yttr · GR05AU1y · 2004-01-01 00:00:00 — Den faktiska kostnaden för den enskilde skulle givetvis också påverkas av om avgiften var avdragsgill eller ej. Detta exempel avser förhållandena . En på samma sätt beräknad egenfinansiering skulle kunna innebära en betydligt högre kostnad för den enskilde vid ett sämre arbetsmarknadsläge. Som exempel kan tas 1995, då utgifterna för arbetslöshetsersättningen var som högst. Det året utbetalades närmare , vilket skulle ha inneburit en betydligt större medlemsinsats. är lika kritiskt som tidigare mot en ökad egenfinansiering av denna storlek. Skälen är flera och har i förra årets yttrande till finansutskottet över ramarna angetts på följande sätt. Det är fråga om en kraftigt höjd insats för den enskilde, som kan bli särskilt betungande i ett svagt arbetsmarknadsläge med hög arbetslöshet. Förslagen har dessutom den bristen att den enskilde och hans eller hennes fackliga organisation inte på samma sätt som i nuvarande system får anledning att ta ansvar för löneutvecklingen inom den egna kassans område. Ett system som bygger på avgifter som anknyter till en i förväg okänd kostnad framstår dessutom som administrativt krångligt. Man måste också betänka att så kraftigt ökade insatser som det skulle vara fråga om säkerligen skulle påverka människors vilja att vara försäkrade, allra helst sådana grupper som löper liten risk att bli arbetslösa. Om försäkringen skulle vara obligatorisk skulle den höjda egeninsatsen säkerligen av många i praktiken uppfattas som en ren skattehöjning. Oavsett invändningarna i sak ser arbetsmarknadsutskottet det som helt orealistiskt att förslagen skulle kunna genomföras så snabbt att de får genomslag på budgeten . Det är fråga om genomgripande systemförändringar som skulle kräva lagändringar och administrativa anpassningar. Enligt utskottets mening får de i fp-, kd- och c-motionerna skisserade finansieringssystemen mer ses som tankemodeller än som faktiska besparingar . Även förslaget i motion bör avvisas eftersom även det leder till oacceptabelt höga avgifter. Det har dessutom en fördelningspolitiskt tveksam konstruktion med tanke på att avgiften skulle vara avdragsgill. Även på utgiftsområde 14 föreslås relativt stora besparingar framför allt på myndighetsanslagen, vilket framgår av nedanstående tabell. och vill kraftigt minska anslagen för . Även föreslås få minskade anslag. vill mer än halvera anslaget. , vill också kraftigt skära ned anslaget 23:3 Särskilda utbildningsinsatser. Medel från anslaget används främst till arbetsmiljöutbildningar för fackliga förtroendemän och viss EU-bevakning. Övriga förändringar i förhållande till propositionen har huvudsakligen samband med förslaget att lägga ihop ombudsmännen till en enda myndighet (m) och förslaget om nedläggning av Arbetsdomstolen (m och fp). Anslag Regeringen m fp kd c (A364) Anger anslagsnivå 23:1 639 919 -28 156 -100 000 -150 000 23:2 309 420 -15 162 -75 000 -50 000 -3 000 (Nej till engångs. ers FHV) - 230 000 23:3 Ssk utbildningsinsatser 46 000 -23 000 -10 000 -23 000 23:4 AD 23 940 -23 940 -23 000 23:7 HomO 8 098 -8 098 -1 000 (oförändr.) 23:8 49 103 -24 552 -3 000 23:10 Ombudsman mot diskriminering (m) 0 +66 200 24:1 JämO 22 145 -22 145 De myndigheter som skulle tvingas till kraftiga nedskärningar till följd av oppositionens förslag har båda mycket viktiga uppgifter på arbetsmiljöområdet. Verksamheterna skall på olika sätt bidra till att uppnå ett arbetsliv där människor inte slås ut eller drabbas av skador eller ohälsa till följd av arbetet. anser att det vore en helt felaktig politik att kraftigt begränsa myndigheternas möjligheter att verka för detta. Detsamma gäller de särskilda utbildningsinsatserna riktade till de fackliga förtroendemännen. Förutom att det alltså finns anledning att vara starkt kritisk i sak mot oppositionens förslag framstår det som orealistiskt att så kraftiga besparingar skulle kunna genomföras redan nästa budgetår. När det sedan gäller frågan om myndigheterna på antidiskrimineringsområdet kan utskottet hänvisa till den parlamentariska kommitté som har i uppdrag (dir. 2202:11, 2003:69) att bl.a. överväga en sammanhållen diskrimineringslagstiftning som omfattar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder. Uppdraget är också att överväga en samordning eller sammanslagning av några eller samtliga ombudsmän. Kommittén skall redovisa sitt uppdrag . Utskottet anser att kommitténs arbete inte skall föregripas. avvisar slutligen förslagen (m och fp) att ta bort anslaget för Arbetsdomstolen. Sammanfattningsvis anser utskottet att regeringens förslag till ram för utgiftsområde 14 Arbetsliv skall godtas. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (m), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), () och (). Utvecklingen på arbetsmarknaden m.m. (m+fp+kd+c) av (), (m), (), (), (), () och () som anför följande. Utvecklingen i har inneburit att alltfärre försörjer alltfler. Detta förhållande är i grunden ett hot mot landets ekonomi och därmed också ett hot mot vår välfärd. Denna utveckling, som den socialdemokratiska regeringen med sina stödpartier Vänstern och bär det politisk ansvaret för, måste effektivt brytas. För detta krävs en ny politik. Farhågorna om den ekonomiska utvecklingen som våra partier uttalade har besannats. Den konjunkturvändning som den socialdemokratiska regeringen och dess stödpartier då trodde på har inte realiserats. Sysselsättningen sjunker och både den öppna och den totala arbetslösheten stiger. Regeringens sysselsättningsmål om av befolkningen i åldrarna i reguljärt arbete kommer inte att nås. Nedgången visar sig också i att antalet arbetade timmar sjunkit . KI räknar med att antalet arbetade timmar per invånare kommer att sjunka ytterligare till en lägre nivå än under 1990-talskrisen. Detta ser vi som mycket oroande. pekade vi på den höga arbetslösheten bland ungdomar. Redan då var obalanstalet bland ungdomarna så högt att det motsvarade i storleksordningen en halv årskull. har 12 000 fler ungdomar blivit öppet arbetslösa, vilket är en ökning på . Detta är en oroväckande utveckling. Ungdomarnas inträde på arbetsmarknaden sker dessutom allt . Detta är i och för sig inget problem om förklaringen är studier som stärker möjligheterna på arbetsmarknaden och inte pågår alltför länge, men tecken tyder på att det även finns andra orsaker. Även varslen ökar. varslades 8 200 personer, vilket är en mycket hög siffra. Vi kan nu dessutom utgå från att uppemot en tredjedel av de varslade blir arbetslösa. Till detta kommer att allt färre lediga platser anmäls. Det bekymmersamma läget på arbetsmarknaden förstärks av de stora regionala olikheterna. Den totala obalansen (dvs. öppet arbetslösa och deltagare i arbetsmarknadspolitiska program) var enligt AMS i medan den låg som lägst i på . Förutom ungdomar har äldre, invandrare, personer med utländsk bakgrund och funktionshindrade fortfarande en oacceptabelt låg sysselsättningsgrad och alltför höga arbetslöshetstal. Bilden förvärras ytterligare av det faktum att en stor del av den sysselsättningsuppgång som skedde var ersättningsjobb för de sjukskrivna och förtidspensionerade. har ökningen av de korta sjukskrivningarna hejdats, men långtidssjukskrivningarna och förtidspensioneringarna fortsätter att öka. Sjukskrivningarna och förtidspensioneringarna innebär att människor flyttas från en kolumn i statistiken till en annan, utan att det grundläggande problemet blir löst. Människor kommer allt längre bort från arbetsmarknaden. Vi anser att ett nytt övergripande mål för sysselsättningen bör formuleras. Vi behöver ett politiskt mål för arbetsmarknadspolitiken som visar verkligheten som den är. Man skall inte kunna flytta människor mellan olika statistikkolumner för att uppfylla politiska mål och vallöften. har vi hänvisat till utredaren som för en diskussion om detta (SOU 2002:5). Han påvisar hur missvisande nuvarande mål är och problemen med den nuvarande produktionen av statistik som inte på ett lättillgängligt sätt mäter andelen människor i arbete. konstaterar att olika statistikproducenter har olika syften med sin statistikproduktion varför t. ex. definitioner och åldersindelningar skiljer sig åt. Vi står fast vid vår uppfattning att regeringen bör uppdra åt statistikansvariga departement och myndigheter att fastställa gemensamma definitioner och datakällor samt former för en löpande, enhetlig uppföljning och prognostisering av utvecklingen av befolkning, studerande, förtidspensionärer, arbetskraft, sysselsatta, sjukfrånvarande och människor i arbete. Redovisningen bör innehålla komponenter i enlighet med de förslag som lagts fram. En vanlig dag är det ca 830 000 personer som är sjukskrivna eller som får aktivitets- eller sjukersättning enligt regeringens beräkning i finansplanen. Tillsammans med arbetslöshet m.m. innebär det att mer än en miljon personer är frånvarande, vilket motsvarar en produktionsförlust i miljardklassen varje arbetsdag. Den rent budgetmässiga nettokostnaden för stat och kommun av sjukpenningen, sjukersättningen, a-kassan och arbetsmarknadsutbildningen, sedan hänsyn tagits till att ersättningarna är skattepliktiga, var 2003. Det blir per arbetsdag. Varje svensk som arbetar, betalar varje arbetsdag via skattsedeln till dem som är i arbetsför ålder, men ändå inte arbetar. Det totala antalet s.k. helårsekvivalenter av personer som försörjs genom sociala ersättningar och bidrag uppdelat på sjukpenning, förtidspension, arbetslöshet, arbetsmarknadsprogram och socialbidrag ökade . Detta förklaras huvudsakligen av att antalet helårsekvivalenter med sjukpenning och förtidspension ökade, men även av en ökning av antalet i arbetsmarknadsprogram. Helårsekvivalenter anger det antal personer som kan försörjas på heltid med bidraget i fråga. Nedanstående bild ur propositionens bilaga om avstämning av socialbidragsmålet visar denna utveckling. Den illustrerar också sambandet mellan sjukfrånvaro och arbetslöshet över tiden. När arbetslösheten är högre är sjukfrånvaron lägre och vice versa. Till denna bild skall läggas personer som inte arbetar i den utsträckning som de önskar och de s.k. latent arbetssökande som inte finner det lönt att söka arbete. Därtill skall läggas personer som uppbär sjuklön av arbetsgivarna. Vi uppskattar att det rör sig om runt 50 000 personer på helårsbasis. Uppskattningsvis är det sammanlagt uppemot 1,4 miljo-ner svenskar i arbetsför ålder som inte arbetar eller arbetar mindre än de önskar. Det innebär att var fjärde vuxen människa i arbetsför ålder inte arbetar. Den stora arbetskraftsreserv som faktiskt finns måste mobiliseras och tas tillvara, både för den enskildes och samhällets skull. Om sysselsättningen skall öka radikalt krävs ett dynamiskt företagarklimat där gamla och nya företag har möjlighet att anställa. Det är på det sättet som en hög tillväxt skapas. Förslag som verkligen kan bidra till en god ekonomisk tillväxt lyser dock liksom tidigare med sin frånvaro i budgetpropositionen. Regeringens politik är inte tillräckligt inriktad på att sätta människor i arbete. kunde vi se hur regeringen tog alltför lätt på de varningstecken som arbetsmarknaden uppvisade då. Den överoptimistiska prognos som budgeten byggde på tvingar nu fram ytterligare nära för att täcka årets kostnader för arbetslöshetsersättning och aktivitetsstöd. Läget är fortfarande osäkert, vilket borde mana till försiktighet. En snabbt vikande ekonomi förvärrar en dåligt fungerande arbetsmarknad. Regeringen blundar för detta och vidtar inte de nödvändiga strukturella reformer och strategiska skattesänkningar som är nödvändiga för att ge den svenska ekonomin utvecklingskraft. Vi är övertygade om att en helt annan politik måste till för att komma till rätta med de strukturella problemen på arbetsmarknaden. Den ekonomiska politiken måste långsiktigt stärka incitamenten till företagande, arbete och utbildning. Skattesänkningar behövs på arbete, företagande och hushållstjänster. Företagarnas villkor måste förbättras, en allmän avreglering måste genomföras, offentliga monopol slopas och socialförsäkringarna reformeras. Sammantaget är vi mycket oroade för utvecklingen på den svenska arbetsmarknaden. Ramar för utgiftsområdena 13 Arbetsmarknad och 14 Arbetsliv (m) av (m), () och () som anför följande. Vi moderater föreslår att ramen för utgiftsområde 13 bestäms till 2004, 2004 och 2006. Vi föreslår att en allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring införs. Den bör vara en omställningsförsäkring och administreras av staten. Dagens fasta avgifter ersätts med en försäkringspremie vars storlek relateras till månadslönen. Det skall finnas ett tydligt försäkringsmässigt samband. Premien skall vara av ersättningsberättigad inkomst och vara avdragsgill vid inkomstbeskattningen. Vi anser att ersättningsnivån bör sänkas till . Det viktigaste skälet för åtstramningen är att den är nödvändig för att bevara en god social trygghet. Men det är också viktigt med en åtstramning för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. Vi föreslår också en lång rad andra åtgärder för att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden, t.ex. en minskad reglering av arbetsrätten. Förslaget om egenfinansiering av en ny arbetslöshetsförsäkring förutsätter att de skattesänkningar som vi moderater föreslår i motion Fi239 genomförs. Vi vill införa en individuell och effektiv arbetsförmedling. Förmedling av arbeten kan skötas lika bra av andra aktörer än staten. Specialistförmedlingar kan växa fram och bemanningsföretag kan vidga sina verksamhetsfält. Arbetsförmedlingen skall vara kostnadsfri för den som är arbetslös. Vi anser att flera av de traditionella arbetsmarknadspolitiska åtgärderna, såsom aktivitetsgarantin, inte står i rimlig proportion till insatserna. Dessa åtgärder bör inriktas mot mer individuella insatser. Hänsyn måste tas till den enskildes bakgrund, behov och motivation. Utbildning och förmedling bör vara de dominerande insatserna. AMS nuvarande organisation har tydliga brister, och vi vill därför inrätta en ny myndighet som ersätter AMS. Den skall ansvara för att förmedlingstjänster erbjuds över hela landet, sköta administrationen av arbetsmarknadspolitiska stöd och bedriva den nödvändiga myndighetsutövningen. Vi har inte tillgodoräknat oss några effekter av en nedgång av den strukturella arbetslösheten som våra samlade förslag syftar till. Sammantaget föreslår vi att utgiftsområdet minskas i förhållande till regeringens förslag med 2004, 2005 och 2006. Vi föreslår att ramen för utgiftsområde 14 bestäms till 2004, 2005 och 2006. Vi föreslår en delvis annan myndighetsstruktur än regeringen på utgiftsområdet. (JämO), Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO), Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) och () bör läggas samman till en ny ombudsmannamyndighet, Ombudsmannen mot diskriminering. Genom en sammanslagning underlättas en kraftfull och samlad politik mot all form av diskriminering i samhället. Vi förordar också en enhetlig lagstiftning och en samordning av rättsväsendets insatser inom diskrimineringsområdet. uppdrag begränsas och anslagna medel reduceras. I övrigt bör arbetsmarknadsmyndigheternas förvaltningskostnader successivt reduceras och strukturen med och som separata myndigheter ses över. Eftersom vi anser att AD:s uppgifter bör övertas av de allmänna domstolarna för vi bort medlen på anslaget 23:4. Våra förslag innebär att ramen för utgiftsområdet kan minskas i förhållande till regeringens förslag med 2004, 2005 och 2006. Ramar för utgiftsområdena 13 Arbetsmarknad och 14 Arbetsliv av () och () som anför följande. Den ekonomiska politik vi i föreslår i vår ekonomisk-politiska motion Fi240 ger både starkare samhällsekonomi och starkare statsfinanser. Med den ekonomiska politiken tillsammans med de förslag till reformer på bl.a. arbetsmarknadens område som vi föreslår räknar vi med en högre sysselsättning än den som kan åstadkommas med regeringens politik. Vi föreslår att ramen för utgiftsområde 13 anpassas nedåt i förhållande till regeringens förslag med 2004, 2005 och 2006. Den hårda belastningen på sjukförsäkringen, förändringen av befolkningens ålderssammansättning, den bestående alltför stora arbetslösheten och flera andra faktorer är ett allvarligt hot mot den sociala välfärden som gör det nödvändigt med reformer. Tillsammans med företrädarna för , har vi tecknat en bild av arbetsmarknaden som visar att det dessutom är ekonomiskt nödvändigt med besparingar på utgiftsområdet. Arbetsmarknadspolitiken måste reformeras. AMS bör läggas ned och ersättas med en liten organisation för rena myndighetsuppgifter. Arbetsförmedling och arbetsmarknadsåtgärder skall i stället kunna utföras av en rad företag och ideella aktörer. Den arbetssökande skall efter en behovsprövning kunna få en egen omställningspeng för att köpa den nödvändiga utbildningen. Alla som vill in på arbetsmarknaden skall omfattas av arbetsmarknadspolitiken och vara statens ansvar. Arbetssökande som inte har rätt till arbetslöshetsersättning skall få en dagpenning på villkor att hon eller han deltar i någon åtgärd. Vi vill sätta upp ett nytt sysselsättningsmål som innebär att av alla i arbetsför ålder i varje kommun och större bostadsområde skall ha ett arbete. Alla långtidsarbetslösa skall omfattas av en jobb- och utvecklingsgaranti som upphandlas av bl.a. bemannings- och uthyrningsföretag. Vi vill satsa på de arbetshandikappade och avsätter därför mer pengar än regeringen på det området. Därutöver krävs en modernare arbetsrätt. Eftersom våra förslag om en omlagd och effektivare arbetsmarknadspolitik leder till bättre sysselsättning och lägre arbetslöshet kan bidraget till a-kassorna minska. Vi föreslår också en helt annan modell för finansiering av a-kassan med en högre egenavgift som blir avdragsgill. Den högre egenavgiften skall motsvaras av en skattelättnad för den enskilde. På utgiftsområde 14 vill vi minska vissa myndighetsanslag och anslaget till särskilda utbildningsinsatser, de s.k. LO-pengarna. Arbetsdomstolens uppgifter bör överföras till det övriga rättsväsendet, varför vi inte föreslår några medel på det anslaget. Sammantaget innebär det en mindre ram , mindre ram och 245 miljoner mindre ram . Vi anser att ramen för utgiftsområde 13 bör bestämmas till 2004, 2005 och 2006. Ramen för utgiftsområde 14 bör bestämmas till 2004, 2005 och 2006. Ramar för utgiftsområdena 13 Arbetsmarknad och 14 Arbetsliv (kd) av () som anför följande. Vi kristdemokrater föreslår att ramen för utgiftsområde 13 bestäms till 2004, 2005 och 2006. En viktig strukturreform bl.a. för en bättre lönebildning är ökad finansieringsgrad i en allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. tens kostnader synliggörs genom en högre a-kasseavgift, och den enskilde kompenseras mer än väl genom sänkt inkomstskatt. En självfinansieringsgrad inom en allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring gör att ramen för detta utgiftsområde kan minska kraftigt. Det är också nödvändigt att förändra regelverket för arbetslöshetsförsäkringen för att undanröja sådant som hindrar människor från att ta de jobb som ändå finns och erbjuds. förlorar den arbetslöse ekonomiskt i vissa lägen, eller vinner väldigt lite, på att ta ett ledigt jobb jämfört med att uppbära a-kasseersättning i kombination med övriga bidragssystem. Därför anser vi att ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen, liksom från sjuk- och föräldraförsäkringen, i princip bör grunda sig på de inkomster man faktiskt haft och betalat avgifter på, inte på den inkomst man har när man är arbetslös. Vi föreslår däremot inga förändringar vad gäller golv och tak i försäkringen. De samlade förslagen om ökade resurser för fler tjänster inom bl.a. vård, omsorg och skola och de företags- och tillväxtfrämjande åtgärderna tillsammans med sänkt skatt för hushållstjänster beräknas också leda till att trycket på arbetslöshetsersättningen och de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna kan minska något. Vi kristdemokrater efterlyser en helt ny arbetsmarknadspolitik som sätter individen i centrum och öppnar för mångfald och valfrihet. Med fler aktörer på arbetsmarknadspolitikens område ökar mångfalden och valfriheten för de arbetslösa. Med konkurrens ökar också kvaliteten på åtgärderna. Vi avvisar regeringens förslag om flyttningsbidrag med hänvisning till att flyttningar i allt väsentligt sker oavsett ekonomisk stimulans. Vi avvisar också särskilda medel till försök med friår. Enligt vår uppfattning kan denna åtgärd genomföras inom befintliga ramar. Våra förslag innebär att ramen kan minskas med 2004, 2005 och 2006. Vi kristdemokrater föreslår att ramen för utgiftsområde 14 bestäms till , 2005 och 2006. Vi föreslår besparingar på med tanke på de ökade resurser som verket fått och den rationaliseringspotential som borde finnas efter sammanslagningen av Arbetarskyddsstyrelsen och de regionala yrkesinspektionerna till en gemensam myndighet, . Vi anser också att bör ses över i grunden. Den väsentliga forskning som institutet bedriver bör kunna administreras och samordnas av medan forskningen bedrivs på högskolor och andra institut. kan avvecklas och en del arbetsuppgifter föras över till . De bidrag till Särskilda utbildningsinsatser som fördelar till arbetsmarknadens parter bör kunna avvecklas, med halvering för och avskaffande . Stödet för utbildning av regionala skyddsombud sköts och bör även fortsättningsvis skötas av . Ramen för utgiftsområdet minskas med 2004, 2005 och med 2006. Ramar för utgiftsområdena 13 Arbetsmarknad och 14 Arbetsliv (c) av () som anför följande. anser att ramen för utgiftsområde 13 bör bestämmas till 2004, 2005 och 2006. Det är nödvändigt att genomföra en rad reformer som ökar incitamenten och möjligheterna för människor att ta ett arbete, som ökar självbestämmandet och höjer livskvaliteten. Det behövs grundläggande reformer av arbetsmarknadspolitiken med rätt till grundutbildning, kvalificerade yrkesutbildningsprogram och övergångsarbetsmarknader för arbetslösa. Arbetsmarknaden måste bli mer flexibel för funktionshindrade och äldre så att alla får möjligheter att bidra till välfärden. Administrationen måste bli effektivare. Då kan besparingar göras på AMV. Arbetsmarknadsutbildningar utan bevisad effekt skall inte förekomma. För personer som riskerar att bli långtidsarbetslösa behövs extra insatser. Arbetsgivarna bildar regionala partnerskap där den arbetslöse kan prova olika arbeten på olika arbetsplatser. Arbetsgivaren kan i sin tur få en nedsättning av arbetsgivaravgiften. En sådan ordning leder till en besparing på . Köp av arbetsmarknadsutbildning kan minska. säger nej till friårsförsök och minskar anslaget för flyttningsbidrag med . Egenfinansieringen i a-kassan måste höjas till en tredjedel av kostnaden. En 78-procentig ersättningsnivå bör kombineras med en s.k. historisk beräkning av inkomsten. De senaste 24 månadernas inkomst skall vara grund för beräkning av ersättning. Detta ger ett anslagssparande på . Incitamenten för arbete måste stärkas som en samordnad arbetslivsförsäkring förbereds. Sammanslagning av centrala myndigheter på området kan ge betydande synergieffekter. kommer snart att ha stort brist på arbetskraft. vill också ha nya möjligheter för ökad arbetskraftsinvandring för såväl löneanställning som för företagare. Vi vill satsa på höjt lönebidrag. Våra besparingar på utgiftsområde 13 uppgår till totalt , och . På utgiftsområde 14 Arbetsliv föreslår att ramen uppgår till 2004, 2005 och 2006. vill satsa på en mer decentraliserad forskningsstruktur. En del av det forskningsarbete som utförs på bör i stället kunna utföras på landets universitet och högskolor. En överföring av resurser på kan göras till utgiftsområde 16. Ramen för utgiftsområde 14 bör minska i förhållande till regeringens förslag med 2004, 2005 och 2006. yttrande 2003/04:AU1y 2003/04:AU1y yttrande yttrande 2003/04:AU1y