utskottsdokument · GQA1FDXVLRF · 2004-10-21 00:00:00 — Det generella förbudet kompletteras i förslaget av särskilda bestämmelser om vilseledande och aggressiva affärsmetoder. En s.k. svart lista med affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbörliga, skall enligt förslaget bidra till ökad rättssäkerhet på området. Finns det särskilda bestämmelser om otillbörliga affärsmetoder i andra gemenskapsrättsliga rättsakter, har dessa företräde framför det föreslagna direktivet. Konsumenthälso- och säkerhetsaspekter faller utanför direktivförslagets tillämpningsområde. Inte heller är avsikten att förslaget skall påverka avtalsrätten. Det nu gällande direktivet om vilseledande marknadsföring föreslås begränsas till att gälla vid marknadsföring mellan näringsidkare. Det ursprungliga förslaget innehöll en inre marknadsklausul, som innebar att näringsidkare endast behöver uppfylla kraven i ursprungslandet och som förhindrar att andra medlemsstater ställer ytterligare krav, s.k. ömsesidigt erkännande (artikel 4.1) Vid första läsningen i parlamentet antogs ett stort antal ändringsförslag som bl.a. gäller direktivets tillämpningsområde, innehållet i den svarta listan och definitionen av begreppet viss konsumentgrupp. Rådet nådde en politisk överenskommelse om en gemensam ståndpunkt. Denna innebär bl.a. att inre marknadsbestämmelsen i artikel 4.1 har tagits bort. Vidare föreskrivs i artikel 3.5 a att medlemsstaterna av har möjlighet att under vissa förutsättningar tillämpa nationella bestämmelser, som är strängare än vad som följer av direktivet, inom det av direktivet samordnade området. Kommissionen skall genast underrättas om sådana bestämmelser (artikel 3.5 b). Den gemensamma ståndpunkten kommer att bli föremål för den andra läsningen i parlamentet. 2.1.3 Konsekvenser för svensk rätt och svensk inställning Om förslaget antas i sin nuvarande utformning kommer det att krävas en hel del ändringar i marknadsföringslagen. För en närmare analys av vilka ändringar som kan komma att bli aktuella kan hänvisas till regeringens faktapromemoria 2003/04:FPM32. I faktapromemorian välkomnade regeringen kommissionens initiativ och ansåg att det fanns ett intresse av gemensamma regler på området. Förslagets effekter och närmare innehåll måste dock, ansåg regeringen, analyseras närmare innan man var beredd att göra något egentligt ställningstagande. Vid rådsmötet röstade , tillsammans med , emot den politiska överenskommelse om en gemensam ståndpunkt som då antogs. De svenska och danska ministrarna anförde därvid att förslaget generellt sett visserligen skulle komma att medföra ett ökat konsumentskydd inom EU. Förslaget skulle dock ha en negativ inverkan på konsumentskyddet inom vissa områden där medlemsstaterna har strängare regler med stöd av bestämmelser om minimiharmonisering i andra direktiv. och Näringslivets Delegation för marknadsrätt har i skrivelser till konsumentministern framfört stark kritik mot direktivförslaget. Med obeställd reklam avses reklam eller annan marknadsföring som förs vidare till en mottagare utan att denne varit aktiv för att få reklamen eller genom sitt tidigare uppträdande kan anses ha visat något intresse för att få reklamen. Reklamen kan vidarebefordras med hjälp av exempelvis reklamblad, telefon, telefax eller elektronisk post. Bestämmelser om obeställd reklam finns bl.a. i artikel 13 i kommunikationsdataskyddsdirektivet. Dessa innebär att användningen av automatisk uppringningsutrustning, telefax och e-post för direkt marknadsföring är tillåten endast i fråga om fysiska personer som i förväg har givit sitt samtycke, s.k. opt in. Marknadsföring via e-post inom ramen för ett befintligt kundförhållande är dock, under vissa förutsättningar, tillåten utan föregående samtycke. I fråga om andra metoder för kommunikation på distans ges medlemsländerna en möjlighet att välja mellan opt in och opt out. 2.2.3 Det svenska genomförandet Artikel 13 är genomfört i svensk rätt genom vissa ändringar i marknadsföringslagen, som trädde i kraft (prop. 2003/04:43, bet. Lagändringarna innebär i huvudsak opt in vid marknadsföring med hjälp av e-post, automatiska uppringningsautomater och telefax. Ett undantag för befintliga kundförhållanden som motsvarar undantaget i direktivet har införts i lagen. I fråga om övriga metoder för kommunikation, exempelvis telefon, gäller opt out. 2.2.4 Det fortsatta arbetet överlämande kommissionen ett meddelande om icke begärd marknadsföring via e-post, KOM(2004)28. Meddelandet innehåller en handlingsplan med en rad förslag till åtgärder för att motverka förekomsten av obeställd e-postreklam. Åtgärderna fokuserar särskilt på genomförande- och tillsynsåtgärder, självreglering och tekniska åtgärder samt information. I meddelandet framhålls betydelsen av ett internationellt arbete för att begränsa den ökande spridningen av obeställd e-postreklam. 2.2.5 Konsekvenser för svensk rätt och svensk inställning Meddelandet i sig innebär inte att svenska regler behöver ändras. kan dock det fortsatta arbetet på EU-nivå komma att kräva regeländringar. välkomnar, enligt faktapromemoria 2003/04:FPM69, kommissionens meddelande. Enligt regeringen är det nödvändigt med ytterligare åtgärder för att komplettera bestämmelserna om opt in i kommunikationsdataskyddsdirektivet. Att få till stånd ett internationellt samarbete är också, enligt regeringen, av avgörande betydelse för att verkningsfullt kunna minska den accelererande spridningen av obeställd e-postreklam. har ställt sig bakom den i faktapromemorian framförda inställningen. Regeringens inställning, som den redovisas i faktapromemorian, ligger helt i linje med vad som anfördes i lagutskottets, av godkända betänkande 2003/04:LU13. Kommissionen överlämnade en grönbok om affärskommunikation. I grönboken definieras affärskommunikation som alla former av affärskommunikation riktad till konsumenter och återförsäljare som syftar till att marknadsföra antingen ett företags produkter och tjänster eller ett företags profil. Uttrycket innefattar alla former av reklam, direkt marknadsföring, sponsring, säljkampanjer och "public relations" när dessa affärskommunikationstjänster används av företag som säljer varor eller tjänster, offentliga och halvoffentliga organ, välgörenhetsorganisationer och politiska organisationer. överlämnade kommissionen ett meddelande med en uppföljning av grönboken om affärskommunikation. Fyra huvudområden pekas ut där nationell lagstiftning varierar betydligt och därför potentiellt leder till såväl hinder för den inre marknaden som en brist på effektivt skydd som sträcker sig över medlemsstaternas gränser inom EU, nämligen skyddet för barn och ungdomar, otillbörlig konkurrens, sponsring och vilseledande påståenden i affärskommunikativa meddelanden. Kommissionen föreslog i meddelandet en särskild metod för att bedöma proportionaliteten av nationella restriktioner som upprätthålls med åberopande av allmänintresset, men som försvårar gränsöverskridande affärskommunikation. Vidare föreslogs att en expertgrupp skulle tillsättas för administrativt samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna och dialog med tredje part. Den av kommissionen föreslagna expertgruppen tillsattes . Expertgruppen har därefter publicerat ett antal rapporter, bl.a. om regleringen av rabatter i medlemsländerna. 2.3.2 Förslag till förordning om säljfrämjande åtgärder På grundval av bl.a. arbetet inom expertgruppen för affärskommunikation överlämnade kommissionen ett förslag till förordning om undanröjande av restriktioner för säljfrämjande åtgärder, KOM (2001) 546 slutlig. Kommissionen överlämnade ett meddelande med en bakgrundsbeskrivning och kommentarer till den föreslagna förordningen. Vid den första läsningen i parlamentet 2002 antogs 57 ändringsförslag. Med anledning härav lade kommissionen fram ett något modifierat förslag, KOM(2002)585, i vilket ett fyrtiotal av parlamentets ändringsförslag helt eller delvis beaktats. Förslaget är nu föremål för beredning inom rådet. var avsikten att man skulle uppnå en politisk överenskommelse om en gemensam ståndpunkt. Någon sådan överenskommelse nåddes dock inte. Under det irländska ordförandeskapet återupptogs arbetet i rådsarbetsgruppen och i COREPER. Frågan diskuterades vid ministerrådet , varvid lagstiftningsärendet remitterades till COREPER och rådsarbetsgruppen för fortsatt beredning. Tanken är att ärendet skall behandlas i ministerrådet . 2.3.3 Förslagets närmare innebörd Förslaget omfattar som huvudregel alla former av rabatter, kombinationserbjudanden, enkla förmånserbjudanden, säljfrämjande tävlingar och säljfrämjande spel. Alkoholhaltiga drycker, tobaksprodukter, medicinska tester, mänskliga organ och blod omfattas däremot inte av förordningsförslaget. Tävlingar som utgör del av det redaktionella innehållet i media skall enligt förslaget inte heller anses vara säljfrämjande åtgärd. Sak samma gäller spel som utgör del av det redaktionella innehållet i media. Förslaget innebär en harmonisering av nationella bestämmelser som rör användning och marknadskommunikation av säljfrämjande åtgärder. Vissa restriktioner i medlemsstaterna ersätts med informationskrav. För återstående nationella krav skall principen om ömsesidigt erkännande gälla. 2.3.4 Konsekvenser för svensk rätt Bestämmelser som rör säljfrämjande åtgärder vid marknadskommunikation finns i marknadsföringslagen. Lotterier regleras i lotterilagen. Dessutom finns föreskrifter i radio- och TV-lagen, alkohollagen samt tobakslagen som berörs av förordningsförslaget. För de områden som undantas från förordningens tillämpningsområde torde inte svensk lagstiftning påverkas. Principen om ömsesidigt erkännande kommer att innebära att svenska bestämmelser som begränsar användningen av säljfrämjande åtgärder endast kan tillämpas på näringsidkare med säte i , däremot inte på gränsöverskridande verksamhet som härrör från andra medlemsländer. innehåller förslaget en bestämmelse om ömsesidigt erkännande. Bestämmelsen har en övergångstid . Om förordningen antas i sin nuvarande utformning kommer det krävas ändringar i den marknadsrättsliga lagstiftningen. Enligt ministerrådspromemoria välkomnar att förhandlingsarbetet nu fortsätter. är positivt inställd till att reglera den här typen av erbjudanden eftersom avsikten är att bidra till en bättre fungerande inre marknad som skyddsnivån för hälsa, säkerhet, miljö och konsumentskydd skall beaktas. välkomnar, enligt promemorian, det föreslagna undantaget för alkohol, tobak och medicinska produkter. föredrar dock ett totalförbud mot användning av säljfrämjande åtgärder vad gäller tobak. välkomnar att spel och tävlingar som ingår i redaktionellt mediainnehåll inte omfattas av förslaget. är positivt inställd till den tydliga gränsdragningen mellan lotterier och spel. kan godta ett tidsbegränsat undantag vad gäller bestämmelsen om ömsesidigt erkännande. välkomnar att den definierade åldern för barn höjs från till . 2.4 Garantier vid konsumentköp och rådet antog direktiv /46/EG om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier, det s.k. konsumentköpsdirektivet. I direktivet finns närmare bestämmelser om när en vara skall anses vara avtalsenlig, köparens rättigheter när så inte är fallet, säljarens regressrätt, tidsfrister och garantier. En av direktivets huvudbestämmelser stadgar en preskriptionsfrist vid fel och en reklamationsfrist . Uppträder ett fel kan konsumenten välja mellan att få varan reparerad eller ersatt med annan vara. Vidare finns bestämmelser om en legal garanti från köpet. Medlemsländerna kan anta eller behålla strängare bestämmelser för att säkerställa en högre konsumentskyddsnivå. Direktivet är genomfört i svensk rätt genom ändringar i konsumentköplagen och marknadsföringslagen, som trädde i kraft , prop. 2001/02:134, bet. Kommissionen har i strategin för konsumentpolitiken 2002 - 2006 aviserat en rapport om genomförandet av direktivets bestämmelser om två månaders reklamationsfrist. Enligt direktivet är kommissionen vidare skyldig att se över tillämpningen av direktivet och senast redovisa översynen i en rapport till och rådet. I rapporten skall särskilt behandlas möjligheten att införa ett direkt ansvar för tillverkare och om så är lämpligt lägga fram förslag till ändringar i direktivet (jfr. möjligheten till s.k. direkttalan enligt den svenska konsumentköplagen). 2.5.1 Direktiv om time-share Med time-share avses en rätt att under vissa återkommande tidsperioder använda en bostad, en s.k. bostadsandel. Ett förvärv av en sådan rätt kan avse ett visst antal år eller all framtid. Boendet kan avse en eller , antingen eller vid varierande årstider. och rådet antog direktiv /47/EGG om skydd för köparna vad avser vissa aspekter i avtal om nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis. Direktivet är ett s.k. minimidirektiv och uppställer dels krav på innehållet i den information som skall lämnas till konsumenten, dels särskilda krav på avtalsinnehållet. I direktivet föreskrivs bl.a. att det skall finnas nationella regler som gör det möjligt för konsumenten att från undertecknandet av avtalet kräva att avtalet skall gå åter, om det är ofullständigt. Vidare skall konsumenten ha ångerrätt . Eventuella bestämmelser i avtalet som strider mot direktivet skall inte vara bindande för köparen. Direktivet är genomfört i svensk rätt genom bl.a. lagen (1997:218) om konsumentskydd vid tidsdelat boende, som trädde i kraft (prop. 1996/97:127, bet. 2.5.2 Pågående och aviserat översynsarbete Kommissionen överlämnade en rapport om tillämpningen av direktivet, SEK(1999)1795. I rapporten redogjorde kommissionen för och kommenterade genomförandet av direktivet i de olika medlemsstaterna. Kommissionen konstaterade att det framkommit många klagomål från konsumenter som drabbats av problem vid tecknande och fullgörande av avtal om time-share. Enligt kommissionen borde därför undersökas om inte direktivets tillämpningsområde kunde utvidgas och konsumenternas rättsliga ställning stärkas. antog ett initiativbetänkande om genomförandet av direktivet, A5-0215/2002. I betänkandet rekommenderar parlamentet kommissionen att i detalj undersöka vilka problem som har uppstått i och med införlivandet av direktivet och lägga fram förslag om ny lagstiftning i syfte att uppnå ett enhetlig regelverk på området inom hela EU. En orsak till problemen är, enligt parlamentet, att direktivet är utformat som ett minimidirektiv. Detta har inneburit att den nationella lagstiftningen inte blivit tillräckligt harmoniserad. I utskottsbetänkandet ges förslag på vad ett nytt regelverk bör omfatta. Exempelvis rekommenderas att tidsfristerna för köparens frånträde skall förlängas så långt som möjligt utan att säljarens rättssäkerhet hotas. Reglerna om konsumentens rätt att häva avtalet bör vidare standardiseras. Dessutom bör övervägas om inte en person eller ett företag som bryter mot direktivet skall kunna åläggas böter och skadeståndsskyldighet. I strategin för konsumentpolitiken 2002-2006 anför kommissionen att ett nytt regelverk om time-share bör utformas på så sätt att rättsområdet blir föremål för en fullständig harmonisering. Därigenom undviker man en fragmentering av den inre marknaden som är till nackdel för såväl näringslivet som konsumenterna. Enligt vad som redovisas i strategin var avsikten att ett förslag till nytt direktiv skulle presenteras . Vid behandlingen av kommissionens strategi i parlamentet underströks vikten av detta arbete prioriterades av kommissionen, A5-0023/2003. Något förslag har ännu inte lagts fram. 2.6 Distans - och hemförsäljningsavtal antog och rådet direktiv /7/EG om skydd för konsumenter vid distansavtal, det s.k. distansavtalsdirektivet. Direktivet syftar till att underlätta varors och tjänsters fria rörlighet och att stärka konsumentskyddet vid köp av varor och tjänster i de fall avtalen ingås på distans, exempelvis per telefon, på Internet och genom postorder. I direktivet finns bestämmelser om bl.a. näringsidkarens informationsplikt, konsumentens ångerrätt, näringsidkarens fullgörelse av ett träffat avtal och medlemsstatens skyldigheter att se till att det finns tillräckliga och effektiva medel för att säkerställa efterlevnaden av direktivet. Direktivet är tvingande till konsumentens fördel. Finansiella tjänster omfattas inte av distansavtalsdirektivet. beslutade rådet ett direktiv om konsumentskydd vid avtal som ingås utanför näringsidkarens fasta driftsställe (85/577/EEG), det s.k. hemförsäljningsdirektivet. Direktivet innehåller bestämmelser om bl.a. ångerrätt och information vid försäljning av lös egendom och tjänster som sker vid hembesök eller på en annan plats än näringsidkarens fasta försäljningsställe. Direktiven är genomförde i svensk rätt genom lagen (2000:74) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljning (distansavtalslagen) som trädde i kraft (prop. 1999/2000:89, bet. Inom kommissionen påbörjades arbete i syfte att i vissa avseenden revidera hemförsäljningsdirektivet, bl.a. med anledning av antagandet av distansavtalsdirektivet. Som ett led i detta arbete presenterades en rapport som utarbetats på kommissionens uppdrag av en särskild forskargrupp. Kommissionen anordnade en hearing om direktivet med företrädare för medlemsstaterna och berörda intresseorganisationer. Därvid diskuterades bl.a. hemförsäljningsdirektivets framtida tillämpningsområde och åtgärder för att anpassa ångerrättens utformning och informationskraven till distansavtalsdirektivets bestämmelser. Kommissionen har aviserat att man avser att lägga fram en rapport om distansavtalsdirektivets genomförande med eventuella ändringsförslag . Någon rapport har ännu inte lagts fram. I samband med antagandet av distansavtalslagen uppdrog åt regeringen att närmare analysera huruvida arrangörer av idrottsevenemang utomhus i viss utsträckning borde undantas från lagens tillämplighet när det gäller skyldigheten att återbetala erlagd betalning för biljetter. Resultatet av analysen finns redovisad i departementspromemorian (Ds 2001:1) Distansavtalslagen och fritidsevenemang. I promemorian föreslås att en arrangör av ett utomhusevenemang skall kunna avtala med konsumenten att någon återbetalningsskyldighet i fråga om erlagd betalning för biljetter eller anmälningsavgifter inte skall föreligga om evenemanget måste ställas in på grund av vädret och det inte kan flyttas till ett annat tillfälle, exempelvis då en skidtävling måste ställas in på grund av snöbrist. 2.6.3 Ny distans- och hemförsäljningslag Regeringen har till aviserat en proposition med förslag till en ny distansavtals- och hemförsäljningslag. Den nya lagen är huvudsakligen föranledd av antagandet av direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster (se avsnitt 2.6). I propositionen kommer regeringen bl.a. att ta ställning till förslaget i departementspromemorian (Ds 2001:1) Distansavtalslagen och fritidsevenemang. konsumentpolitiska treårsprogram utpekades bl.a. konsumentproblem i samband med köp och utnyttjande av finansiella tjänster som ett prioriterat område. Med anledning av detta lade kommissionen fram en grönbok om finansiella tjänster, KOM (1996) 209. utgjorde ett första underlag för framtida åtgärder i syfte att tillgodose konsumenternas rättigheter och intressen när det gäller finansiella tjänster inom den inre marknaden. I grönboken gjordes bl.a. ett försök att identifiera konsumenternas krav och huvudsakliga intressen när det gäller finansiella tjänster, såsom bank- och försäkringstjänster, särskilt om dessa säljs på distans. redovisade kommissionen en uppföljning av grönboken i ett särskilt meddelande, KOM (1997) 309 slutlig. I meddelandet anfördes att kommissionens utgångspunkt var att använda icke-bindande åtgärder i så stor utsträckning som möjligt för att stärka konsumenternas förtroende för finansiella tjänster. Om detta visade sig resultatlöst skulle dock mer tvingande åtgärder föreslås. På några områden sades dock behovet av mer bindande åtgärder redan vara identifierat, bl.a. beträffande distansavtal om finansiella tjänster, försäkringsförmedlare och elektroniska pengar. I kommissionens konsumentpolitiska handlingsprogram , som beslutades , och i den rådsresolution som antogs med anledning av handlingsprogrammet, angavs konsumentskyddsaspekter vid finansiella tjänster som en prioriterad uppgift. Kommissionen lade fram en handlingsplan för finansiella tjänster, KOM (1999) 232. Enligt handlingsplanen var kommissionens målsättning att skapa en fullständigt integrerad europeisk marknad för finansiella tjänster. Målsättningen fastställdes vid europeiska rådets möte i under det portugisiska ordförandeskapet . Kommissionen överlämnade ett meddelande om elektronisk handel och finansiella tjänster, KOM (2001) 66 slutlig. I meddelandet förslog kommissionen bl.a. ett konvergensprogram för att avtalsenliga och icke-avtalsenliga regler skall bli enhetliga, riktade åtgärder för att främja konsumenternas förtroende när det gäller Internet-betalningar och möjligheter att få rättelse vid transaktioner över nationsgränserna genom alternativa tvistlösningssystem samt ökat samarbete mellan tillsynsorganen. I den konsumentpolitiska strategin anför kommissionen att det krävs ytterligare insatser på området och att man avser att lägga fram förslag för att stärka den lagstiftningsmässiga strategin för finansiella tjänster. Viktiga inslag i detta arbete är revideringen av konsumentkreditdirektivet (se avsnitt 2.7) och införandet av en rättslig ram för betalningar på den inre marknaden. 2.7.2 Direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster Som framgår av avsnitt 2.5 omfattar inte distansavtalsdirektivet finansiella tjänster. Kommissionen lade därför fram ett förslag till direktiv om sådana tjänster. Tanken var att detta direktiv skulle fungera som ett komplement till det allmänna distansavtalsdirektivet. förhandlingsarbete antog och rådet direktiv /65/EG om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter. En fråga som var föremål för omfattande och långvariga diskussioner under lagstiftningsprocessen var huruvida direktivet skulle utformas som ett minimiharmoniseringsdirektiv, som tillåter nationella särregler, eller som ett harmoniseringsdirektiv. Det nu antagna direktivet är i huvudsak utformat som ett harmoniseringsdirektiv. I avvaktan på ytterligare harmonisering får dock medlemsstaterna behålla eller införa strängare regler om krav på förhandsinformation, om bestämmelserna är förenliga med gemenskapsrätten i övrigt. Direktivet är tillämpligt på alla typer av finansiella tjänster, exempelvis banktjänster, försäkringar och betalningar, som tillhandahålls på distans via bl.a. telefon, elektronisk post och Internet. I direktivet finns bestämmelser om vilken information som skall lämnas innan ett distansavtal ingås, överlämnande av avtalsvillkor och förhandsinformation, 14 dagars ångerrätt, betalning med betalkort, icke beställda tjänster och obeställd reklam via bl.a. telefon, telefax och elektronisk post. Direktivet skulle varit genomfört i medlemsstaterna . 2.7.3 Konsekvenser för svensk rätt Som nämnts i avsnitt 2.5.4 har regeringen till aviserat en proposition med förslag till ny distans- och hemförsäljningslag. Lagen skall omfatta distansförsäljning av såväl finansiella tjänster som de varor och tjänster som omfattas av det allmänna distansavtalsdirektivet. Även avtal om hemförsäljning skall omfattas av den nya lagen. Avsikten är att den nya lagen skall träda i kraft . Rådet antog direktiv /102/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar rörande konsumentkrediter. Direktivet, som ändrats och , syftar till att bidra till inrättandet av en gemensam kreditmarknad och att lägga fast gemensamma konsumentskyddsregler på området. Eftersom direktivet är ett s.k. minimidirektiv får medlemsländerna införa strängare regler till skydd för konsumenterna än vad som föreskrivs i direktivet, under förutsättning att dessa är förenliga med gemenskapsrätten i övrigt. 2.8.2 Översyn av konsumentkreditdirektivet