utskottsdokument · GQA1FDXVLRF · 2004-10-21 00:00:00 — Utredningen konstaterar att åtagandet att betala skadestånd och att garantera en rättssäker prövning av ersättningsanspråk är en konsekvens av EU-medlemskap som inte kan ändras eller påverkas genom ensidiga svenska åtgärder. Genom att korrekt genomföra och tillämpa gemenskapsrättens regler kan man emellertid undvika sådana överträdelser som kan ge upphov till ersättningsansvar. Utredningsbetänkandet har remissbehandlats och förslagen bereds nu vidare inom . 6.3.1 Förordning om ersättning och service till alla passagerare vid nekad ombordstigning, inställda eller kraftigt försenade flygningar Kommissionen lade fram ett förslag till ny förordning om införande av gemensamma regler om kompensation och assistans till flygpassagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar (KOM (2001) 0305). Efter långdragna diskussioner och en förlikning med kunde förordningen slutligen antas , och rådets förordning (EG) nr 261/2004 om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91. Förordningen träder i kraft . Förordningen lägger fast vissa minimirättigheter för flygpassagerare som nekas ombordstigning på grund av överbokning eller som drabbas av att en flygning ställs in eller försenas kraftigt. Förslaget innehåller regler om såväl vilken service som skall utgå i form av exempelvis ombokning, kost och logi, som att viss normerad ersättning skall utgå. De viktigaste nyheterna är att förslaget innebär att den ekonomiska ersättning som bolagen skall betala till passagerare höjs, att förslaget även skall gälla icke tidtabellsbunden trafik, dvs. charterflygningar, att det utvidgas till att även omfatta förseningar och inställda flygningar samt att det tidigare systemet ersätts med en auktion mellan passagerarna. Det nya systemet innebär att samtliga passagerare skall tillfrågas om de kan stanna kvar mot viss ersättning. Därefter skall ersättningen höjas tills tillräckligt många passagerare anmält sig som frivilliga. Om bolagen ändå måste neka passagerare att följa med skall dessa få ersättning som varierar i förhållande till flygningens längd. Samma kompensation skall utgå när flyg ställs in med kort varsel. Vid sidan av den ekonomiska ersättningen skall passagerare precis som ha rätt till kost och logi, att välja ett alternativt flyg eller att få pengarna tillbaka för biljetten. Ersättning för inställt flyg skall inte betalas ut om passagerarna fått besked minst i förväg, eller i så god tid att de haft möjlighet att välja en annan avgång. 6.3.2 Förordning om försäkringskrav för lufttrafikföretag och luftfartsoperatörer - förslag Kommissionen lade fram ett förslag till och rådets förordning om försäkringskrav för lufttrafikföretag och luftfartsoperatörer, KOM (2002) 521 slutlig. Förslaget innebär en harmonisering av den försäkring flygbolag och andra som bedriver luftfart samt privatflygare skall ha för att täcka deras ansvar för passagerare, bagage, gods och tredje man. Förslaget får ses som ett utflöde av händelserna och innebär generellt att försäkringskraven höjs väsentligt jämfört med gällande praxis i medlemsstaterna. I praktiken torde det inte innebära några större konsekvenser för det kommersiella flyget, eftersom flygbolagen har försäkringar på högre belopp än vad som krävs av medlemsstaternas myndigheter. För det icke-kommersiella flyget och privatflyget kan dock förslaget innebära väsentliga förändringar och ökade kostnader. är positivt till att försäkringskraven inom gemenskapen harmoniseras. På detaljnivå finns dock en rad invändningar. Som exempel kan nämnas att förslaget innebär ändring av ersättningsrättsliga bestämmelser, vilket inte är önskvärt. Vid transportministermötet nåddes en politisk överenskommelse i rådet. Denna avvek från efter den första behandlingen, varför behandlingen kommer att fortsätta i . 6.3.3 Förordning om internationella tågresenärers rättigheter och skyldigheter - förslag Som en del av det tredje järnvägspaketet lade kommissionen fram ett förslag till en förordning om internationella tågresenärers rättigigheter och skyldigheter, KOM(2004) 143 slutlig. Förslaget syftar till att stärka och förbättra internationella tågresenärers rättigheter och skyldigheter. Förslaget bygger på vitboken transportpolitiken : Vägval , KOM(2001)370 slutlig. I vitboken behandlas frågor om utformningen av gemenskapens transportpolitik de kommande tio åren. Ett behov av starkare konsumentskydd för internationella tågresenärer har också konstaterats i kommissionens strategi för konsumentpolitik 2002-2006, KOM(2002) 208 slutlig. Förordningsförslaget innehåller bestämmelser om informationsskyldighet, särskild hjälp åt rörelsehindrade passagerare, ansvar för person- och sakskador, försening m.m. Transportören är strikt ansvarig för personskador upp till ett belopp om . Ovan den nivån gäller ett presumtionsansvar. Ansvaret är obegränsat. stödjer en harmonisering, men anser att förordningen bör utformas så att den inte äventyrar den pågående ratifikationen av COTIF (den internationella järnvägskonventionen). 6.3.4 Förordning om ersättning vid åsidosättande av avtalade kvalitetskrav för godstransport på järnväg - förslag Som ytterligare en del av det tredje järnvägspaketet lade kommissionen fram ett förslag till en förordning om ersättning vid åsidosättande av avtalade kvalitetskrav för godstransport på järnväg, KOM(2004) 144 slutlig. Ett av huvudsyftena med förslaget är att allmänt främja godstransporter på järnväg inom EU och särskilt hastigheten hos dessa. Förslaget bygger på vitboken transportpolitiken : Vägval , KOM(2001)370 slutlig. I vitboken behandlas frågor om utformningen av gemenskapens transportpolitik de kommande tio åren. Ett behov av starkare konsumentskydd för internationella tågresenärer har också konstaterats i kommissionens strategi för konsumentpolitik 2002-2006, KOM(2002) 208 slutlig. Förordningsförslaget innehåller bestämmelser om kvalitetskrav och om ersättning i den mån de åsidosätts. I den mån stödjer en harmonisering bör förordningen utformas så att den inte stör balansen mellan parterna på ett område där lagstiftning av tradition inte varit tvingande. Förordningen bör vidare utformas så att den inte äventyrar den pågående ratifikationen av COTIF (den internationella järnvägskonventionen). Frågan om en harmoniserad europeisk avtalsrätt har diskuterats inom akademiska kretsar . Den har även aktualiserats av . I två resolutioner, den ena och den andra , förespråkade parlamentet att arbete skulle inledas i syfte att utreda möjligheterna till att upprätta en gemensam europeisk privaträttslig lagstiftning. Parlamentet ansåg att fullbordandet av den gemensamma marknaden kräver en harmonisering av vissa avtalsrättsliga områden. Enligt parlamentet var det effektivaste sättet att genomföra en sådan harmonisering att samla större delar av privaträtten i en europeisk civillag. Vid Europeiska rådets möte i bekräftades behovet av att göra unionen till ett område med frihet, säkerhet och rättvisa genom att till fullo utnyttja de möjligheter som ges i Amsterdamfördraget. godkände därvid ett antal riktlinjer och politiska prioriteringar. Bl.a. uttalades att i ett europeiskt område med verklig rättvisa bör inte individer och företag hindras eller avskräckas från att utöva sina rättigheter på grund av medlemsstaternas rättsliga och administrativa system är oförenliga eller komplicerade (punkt 28 i slutsatserna från Tammerforsmötet). I punkt 39 från slutsatserna uppmanades rådet att genomföra en genomgripande undersökning om behovet av en tillnärmning av medlemsstaternas civilrättsliga lagstiftning för att undanröja hinder mot smidigt fungerande civilrättsliga förfaranden när detta är nödvändigt. I en resolution av anförde att det behövs en mer långtgående harmonisering av civilrätten och uppmanade kommissionen att göra en utredning på området. I sitt svar till parlamentet fastslog kommissionen att den skulle lägga fram ett meddelande för de andra gemenskapsinstitutionerna och allmänheten och starta en fördjupad diskussion med största möjliga omfattning. 7.1.2 Meddelande om en europeisk avtalsrätt överlämnade kommissionen, i enlighet med sitt åtagande , ett meddelande om europeisk avtalsrätt till och rådet, KOM (2001) 398 slutlig. I meddelandet konstaterar kommissionen att avtalsrätten omfattar flera olika rättsliga domäner. Dessa är visserligen knutna till medlemsländernas olika kulturella och rättsliga traditioner, men den större delen av avtalsrätten har, enligt kommissionen, likartade begrepp och bestämmelser. De områden som omfattas av meddelandet inbegriper köpeavtal och alla typer av tjänsteavtal, inklusive finansiella tjänster. Allmänna regler om fullgörelse, icke-fullgörelse och ersättning är en nödvändig grund för dessa avtal och omfattas således. Däremot behandlas inte arbetsrätt, familjerätt och liknande rättsområden i meddelandet. I meddelandet redovisar kommissionen fyra olika handlingsalternativ för EG:s framtida insatser på det avtalsrättsliga området. Inga gemenskapsåtgärder vidtas. Främjande av en utveckling mot gemensamma avtalsrättsliga principer som leder till ökad konvergens av medlemsländernas lagregleringar. Förbättrad kvalitet på befintlig lagstiftning. En ny heltäckande lagreglering antas på EG-nivå. 7.1.3 Reaktioner på meddelandet var meddelandet föremål för ett remissförfarande. Omkring 160 svar inkom från medlemsstater, organisationer, företag och från den akademiska världen. Rådet och yttrande sig över meddelandet . Båda institutionerna uppmanade därvid kommissionen att vidta en lång rad närmare angivna åtgärder på området. På grundval av meddelandet och remissvaren överlämnade kommissionen ett meddelande med en handlingsplan om en mer samordnad europeisk avtalsrätt, KOM(2003)68. I handlingsplanen konstateras att det saknas skäl att frångå strategin att vidta sektorsvisa åtgärder på området. Vidare sammanfattas i handlingsplanen de problem som framkommit vad gäller behovet av en enhetlig tillämpning av gemenskapens avtalsrätt. Kommissionen föreslår i planen en blandning av icke-lagstadgade och lagstadgade bestämmelser för att - öka samstämmigheten i gemenskapens regelverk på avtalsrättens område, - främja utarbetandet av standardavtalsklausuler inom hela unionen, och - undersöka om icke-sektorspecifika åtgärder, t.ex. ett frivilligt instrument, kan behövas för att lösa problemen på den europeiska avtalsrättens område. Som ett led i genomförandet av handlingsplanen anordnade kommissionen en workshop om användningen av standardvillkor. Vidare anordnade kommissionen och parlamentet en konferens om en europeisk avtalsrätt. påbörjade kommissionen även arbete med att inrätta ett s.k. bland berörda intressenter. Utdrag ur Riksdagsstyrelsens förslag inför 2000-talet, 2000/01:RS1 Utskotten skall ha en stark roll i arbete med EU-frågor. Utskotten skall följa viktiga frågor under kommissionens beredningsprocess och under den fortsatta beslutsprocessen. Utskottens planering bör ske både på lång sikt över mandatperioden och på kort sikt över . EU-frågorna bör ingå som en integrerad del av utskottens ärendehantering och tas upp i betänkanden som behandlar näraliggande frågor. Utskotten kan också ta ett utskottsinitiativ och föreslå kammaren att göra ett tillkännagivande. Utskott kan avge yttrande till . Samtliga utskott bör upprätta en EU-promemoria över EU-frågorna på sitt beredningsområde. Det är för den offentliga debattens skull önskvärt att utskotten i särskilt viktiga frågor anordnar öppna utfrågningar. hantering av den årliga EU-skrivelsen bör utvecklas så att en samlad bild av arbetet i med EU-frågorna ges i större utsträckning. Samtliga grön- och vitböcker bör bli föremål för faktapromemorior där det också anges när fristen för remissvar till kommissionen löper ut. Regeringen bör skicka de remissvar som regeringen avger till kommissionen till kammarkansliet för vidare befordran till berört utskott. Regeringen bör redovisa expertkommittéer inom kommissionen samt de så kallade verkställighetskommittéerna för . Det är angeläget att utskotten får information från regeringen om vilka frågor som skall behandlas under ett visst lands ordförandeskap. Faktapromemoriorna bör finnas lättillgängliga i en databas i och bör inte längre delas till samtliga ledamöter utan endast till berört utskott. Utskotten bör rapportera till kammarkansliet om de vidtar någon åtgärd i den fråga som faktapromemorian rör. Det är viktigt att faktapromemoriorna uppfyller riktlinjernas krav och innehåller relevant information. Faktapromemoriorna bör publiceras i en särskild volym i riksdagstrycket. 6.3.1 Utskottens arbete med EU-frågor En viktig utgångspunkt är att utskotten skall ha en stark roll i arbete med EU-frågor. Utskotten skall enligt riksdagsordningen följa arbetet i Europeiska unionen (RO 10 kap. 3 §). Inom utskotten finns sakkunskap och utskotten har ett ansvar för lagstiftning, budget, nationella handlingsprogram och andra frågor inom det egna området. Vi kan konstatera att många utskott redan arbetar mycket med EU-frågorna. Det finns flera exempel som kan tjäna som förebild för andra utskott även om EU-frågornas omfattning och karaktär skiljer sig åt mellan utskottens områden. Det skall framhållas att arbetet med EU-frågorna kan vara resurskrävande, särskilt för de utskott som ansvarar för områden där många frågor hanteras på EU-nivå. Utskotten bör i sin planering sträva efter att behandla EU-frågorna i den sedvanliga ärendehanteringen. Utskotten är inte hänvisade till att bara reagera på frågor som är under beredning i EU. När ett visst område behandlas är det naturligt att förhållanden såväl på EU-nivå som på nationell nivå beaktas. Utskotten kan gentemot regeringen ta initiativ i EU-frågor genom att t.ex. föreslå kammaren ett tillkännagivande. Därmed kan EU-frågorna integreras i den nationella politiken och spela en aktiv roll. Vi anser att utskotten skall följa viktiga frågor under kommissionens beredningsprocess och under den fortsatta beslutsprocessen. EU-frågorna är ofta aktuella på EU-nivå vilket skapar goda möjligheter för utskotten att planera arbetet också på lång sikt och följa frågorna . God planering minskar risken för att EU-frågorna trängs undan av det löpande riksdagsarbetet. Också problemet med ett svåröverskådligt dokumentflöde kan minska om utskotten har god framförhållning. För utskottens planering kan kommissionens respektive ordförandeskapets arbetsprogram vara viktiga. Också de preliminära dagordningarna för ministerrådsmöten bör bevakas. Så kallade icke-bindande regler från EU:s institutioner, som kan avse t.ex. riktlinjer för ett visst område, kan underlätta för utskotten att anlägga ett långsiktigt perspektiv. Genom att följa kommissionens meddelanden m.m. kan få en uppfattning om vad som sker under kommissionens beredningsprocess. Kommissionens samrådsdokument, framför allt grön- och vitböcker, är värda särskild uppmärksamhet. Samtliga grön- och vitböcker bör bli föremål för faktapromemorior där det också anges när fristen för remissvar till kommissionen löper ut. Det kan också finnas anledning för berört utskott att på egen hand inhämta information om grön- och vitbokens hantering i t.ex. . Utskotten bör överväga om en offentlig utfrågning skall anordnas i frågan. Företrädare för regeringen kan också föredra frågan vid ett slutet utskottssammanträde. Regeringen bör skicka de remissvar som regeringen avger till kommissionen till kammarkansliet för vidare befordran till berört utskott. Utskottens planering bör ske både på lång sikt över mandatperioden och på kort sikt över . Utskotten bör i sin planering beakta att synpunkterna kan komma regeringen till del i rätt skede. EU-frågornas skilda karaktär på olika områden innebär att en viss flexibilitet är nödvändig men det finns också ett värde i att utskotten arbetar på snarlikt sätt. Utskotten bör dra nytta av varandras erfarenheter, bl.a. genom diskussioner i den nya ordförandekonferensen (jfr förs. 1999/2000:TK1). Vi anser att regeringen till bör överlämna en förteckning över de expertkommittéer inom kommissionen som förbereder lagförslag som regeringen har kännedom om och särskilt kommentera de kommittéer som hanterar frågor av större svenskt intresse. Förteckningen kan ingå i den årliga EU-skrivelsen. Det är angeläget att berörda utskott får information om konvergens- och sysselsättningsprogrammen innan regeringen överlämnar dem till EU. Den närmare hanteringen av programmen bör planeras in i berörda utskotts EU-arbete. Svensk lagstiftning som följer av EG-rätten skall naturligtvis på sedvanligt sätt beredas av utskott och beslutas i kammaren. Om utskottet har följt frågan under dess hantering på EU-nivå kan ett korrekt genomförande i svensk lagstiftning underlättas. Ett problem kan vara att utrymmet för noggrann beredning i av lagförslag som genomför direktiv i vissa fall är begränsat eftersom lagstiftningen normalt måste vara genomförd till ett visst datum. I planeringen av behandlingen - och avlämnandet - av propositioner skall detta beaktas och utrymme så långt möjligt skapas för en fullgod beredning i . Regeringen skall fortlöpande informera och utskotten. Informationen skall inbegripa de tidiga skedena av EU:s beslutsprocess, dvs. när kommissionen bereder förslag till lagstiftning, och den fortsatta beslutsprocessen inom EU. Vi vill erinra om att utskottens rätt att kräva information av regeringen i EU-frågor är mer långtgående än i andra frågor. Minoritetsskyddet innebär att fem ledamöter kan begära denna information. Om begäran framställs utan samband med ett riksdagsärende kan majoriteten inte avslå begäran. (RO 4 kap. 10 §, bet. 1994/95:KU22 s. 27, jfr bet. 1997/98:KU25 s. Det är dock viktigt att utskotten också själva bedriver ett aktivt informationsinhämtande. Utskottens ledamöter kan t.ex. knyta kontakter med parlamentariker i andra EU-länder. Ett annat medel för att inhämta information kan vara att utskotten genom sina kanslier etablerar direktkontakter med handläggare vid den svenska EU-representationen i och vid EU-institutionerna, inte minst vid kommissionen. Det är angeläget för utskottens arbete att regeringen behandlar långsiktiga EU-frågor i propositioner och skrivelser. Frågorna blir därmed föremål för formell ärendebehandling, och utskotten kan markera sina ställningstaganden i ett betänkande. Det är således önskvärt att regeringen presenterar sin övergripande syn på olika politikområden inom EU i propositioner och skrivelser. Som ofta sker bör det i riktlinjepropositioner inom olika områden finnas ett avsnitt om riktlinjer för arbetet inom EU. Det kan också finnas anledning för regeringen att lämna skrivelser och propositioner som huvudsakligen fokuserar på förhållandena på EU-nivå. Avvägningen mellan redogörelser för den nationella nivån och för EU-nivån får göras från fall till fall. Vi vill framhålla värdet av regeringens årliga EU-skrivelse som ger en heltäckande bild av EU-samarbetet och regeringens agerande inom unionen. har framhållit att det är önskvärt med mer omfattande redogörelser i skrivelsen för regeringens ställningstaganden. Skrivelsen har också blivit mer utförlig i detta avseende vilket även kan förklaras av att i stigande grad har kunnat följa ett ärende från idé till genomförande. Många frågor hanteras inom EU vilket innebär att de frågor som redovisas i skrivelsen ofta är aktuella också . Skrivelsen fyller således också ett framåtblickande syfte även om den skall redogöra för det gångna årets händelser. hantering av den årliga EU-skrivelsen bör utvecklas så att en samlad bild av arbetet i med EU-frågorna ges i större utsträckning. Vissa utskott har avstått från att yttra sig över den årliga skrivelsen trots att motioner inom utskottets område som har remitterats till utrikesutskottet har behandlats i samband med skrivelsen. Vi anser att samtliga utskott och skall beredas tillfälle att yttra sig. Utgångspunkten skall vara att utskott avlämnar yttranden när motioner inom deras område behandlas i samband med skrivelsen. De utskott som i stor utsträckning har att hantera EU-frågor inom sina beredningsområden bör överväga att avge yttrande även om det inte finns några motioner inom området. Vissa utskott har upprättat en promemoria om EU-frågorna på sitt beredningsområde. Vi anser att samtliga utskott skall upprätta en sådan EU-promemoria. Promemorian bör uppdateras , t.ex. i samband med att kommissionen presenterar sitt årliga arbetsprogram och att ett nytt ordförandeland redovisar sina prioriteringar. Promemorian kan innehålla en förteckning över de EU-frågor inom beredningsområdet som regeringen avser att driva eller . Med utgångspunkt i en sådan prioriteringslista kan utskottet välja ut ett antal områden för bevakning och fördjupning. Det är angeläget att utskotten får information från regeringen om vilka frågor som skall behandlas under ett visst lands ordförandeskap. En möjlighet är att regeringen till överlämnar en samlad promemoria med sin syn på ordförandeskapets program. EU-frågor kan tas upp som en stående punkt på utskottets dagordning. Det kan vidare vara lämpligt att man inom utskottet tillsätter grupper som särskilt följer vissa områden. Ordningen med muntlig information av företrädare för regeringen bör också bestå och huvudsakligen inriktas på långsiktig information. Hur ofta föredragningar bör ske varierar mellan olika utskott. Utskotten bör även utnyttja möjligheten att kalla till sig företrädare för myndigheter m.fl. för information. Även företrädare för EU:s institutioner kan inbjudas. Det är för den offentliga debattens skull önskvärt att utskotten i särskilt viktiga frågor anordnar öppna utfrågningar. Strävan bör också vara att så långt möjligt göra den information som och utskotten får av regeringen i olika sammanhang lätt tillgänglig för allmänheten. När en EG-rättsakt antas delegeras rätten att utfärda verkställighets-föreskrifter till kommissionen vars verksamhet i denna del följs av en genom-förandekommitté. Vi kan konstatera att insyn i genomförande-kommittéerna är begränsad. skall framhållas att ett syfte med delegering är att undvika att detaljfrågor hanteras på för hög nivå. En ordning där aktivt följer arbetet i genomförandekommittéerna skulle innebära att ägnar resurser åt frågor som normalt är politiskt mindre intressanta. De rättsakter som behandlats i genomförande-kommittéerna har dock företräde framför svensk lag vid en eventuell lagkonflikt och omfattar i vissa fall även frågor som kan bedömas vara politiskt viktiga. Det står naturligtvis alltid ett utskott fritt att begära information från regeringen om en fråga som hanteras i genomförandekommittéerna. I utskottens arbete med uppföljning och utvärdering kan också genomförandekommittéerna inom ett visst område studeras. Statskontoret har i en rapport till regeringen funnit att regeringen saknar överblick över genomförandekommittéerna. Statskontoret föreslår att en samlad förteckning över genomförandekommittéerna som täcker samtliga departements ansvarsområden lämpligen kan ingå som en bilaga till regeringens årliga EU-skrivelse. Vi delar den uppfattningen och anser således att en sådan redovisning bör ges i den årliga EU-skrivelsen. Redovisningen skall inte bara innehålla en förteckning utan också innehålla uppgifter om vilka slag av kommittéer (rådgivande, förvaltande eller föreskrivande) det rör sig om. De kommittéer som bedöms vara av särskilt stort politiskt intresse bör redovisas mer utförligt. Efter att ha tagit del av den första redovisningen får ta ställning till hur ofta redovisningen bör ges och om det finns anledning att begära annat slags information. 6.3.2 Hanteringen av faktapromemorior Enligt gällande riktlinjer för regeringens information till skall kommissionsförslag om nya, viktiga rättsakter bli föremål för faktapromemorior.