och 2004/05:Kr201 yrkande 7 av m.fl. (mp) begär motionärerna att regeringen ska verka i och i EU för att de nordiska länderna och EU-nationerna ska tillträda konvention om förbud mot olovlig in- och utförsel m.m. av kulturegendom. I samma motioner beklagar motionärerna att regeringen gjort bedömningen att en svensk anslutning kunde ske utan förändringar av svensk lag. Enligt motionärerna är det nämligen tillåtet att till importera kulturföremål som exporteras illegalt från länder utanför EES. Motionärerna yrkar därför att i ett tillkännagivande för regeringen ska begära en lagändring som kriminaliserar import av kulturföremål som exporterats illegalt från sitt ursprungsland (yrkande 8 i båda motionerna). har som redovisats ovan tillträtt Unescokonvention. Även , och har tillträtt konventionen, liksom flertalet övriga europeiska länder. väntas tillträda konventionen och i övrigt är det endast en handfull EES-länder som ännu inte hunnit ansluta sig. Något tillkännagivande från sida är mot denna bakgrund inte nödvändigt. Då det gäller motionärernas krav på en lagändring konstaterar utskottet att den svenska lagregleringen rörande häleribrott har ett betydligt vidare tillämpningsområde än vad konventionen föreskriver i fråga om straffansvar. Med hänvisning till det anförda anser utskottet att motionerna 2003/04:Kr245 (mp) yrkandena 7 och 8 samt 2004/05:Kr201 (mp) yrkandena 7 och 8 bör avslås av . Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. Av rubriken framgår vilket avsnitt och vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i respektive reservation. Övergripande kulturarvs- och kulturmiljöfrågor, punkt 1 (m, fp, kd, c) av (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om övergripande kulturarvs- och kulturmiljöfrågor. Därmed bifaller motionerna 2003/04:Kr209 yrkande 2 och 2004/05:Kr233 yrkande 3 och avslår motion 2004/05:Kr381. I likhet med motionärerna bakom motionerna 2003/04:Kr209 (m) och 2004/05:Kr233 (m) vill vi understryka att ansvaret för att bevara och vårda kulturmiljön delas av många. I detta sammanhang vill vi särskilt peka på betydelsen av människors frivilliga engagemang som det t.ex. manifesteras inom hembygdsrörelsen. Även det enskilda ägandets betydelse för att bevara kulturarvet bör lyftas fram. Staten har givetvis också ett stort ansvar för kulturarvet och kulturmiljön. De statliga insatserna bör bl.a. syfta till att säkerställa att det finns ekonomiska förutsättningar för att bevara våra kulturmiljöer. Exempelvis bör enskilda ägare kunna få bidrag för att renovera byggnader som är värdefulla för kulturmiljön. Ägaransvaret utgör enligt vårt synsätt en positiv kraft i kulturvårdsarbetet, men kan ibland behöva stödjas och stärkas. () roll bör i enlighet med förslag renodlas till att vara central sektorsmyndighet. RAÄ bör inte ägna sig åt arkeologiska undersökningar i egen regi. Privata alternativ, som kan bidra till metodutveckling och rationaliseringar, bör uppmuntras, som kraven på vetenskaplig skicklighet kvarstår. Vidare är det angeläget att kostnaden för undersökningar som krävs för att privata fastigheter ska kunna exploateras står i rimlig proportion till exploateringens lönsamhet. Överkostnader bör täckas med statliga eller andra bidrag. Slutligen vill vi peka på det stora behovet av hantverkare som kan vårda vår kulturmiljö. lider vi brist på t.ex. bildhuggare, glasblåsare, förgyllare, tapetserare, kakelugnsmakare, tenngjutare, glasmästare, stuckatörer, murare och möbelrenoverare. Vi kan förutse att ca 100 000 hantverkare kommer att gå i pension inom mindre än . Risken är därför stor att deras kunskaper inte hinner föras över till en ny generation. Regeringen bör tillsammans med näringslivets organisationer vidta åtgärder för att utbildningar inom hantverksområdena skapas. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att tillkännager för regeringen vad vi här har anfört om övergripande kulturarvs- och kulturmiljöfrågor. Därmed bifaller motionerna 2003/04:Kr209 (m) yrkande 2 och 2004/05:Kr233 (m) yrkande 3 samt avslår motion 2004/05:Kr381 (s). Kulturarvets betydelse och inventering av kulturhistoriska miljöer, punkt 2 (m) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 2 om kulturarvets betydelse och inventering av kulturhistoriska miljöer. Därmed bifaller motion 2004/05:Kr233 yrkande 2 och avslår motionerna 2003/04:Kr203 och 2004/05:MJ434 yrkande 34. I likhet med vad som anförs i motion 2004/05:Kr233 (m) vill vi understryka betydelsen av kulturarvet, som enligt vår uppfattning handlar om vad människor gör och tänker och om allt som omger oss. Kulturarvet är grunden som vi står på. Genom att känna till våra rötter kan vi bygga upp trygghet och identitet, veta var vi kommer ifrån och kanske inse vart vi är på väg. Kunskapen om det förflutna ger oss också perspektiv på vår egen tid och respekt för gångna och kommande generationers liv och arbete. Kunskapen skapar också tolerans och förståelse för andras kulturarv. Kulturarvet inbjuder även till spännande upptäcktsfärder och rum. Den lokala historien, kulturarvet i den egna hembygden, är den första kontakten varje människa får med det vi kallar kulturarv. Det lokala kulturarvet brukar också skapa det största intresset och engagemanget, som bl.a. kommer till uttryck i hembygdsrörelsen. De flesta människor längtar förr eller senare efter att söka sina rötter. Man vill veta vem man är och bevara fragmenten av allt det som format den egna generationen. Det skapar trygghet i nutiden och hjälper till att ge perspektiv på världen runt omkring. Det lokala perspektivet ska vara vägledande t.ex. när man väljer de kulturmiljöer som bör vårdas och/eller skyddas. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att tillkännager för regeringen vad vi här har anfört om kulturarvets betydelse och inventering av kulturhistoriska miljöer. Därmed bör bifalla motion 2004/05:Kr233 (m) yrkande 2 och avslå motionerna 2003/04:Kr203 (c) och 2004/05:MJ434 (mp) yrkande 34. Kulturarvets betydelse och inventering av kulturhistoriska miljöer, punkt 2 (c) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 3 om kulturarvets betydelse och inventering av kulturhistoriska miljöer. Därmed bifaller motion 2003/04:Kr203 och avslår motionerna 2004/05:Kr233 yrkande 2 och 2004/05:MJ434 yrkande 34. I likhet med motionären bakom motion 2003/04:Kr203 (c) anser jag att statens ansvar på kulturmiljöområdet måste tydliggöras. I diskussioner om kulturmiljöer som är värda att bevaras sägs det ofta att kommunerna har det yttersta ansvaret. Det är ett ansvar som kommunerna gärna tar om också staten tar sitt ansvar för de miljöer som dels är skapade av staten, dels anses ha ett riksintresse. Många kulturmiljöer håller på att förfalla på grund av resursbrist. I motionen lämnas flera exempel på kulturmiljöer i som är värdefulla och där akuta åtgärder behöver sättas in. Exemplen skulle kunna mångfaldigas. Jag anser i likhet med motionären att våra kulturhistoriska miljöer bör inventeras. Efter prioritering bör ett program presenteras för vilka bevarandeåtgärder som bör vidtas. Dagens möjligheter att erhålla bidrag genom EU:s målprogram, länsstyrelsernas kulturanslag m.m. är inte tillräckliga. Statens ansvar på området måste således tydliggöras. Med hänvisning till det anförda anser jag att bör bifalla motion 2003/04:Kr203 (c) och avslå motionerna 2004/05:Kr233 (m) yrkande 2 och 2004/05:MJ434 (mp) yrkande 34. Den kyrkoantikvariska ersättningen, punkt 8 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 4 om den kyrkoantikvariska ersättningen. Därmed bifaller motion 2004/05:Kr362 yrkande 2, bifaller delvis motionerna 2004/05:Kr205 och 2004/05:Kr279 samt avslår motion 2004/05:K287 yrkande 6. Som framhålls i motion 2004/05:Kr362 (kd) har staten alltjämt ett ansvar för det värdefulla kulturarv som våra kyrkor utgör. Den kyrkoantikvariska ersättningen är en överenskommelse mellan staten och kyrkan gällande statens åtagande för att underhålla och bevara . har trots den statliga ersättningen svårt att klara underhållet av kyrkorna, och på många håll i landet har kyrkor lagts i malpåse och står mer eller mindre och förfaller. Jag anser därför att det är rimligt att ifrågasätta om den statliga ersättningen är tillräcklig. Enligt min mening bör regeringen få i uppdrag av att redovisa vilka behov som finns för att bevara vårt kyrkliga kulturarv och hur väl detta behov uppfylls av den kyrkoantikvariska ersättningen. Med hänvisning till det anförda anser jag att bör bifalla motion 2004/05:Kr362 (kd) yrkande 2, delvis bifalla motionerna 2004/05:Kr205 (c) och 2004/05:Kr279 (c) samt avslå motion 2004/05:K287 (fp) yrkande 6. Den kyrkoantikvariska ersättningen, punkt 8 (c) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 5 om den kyrkoantikvariska ersättningen. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Kr205 och 2004/05:Kr279, bifaller delvis motion 2004/05:Kr362 yrkande 2 och avslår motion 2004/05:K287 yrkande 6. Sedan beslut om kyrkoantikvarisk ersättning togs av har kyrkans ekonomiska situation försämrats. Underhållet av byggnaderna kan inte utföras i önskad omfattning och många pastorat ser med oro fram mot att behöva stänga sina kyrkor, vilket skulle få till följd att kyrkans kulturföremål endast blir tillgängliga på bilder. Det kyrkliga kulturarvet bör - som framhålls i motion 2004/05:Kr205 (c) - betraktas som alla svenskars gemensamma kulturarv, inte bara de kyrkotillhörigas. Enligt min mening är det angeläget att tillskjuta medel utöver tidigare bestämd kyrkoantikvarisk ersättning. Vidare bör man från statens sida ange en viljeinriktning för vad som ska hända med ersättningen efter 2009. Med hänvisning till det anförda anser jag att bör bifalla motionerna 2004/05:Kr205 (c) och 2004/05:Kr279 (c), delvis bifalla motion 2004/05:Kr362 (kd) yrkande 2 samt avslå motion 2004/05:K287 (fp) yrkande 6. Skydd av gamla ortnamn, punkt 9 (m, fp, kd, c) av (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om skydd av gamla ortnamn. Därmed bifaller motion 2004/05:Bo247 och avslår motion 2003/04:Kr204. I likhet med motionärerna bakom motion 2004/05:Bo247 (m, fp, kd, c) anser vi att det finns all anledning att lyssna till den kritik som framförts med anledning av det lägenhetsregister som kommunerna upprättat för landsbygden och som i många fall gett fastigheterna helt nya namn. Det nya gårds- eller byanamnet, belägenhetsadressen, har åsatts fastigheten utan att hänsyn tagits till gårdens eller byns gamla och i många fall fornnordiska ursprungsnamn. Den kritik som framförts bör tas på allvar av myndigheterna. En ny lag om lägenhetsregister bör innehålla en bestämmelse om att de boendes åsikter bättre ska beaktas när belägenhetsadressen åsätts fastigheten, så att gårdens eller byns gamla namn bevaras. Med hänvisning till det anförda anser vi att bör bifalla motion 2004/05:Bo247 (m, fp, kd, c) och avslå motion 2003/04:Kr204 (c). Skydd för kyrkstäder, punkt 10 (m, fp, kd, c) av (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om skydd för kyrkstäder. Därmed bifaller motion 2003/04:Kr387 yrkande 5. I likhet med motionärerna bakom motion 2003/04:Kr387 (kd) anser vi att kyrkstäderna och kyrkstadstraditionen är i behov av ett förstärkt skydd, vilket också föreslås av som avgav sitt betänkande De norrländska kyrkstäderna (SOU 2003:81) . Regeringen bör komma med ett förslag till som ligger i linje med utredningens förslag och som således ger ett förstärkt skydd för kyrkstäderna. Med hänvisning till det anförda anser vi att bör bifalla motion 2003/04:Kr387 (kd) yrkande 5. Försäljning av arkeologiska fynd, punkt 14 (m, fp, kd) av (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om försäljning av arkeologiska fynd. Därmed bifaller motionerna 2003/04:Kr202 och 2004/05:Kr209. () kan genom s.k. fyndfördelning överlåta statens rätt till fornfynd på museer som åtar sig att vårda dem på ett tillfredsställande sätt. Kulturminneslagen ger däremot inte RAÄ rätt att medge försäljning av fornfynd. har inte heller på annat sätt bemyndigat regeringen och RAÄ att avyttra fornfynd. Vi delar de synpunkter som framkommer i motionerna 2003/04:Kr202 (m) och 2004/05:Kr209 (m) och anser således att regeringen ska lämna förslag till de lagändringar som krävs för att göra det möjligt att sälja delar av arkeologiska fynd när fynden är mycket rikliga, av samma sort och med ett begränsat bevarandevärde. Som exempel kan nämnas den stora mängd kinesiska porslinsskärvor, närmare , som hittades vid bärgningen av den förlista I. En försäljning - som således inte är tillåten - skulle kunna ge intäkter för att finansiera exempelvis ett angeläget kulturprojekt. Vi föreslår således att ska ge till känna för regeringen vad vi här har framfört. Det innebär att bör bifalla motionerna 2003/04:Kr202 (m) och 2004/05:Kr209 (m). Kostnadsansvaret för arkeologiska utgrävningar, punkt 16 (m, fp, kd, c) av (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om kostnadsansvaret för arkeologiska utgrävningar. Därmed bifaller motion 2003/04:Kr326 yrkande 13 och avslår motionerna 2003/04:Kr217, 2004/05:Kr306 och 2004/05:Kr382. Den som vill uppföra en byggnad eller anläggning i ett område med fornlämningar är skyldig att svara för de arkeologiska undersökningar och utgrävningar som bedömer nödvändiga. Kostnaderna för dessa undersökningar kan bli betydande. Vi anser att kostnadsansvaret för arkeologiska undersökningar normalt bör åvila exploatören. För större skogsbolag är detta vanligtvis inte något mer påtagligt bekymmer. För mindre företag däremot kan kostnadsansvaret innebära näst intill oöverstigliga hinder. Vi vill därför att regeringen ska utreda förutsättningarna för en mer generös tillämpning av förordningen om bidrag till kulturmiljövård för mindre företag. Alternativt kan vi tänka oss att man begränsar eller helt undantar mindre företag från det i kulturminneslagen reglerade kostnadsansvaret. Vi vill få till stånd en brett upplagd översyn av kostnadsansvaret för uppdragsarkeologiska undersökningar. Utredningen bör exempelvis tydligt ange hur långtgående krav samhället ska kunna ställa på exploatören när det gäller ansvaret för kostnaderna för vetenskapliga analyser och publicering av undersökningsresultat. Av översynen bör vidare framgå hur kostnaderna för de arkeologiska undersökningarna påverkar samhällsutvecklingen och tillväxten i samhället ur såväl positiv som negativ synvinkel. Översynen bör också omfatta kulturminneslagen och dess effekter för skogsnäringen. Vad vi här har framhållit bör som sin mening ge till känna för regeringen. Det innebär att bör bifalla motion 2003/04:Kr326 (c) yrkande 13. Övriga motioner som behandlas i detta sammanhang bör avstyrkas av . Bygder med rik förekomst av fornlämningar, punkt 17 (c) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 17 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om bygder med rik förekomst av fornlämningar. Därmed bifaller motionerna 2003/04:Kr298 och 2004/05:Kr213 yrkandena 1, 2 och 5. Kulturminneslagen (1988:950) hindrar alltför ofta angelägna satsningar som kan gagna en bygds utveckling. Ansvaret för kulturarvet och kostnaderna för dess bevarande bör enligt min mening normalt åvila samma huvudman. Har ett område med fornlämningar klassificerats som riksintresse bör enligt min mening staten ta sitt ansvar och svara för eventuella utgrävningskostnader. För övriga områden med intressanta kulturlager som är aktuella att byggas ut anser jag att exploatören som regel ska svara för utgrävningskostnaderna. Dock bör mindre företag kunna undantas eller bara i begränsad utsträckning belastas med dessa kostnader. Liksom i kulturminneslagen fanns i den tidigare gällande fornminneslagen ett kostnadsansvar föreskrivet, men det gällde endast större arbetsföretag medan staten svarade för kostnaderna för de mindre. Jag skulle vilja se en återgång till den gamla ordningen, vilket skulle minska kostnaderna för arkeologiska undersökningar för mindre arbetsföretag.