utskottsdokument · GQA1FDXVLRF · 2004-10-21 00:00:00 — Grönböcker, vitböcker och meddelanden med förslag till viktigare nya regelsystem eller principiellt viktiga ändringar i gällande lagstiftning skall också presenteras i faktapromemorior. Faktapromemorian skall överlämnas till senast efter det att kommissionen presenterat sitt förslag. Vi anser att faktapromemoriorna skall finnas lättillgängliga i en databas som enkelt kan nås via Helgonät (intranät) och hemsida på Internet. Promemoriorna skall inte längre delas till samtliga ledamöter utan endast till berört utskott. Om någon ledamot önskar samtliga promemorior i pappersform får denne anmäla det till kammarkansliet. Varje inkommen faktapromemoria - och således också det kommissionsdokument som faktapromemorian rör - bör tydligt föras till ett ansvarigt utskott. På motsvarande sätt som sker för propositioner och motioner bör detta ske i samarbete mellan kammarkansliet och utskottskanslierna. Även andra dokument som hör till samma ärende, t.ex. resolution över en grönbok, skall föras till det ansvariga utskottet. Därmed markeras utskottets ansvar för frågan. Vi vill framhålla att vissa frågor kan röra flera utskott, och det är då viktigt att alla berörda utskott får kännedom om frågan och den fortsatta hanteringen. Utskotten bör rapportera till kammarkansliet om de vidtar någon åtgärd i den fråga som faktapromemorian berör. Redovisningen bör ske genom utdrag ur utskottets protokoll. Redogörelsen kan t.ex. avse att utskottet har inhämtat kompletterande information genom en muntlig föredragning från regeringen. Utskotten kan också hänvisa till behandling i betänkanden av frågan eller av närliggande frågor eller till att man avser att yttra sig till . Om utskottet inte vidtar någon åtgärd krävs ingen rapportering. När så är påkallat bör uppgifterna kompletteras. Kammarkansliet bör lägga in uppgifterna i t.ex. sitt EU-diarium. Därmed blir uppgifterna lätt tillgängliga internt i , bl.a. för andra utskott. får också möjlighet att enkelt inhämta information om utskottens hantering av de frågor som skall behandlas på den kommande veckans rådsmöten. I likhet med vad som gäller för kammarkansliets EU-diarium bör även dessa uppgifter göras praktiskt tillgängliga för allmänheten genom att läggas ut på hemsida. Därmed kan den som är intresserad följa utskottens hantering av frågorna. Uppgifterna bör också återges i den övergripande EU-promemoria som vi har föreslagit att varje utskott skall upprätta. Det är viktigt att faktapromemoriorna uppfyller riktlinjernas krav och innehåller relevant information. Det ankommer på att svara för urvalet av vilka kommissionsdokument som blir föremål för faktapromemorior men bör följa urvalet och kvaliteten på promemoriorna. Detta bör ske löpande på kammarkansliet i samarbete med utskotten och kan också uppmärksammas inom ramen för granskning. Det är inget självändamål att antalet faktapromemorior som framställs är högt. I underhandskontakter mellan utskottskansli och berört departement bör en bedömning kunna göras av vilka frågor som bör bli föremål för faktapromemorior. Vi vill understryka vikten av att femveckorsgränsen för avgivande av faktapromemorior hålls. Utskotten är dock oförhindrade att påkalla information från regeringen tidigare än efter det att kommissionen lagt sitt förslag. Utöver vad som anges i nu gällande riktlinjer bör promemoriorna innehålla en kort sammanfattning som särskilt fokuserar på förslagets påverkan på svenska förhållanden. För att göra faktapromemoriorna, som numreras löpande per , mer tillgängliga bör de publiceras i en särskild volym i riksdagstrycket. 6.3.3 Hur utskottens synpunkter kan komma till uttryck Ett syfte med den ökade aktiviteten som här förespråkas är att utskotten skall kunna påverka regeringen. Påverkansmöjligheten i sig kan också vara ett incitament till att öka aktiviteten i EU-frågor. Utskottens synpunkter bör därför kanaliseras till regeringen, inte minst på ett tidigt stadium. är det viktigt med flexibilitet, och skall inte binda sig själv och regeringen vid en ståndpunkt som försvårar det fortsatta svenska förhandlingsarbetet. Varje enskild sakfråga har sin karaktär, vilket gör att olika former för kanaliseringen kan vara lämpliga för olika frågor. Vi anser att EU-frågorna normalt skall ingå som en integrerad del av ärendehanteringen, och utskotten bör således ta upp aktuella EU-frågor i sedvanliga betänkanden. Utskottens arbete präglas i mycket av regelbundenhet, dvs. ett antal politikområden återkommer vid de flesta riksmöten, vilket innebär att utskotten ofta har möjlighet att ta upp aktuella EU-frågor i sina betänkanden. Även om inte propositionen eller motioner som behandlas i betänkandet explicit tar upp en viss EU-fråga kan utskotten i betänkandet på eget initiativ ta upp olika för området relevanta EU-frågor. Det finns naturligtvis inget som hindrar ett utskott från att ta ett utskotts-initiativ i en EU-fråga och föreslå kammaren ett tillkännagivande om hur regeringen bör agera i en viss fråga. I takt med att utskotten blir mer aktiva i EU-frågorna kan det bli aktuellt med fler utskottsinitiativ. Skrivningar i utskottsbetänkanden är också ett sätt att framföra synpunkter eller redovisa en diskussion utan något formellt tillkännagivande. Yttrande över årliga EU-skrivelsen Utskotten kan uttrycka ståndpunkter och redovisa sin hantering av EU-frågorna i ett yttrande till utrikesutskottet över den årliga EU-skrivelsen. Kammardebatten om skrivelsen kan därmed bli intressantare och allmänheten får tillgång till synpunkter. Vi återkommer till frågan om yttranden från utskotten över den årliga EU-skrivelsen i avsnittet om kammaren. Det kan vara mer meningsfullt - inte minst i frågor där formella och detaljerade ställningstaganden anses olämpliga - med informella diskussioner än med uttalanden i betänkanden som sedan kan uppfattas som alltför bindande. Slutna utskottssammanträden kan således skapa möjligheter till värdefulla diskussioner. Det är värdefullt om det i utskottens protokoll anges vilka frågor som har behandlats; hur detaljerad den informationen bör vara varierar naturligtvis beroende på frågans karaktär. Till skillnad från samrådet i förs det dock inga stenografiska uppteckningar i utskotten vilket begränsar öppenheten och möjligheten att följa upp regeringens agerande. Vi vill framhålla vikten av att de goda och öppna kontakterna mellan utskotten och utvecklas. Utskottens synpunkter bör vara ett stöd och en utgångspunkt för nämnden i samrådet. Informationsutbytet skall vara ömsesidigt, och det är viktigt att de praktiska arrangemangen stöder utbytet. förutsätts ha kännedom om de ställningstaganden som utskotten gjort tidigare i processen. Det är således viktigt med nära och öppna kontakter mellan utskotten och . Det skall framhållas att det råder personsamband mellan utskotten och . 14 utskott finns representerade i nämnden, varav 9 på presidienivå. Partierna har fördelat sina platser i så att ledamöter i de utskott som är mest berörda av EU-frågorna också sitter i . Kontakterna mellan utskotten och går således i stor utsträckning genom partigrupperna. Vi vill erinra om att handlingar skickas ut per e-post till utskottens kanslier och är tillgängliga för alla i i utskicksdatabas. Det ligger i utskottens intresse att aktualisera och att påminna om tidigare ställningstaganden inför samrådet i nämnden. Detta kan ske både genom kontakter inom partierna och mellan utskottens kanslier och nämndens kansli. Utskotten kan också yttra sig skriftligt till nämnden. Detta kan vara en form som kan användas när ett utskott vill göra en markering utan att utskottet och binder sig vid klara ställningstaganden. Det kan röra sig om den mer övergripande inriktningen som man vill uttrycka sin syn på utan att ta ställning till alla enskildheter. Denna form bör användas framför allt för större frågor. Som påpekat bör utskotten kunna överlämna formella yttranden till både på nämndens begäran och på eget initiativ (bet. 1994/95:KU22 s. 22). kan alltså begära ett yttrande i en fråga där nämnden uppfattar att det vore värdefullt att få ta del av berört utskotts synpunkter i skriftlig form. Skriftliga yttranden kan vara ett sätt för ett utskott att agera förhållandevis snabbt och smidigt. I likhet med vad som gäller för utskottsinitiativ kan frågor väckas och synpunkter framföras oberoende av allmänna motionstiden. Ett yttrande kan således ge partierna möjlighet att i utskotten aktualisera frågor som inte varit kända under allmänna motionstiden. EU:s tidsrytm är inte anpassad efter , vilket innebär att smidiga former kan behövas i arbetet med EU-frågor. Ett yttrande bör normalt ha samma form som yttranden mellan utskott har , även om man för vissa frågor kan tänka sig t.ex. ett kort protokollsutdrag. EU-frågans läge i beslutsprocessen är en aspekt som bör beaktas när ett utskott avgör om det skall avge ett yttrande till eller välja någon annan form för hanteringen av frågan. Det kan vara mindre motiverat med ett yttrande till i frågor som huvudsakligen hanteras som t.ex. informationspunkter från kommissionen än när t.ex. en gemensam ståndpunkt skall antas. skall erinras om att frågorna kan komma upp på ministerrådet - och därmed i - under i stort sett alla led av beslutsprocessen och att det är viktigt att komma in tidigt i processen för att kunna påverka. Om en fråga föranleder yttranden från flera utskott torde en samordning av ställningstagandena kunna förutsättas ske i respektive partigrupp. Yttrandet blir ett stöd för nämnden i samrådet med regeringen, och när frågan återkommer senare på rådets dagordning - de flesta frågor behandlas i rådet - har nämnden yttrandet att utgå från. Det bör enligt vår uppfattning stå nämnden fritt att avgöra hur yttrandet skall behandlas. Som vi framhåller nedan i avsnitt 6.4 om bör regeringen agera i enlighet med nämndens råd och ståndpunkter. Utskottens möjlighet att framföra synpunkter till andra än regeringen Utgångspunkten för utskottens aktivitet är att det är regeringen som utskotten och vänder sig till. Det är regeringen som företräder i internationella sammanhang. Utskotten kan inhämta information genom direktkontakter med t.ex. företrädare för EU-institutioner, och många utskott har goda erfarenheter av besök i . I dessa kontakter kan utskottens ställningstaganden i skilda frågor aktualiseras. I frågor där det finns en tydlig svensk uppfattning kan utskotten stödja svenska positioner i kontakter med företrädare för andra länder eller för EU:s institutioner, även om det naturligtvis är regeringen som företräder i förhandlingar inom EU. Exempel på frågor där det råder svensk enighet är kraven på ökad öppenhet och kampen mot barnpornografi och narkotika. I andra fall, där det inte lika tydligt finns någon svensk linje, bör utskotten i sådana kontakter inte agera för någon viss ståndpunkt. Formellt kan aldrig synpunkterna på detta sätt framföras på vägnar. påpekade när inrättades att nämnden kan komma att ställas inför uppgiften att i sammanhang som COSAC redovisa sin syn på olika frågor. anförde att det får anses vara partiföreträdarna i som står bakom eventuella åsiktsyttringar och inte nämnden som riksdagsorgan (förs. 1994/95:TK1 s. 22). Enligt talmanskonferensen stod det klart att något avsteg inte kunde göras från huvudregeln att uttalanden från sida förutsätter beslut i kammaren. Detta synsätt bör kunna vara tillämpligt på utskottens aktiviteter i detta avseende. Utdrag ur betänkande 2000/01:KU23 Utskottets förslag i korthet Utskottet tillstyrker riksdagsstyrelsens förslag om riktlinjer för arbete med EU-frågorna. Utskotten skall enligt riktlinjerna ha en stark roll. EU-frågorna bör ingå som en integrerad del av utskottens ärendehantering. Samtliga utskott bör upprätta en promemoria över EU-frågorna på sitt beredningsområde. hantering av den årliga EU-skrivelsen bör utvecklas. Faktapromemorior bör finnas lättillgängliga i databas i och publiceras i särskild volym i riksdagstrycket. bör fortsätta att verka enligt den praxis som utvecklats. Kammarens centrala roll för att skapa insyn, öppenhet och allmän debatt skall utvecklas vidare. En särskild EU-debatt där företrädare för regeringen deltar bör anordnas. Samtliga vit- och grönböcker bör bli föremål för faktapromemorior. Regeringen bör skicka kopior av sina remissvar till kommissionen till kammaren. Regeringen bör vidare för redovisa expertkommittéer inom kommissionen samt verkställighetskommittéerna. Utskotten bör få information från regeringen om vilka frågor som behandlas under ett visst lands ordförandeskap. Utskottet tillstyrker riksdagsstyrelsens förslag att riksdagsordningen inte skall innehålla ett krav på synnerliga skäl för att skall hålla offentlig utfrågning. Vidare tillstyrks förslaget att det i riksdagsordningen skall regleras en skyldighet för regeringen att redovisa sitt agerande i EU för . När det gäller arbete med EU-frågor anser riksdagsstyrelsen att utskotten skall ha en stark roll. Utskotten skall följa viktiga frågor under kommissionens beredningsprocess och under den fortsatta beslutsprocessen. EU-frågorna bör ingå som en integrerad del av utskottens ärendehantering och tas upp i betänkanden som behandlar närliggande frågor. Utskotten kan också ta ett initiativ och föreslå kammaren att göra ett tillkännagivande. Utskott kan avge yttrande till . Samtliga utskott bör upprätta en EU-promemoria över EU-frågorna på sitt beredningsområde. Det är för den offentliga debattens skull önskvärt att utskotten i särskilt viktiga frågor anordnar öppna utfrågningar. hantering av den årliga EU-skrivelsen bör utvecklas så att det i större utsträckning ges en samlad bild av hanteringen i av EU-frågorna. Samtliga grön- och vitböcker bör enligt kommittén bli föremål för faktapromemorior där det också anges när fristen för remissvar till kommissionen löper ut. Kopior av regeringens remissvar till kommissionen bör skickas till kammarkansliet för vidarebefordran till berört utskott. Regeringen bör redovisa expertkommittéer inom kommissionen samt de s.k. verkställighetskommittéerna för samt vilka frågor som skall behandlas under ett visst lands ordförandeskap. Faktapromemoriorna bör enligt kommittén finnas lättillgängliga i en databas i och publiceras i en särskild volym i riksdagstrycket. Utskotten bör rapportera till kammarkansliet om de vidtar någon åtgärd i den fråga som en faktapromemorian rör. bör enligt förslaget fortsätta att verka enligt den praxis som utvecklats. Riksdagsstyrelsen understryker det angelägna i att utskottens synpunkter beaktas i nämndens samråd med regeringen. Riksdagsstyrelsen föreslår att riksdagsordningens krav på "synnerliga skäl" för att skall få hålla en offentlig utfrågning skall utgå. Riksdagsstyrelsen anser att den praxis bör bestå som innebär att det inte anses tillräckligt att regeringen inte gör något som står i strid med synpunkter utan i stället agerar i enlighet med nämndens råd och ståndpunkter. Förslaget innebär vidare att kammarens centrala roll för att skapa insyn, öppenhet och allmän debatt kring EU-frågorna skall utvecklas vidare. Information från regeringen om EU-frågor bör planeras in mer långsiktigt och systematiskt i kammarens arbete. Statsministern bör alltid lämna information i nära anslutning till möten i . När ett nytt ordförandeland presenterar sitt arbetsprogram skall det alltid övervägas om regeringen skall informera kammaren muntligt om sin syn på programmet. Regeringen bör överväga i vilken utsträckning EU-frågor kan tas upp i särskilda skrivelser eller i propositioner i olika sakfrågor. En särskild årlig EU-debatt där en företrädare för regeringen deltar bör anordnas. Regeringens skyldighet att redovisa sitt agerande i EU för skall regleras i riksdagsordningen. Regeringen bör i den årliga EU-skrivelsen redovisa vilka eventuella åtgärder domar från som rör har föranlett. I skrivelsen bör också de direktiv redovisas som inte genomfört trots att tidsfristen för genomförandet löpt ut liksom de åtgärder som regeringen avser att vidta för att avhjälpa bristerna i genomförandet. När det gäller kontakter med Europaparlamentarikerna framhålls att det är värdefullt med goda kontakter mellan de svenska Europaparlamentarikerna och ledamöter men att deras olika mandat inte skall sammanblandas. Enligt riksdagsstyrelsen bör stödfunktionerna för arbete med EU-frågorna, t.ex. EU-upplysningen, och utredningstjänsten utvecklas och göras mer kända. Riksdagsstyrelsen anser vidare att regeringens informationsverksamhet inte begränsats på det sett som var avsett när ansvaret för EU-information till allmänheten flyttades över till . Frågan om allmänhetens tillgång till EU-information efter det svenska ordförandeskapet bör utredas gemensamt av riksdag och regering. tillstyrker förslagen till ändringar i riksdagsordningen när det gäller arbete med EU-frågor. Statskontoret betonar regeringens centrala roll när det gäller att informera om arbetet i kommissionen, i synnerhet i de fall där myndigheterna står för en stor del av insatserna. Riksdagsstyrelsens förslag om reglering i riksdagsordningen av regeringens skyldighet att lämna information samt förslaget om expertkommittéer och genomförandekommittéer tillstyrks liksom förslaget om utredning av frågan om allmänhetens tillgång till EU-information. ser positivt på en sådan utredning, och pekar på högskoleväsendets behov av informationsmaterial. , juridiska institutionen vid , och tillstyrker förslaget om EU-frågornas hantering i . , juridiska institutionen, pekar därtill på betydelsen av att tidigt kommer in i beredningsarbetet innan kommissionen lägger fram förslag och statsvetenskapliga institutionen välkomnar förslagen när det gäller EU-frågornas hantering. Ett konstitutionellt viktigt uttalande är enligt att praxis när det gäller bundenheten av råd och synpunkter bör bestå. Av stor konstitutionell betydelse är vidare enligt institutionen kommitténs bestämda avvisande av förslaget att ge Europaparlamentariker möjlighet att uppträda i EU-debatter i svenska . En sådan sammanblandning av mandat och uppgifter skulle ytterligare fördunkla den genom medlemskapet svårgenomträngliga besluts- och an-svarsstrukturen mellan folkvalda med olika mandat och mellan dessa och regeringen. vänder sig mot att en förstärkt roll för i relation till regeringen eller EU-institutionerna inte diskuteras i ett balans- och maktperspektiv. Universitet ser positivt på ambitionerna att integrera EU-frågorna i utskottets arbete, finna former för att öka den interna kunskapshanteringen samt bibehålla och utveckla den utåtriktade EU-informationen till allmänheten. Remissvaren är genomgående positiva till riksdagsstyrelsens förslag. Utskottet delar denna positiva bedömning. Utskottet tillstyrker riksdagsstyrelsens förslag till lag om ändring av riksdagsordningen, såvitt avser 10 kap. 1§ och 10 kap. 6-7 §§. Utskottet anser vidare att bör godkänna de angivna riktlinjerna för arbete med EU-frågorna. Utskottet förordar också att som sin mening ger regeringen till känna vad kommittén anfört om information om EU-frågor från regeringen till utskotten, och kammaren. Utskottet delar slutligen riksdagsstyrelsens bedömning att frågan om allmänhetens tillgång till EU-information bör utredas gemensamt av riksdag och regering i enlighet med vad anfört. Detta bör ges regeringen till känna. Utskottet tillstyrker således riksdagsstyrelsens förslag 2000/01:RS1 yrkandena 2 i denna del samt 9-11. Vilket slags beslutsförfarande som tillämpas beror på vilken rättslig grund (artikel i fördraget) som kommssionen valt för förslaget i fråga. Gäller främst vid jordbruks- och konkurrensfrågor samt skatter och avgifter. Kommissionen lägger ett förslag över vilket parlamentet antar ett yttrande med enkel majoritet. Kommissionen ändrar eventuellt förslaget för att ta hänsyn till parlamentets yttrande, varefter rådet antar rättsakten. Samarbetsförfarandet (första behandlingen) Vid en första behandling av ett kommissionsförslag antar parlamentet ett yttrande, ibland med ändringsförslag. Ändringar antas med enkel majoritet. Kommissionen ändrar eventuellt sitt förslag för att ta hänsyn till parlamentets ändringar, varefter rådet antar en gemensam ståndpunkt till förslaget. Samarbetsförfarandet (andra behandlingen) Parlamentet kan besluta att godkänna, avvisa eller föreslå ändringar i den gemensamma ståndpunkten utifrån en andrabehandlingsrekommendation. Det krävs en absolut majoritet av parlamentets ledamöter (minst 314 röster) för att anta ändringar eller avvisa den gemensamma ståndpunkten. Rådet kan dock med enhällighet anta rättsakten även om parlamentet förkastat den gemensamma ståndpunkten. Det finns inget krav på att rådet skall ta hänsyn till parlamentets ändringar. Medbeslutandeförfarandet (första behandlingen) Sedan Amsterdamfördragets ikraftträdande är detta det huvudsakliga förfarandet vid lagstiftning. Samma procedur som vid första behandlingen under samarbetsförfarandet (se ovan). Rådet behöver dock inte utarbeta någon gemensam ståndpunkt om det accepterar alla parlamentets ändringar. I så fall är förfarandet avslutat. Medbeslutandeförfarandet (andra behandlingen) Om parlamentet vid den andra behandlingen antar ändringar till den gemensamma ståndpunkten (314 röster krävs) skall en förlikningskommitté kallas samman för att försöka nå en kompromiss mellan rådet och parlamentet. Om förlikningskommittén inte kan enas om en kompromiss faller förslaget. Medbeslutandeförfarandet (tredje behandlingen) Om förlikningskommittén lyckas nå en kompromiss (gemensamt utkast), krävs en absolut majoritet för att godkänna eller förkasta den. Ändringsförslag är inte tillåtna. Även rådet skall godkänna det gemensamma utkastet. För anslutning av nya medlemsländer, ingående av internationella avtal samt vid frågor som rör bl.a. strukturfonderna, krävs att parlamentet ger sitt samtycke. Beslutet att godkänna eller förkasta förslaget i sin helhet fattas normalt med absolut majoritet. Ett utskott kan på eget initiativ utarbeta ett betänkande om en aktuell fråga. Ett sådan betänkande får sedan ikraftträdande innehålla en uppmaning till kommissionen att lägga förslag till en rättsakt. Parlamentet antar regelmässigt yttranden beträffande årsrapporter, vit- och grönböcker samt meddelanden.