utskottsdokument · GQA1EBWQJRF · 2004-04-22 00:00:00 — Däremot bör en förbättring ske av dialogen mellan förundersökningsledaren och försvararen rörande t.ex. vilka uppgifter som trots sekretess och yppandeförbud kan lämnas ut. Den regionala ojämnheten vad gäller yppandeförbud bör kunna åtgärdas med informationsinsatser. Sådana insatser kommer troligen att leda till en ökad användning av yppandeförbud på andra orter. Kunskaperna om institutet är skiftande, inte minst från åklagare till åklagare. Ojämlikheten innebär inte att det brister i regelefterlevnaden. Från åklagarhåll kan det snarare anföras att bestämmelserna tillämpas för lite i övriga landet. Det har förekommit fall där en domstol har avslagit en begäran om yppandeförbud. Ett förordnande om yppandeförbud har begränsade verkningar på åklagare. De har ändå inte möjlighet att lämna uppgifter. En försvarares tystnadsplikt blir straffsanktionerad först genom ett förordnande om yppandeförbud. Eftersom det främst är åklagaren som har överblick över utredningsmaterialet är det främst denne som från tid till annan kan bedöma vilka uppgifter som kan lämnas ut. De invändningar som framförts från bl.a. om att ett yppandeförbud försvårar för försvarare att vidta egna utredningsåtgärder har han inte sett något praktiskt exempel på. Det borde inte heller vara något problem då uppgifter kan lämnas ut om det finns giltiga skäl. Ett beslut om yppandeförbud enligt 23 kap. 10 § femte stycket RB riktar sig oftast mot vittnen. Den ökning som skett över tiden när det gäller antalet beslut om yppandeförbud hänger troligen samman med samhällsutvecklingen i stort samt medias ökade intresse för brottsutredningar. Det pågår för övrigt en mer generell diskussion mellan RÅ och rörande bl.a. tillämpningen av bestämmelserna om yppandeförbud. Även om antalet fall av yppandeförbud inte är stort i absoluta tal kan det vara av stor betydelse i det enskilda fallet. Det mindre antalet beslut innebär bl.a. att det är svårt att skapa en praxis. Det är bl.a. mot denna bakgrund olyckligt att bestämmelserna om yppandeförbud är oklara och att bestämmelserna tillämpas olika i olika delar av landet. Detta gäller för övrigt även reglerna om advokaters tystnadsplikt. En anledning till att försvarare inte i större utsträckning invänder mot åklagares begäran om yppandeförbud kan vara att de inte anser sig kunna nå någon framgång med en sådan begäran. delar inte RÅ:s uppfattning att någon översyn av bestämmelserna inte behövs. Att reglerna tillämpas i relativt få fall förändrar inte denna bedömning. Ett yppandeförbud försvårar för en försvarare att vidta egna utrednings-åtgärder, bl.a. skapar det osäkerhet om i vilken utsträckning försvararen kan lämna uppgifter till utomstående uppdragstagare eller konfrontera bevispersoner med nödvändiga uppgifter ur utredningen. Det finns konkreta exempel på att sådana problem har förekommit. Det ligger inte i försvararens roll att föra en dialog med åklagaren om de uppgifter som kommit fram och försvararen har ingen skyldighet att till åklagaren föra vidare uppgifter som han eller hon fått fram vid sina egna utredningsåtgärder. Det upplevs också från klientens sida som orättvist att försvararen inte kan bemöta uppgifter som åklagaren fört fram eller som på annat sätt, t.ex. genom läckor hos polis eller åklagare har kommit ut i media. Från samfundets sida upplever man det som att antalet beslut om yppandeförbud har ökat, även om man inte har några statistiska uppgifter som visar detta. När det gäller de regionala skillnaderna i tillämpningen av yppandeförbud är den fråga som bör ställas huruvida det större antalet yppandeförbud haft en reell betydelse för lagföringen. I princip borde bestämmelserna om yppandeförbud kunna avskaffas helt. I vart fall borde behovet av institutet övervägas. Bestämmelserna är fakultativa och ger inte tillräcklig ledning för tillämparen. Detta är otillfredsställande. Problemen med läckor till pressen från polisen är störst i . Riksåklagaren och bedriver tillbaka en dialog i frågan om yppandeförbud samt advokaters tystnadsplikt. Samrådet syftar till att klargöra i vilka delar RÅ och samfundet är ense respektive oense och att sedan sprida information till en vidare krets i de delar de är ense.